Справа № 308/5414/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2020 місто Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у рамках кримінального провадження № 0000122, відомості про яке 20.02.2020 року внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ст. 290 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , в інтересах якого діє представник адвокат ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна у рамках кримінального провадження № 0000122, відомості про яке 20.02.2020 року внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ст. 290 КК України, згідно з яким просить скасувати арешт, накладений слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_6 , на автомобіль марки «Тойота RAV4», з наявним д.н.з НОМЕР_1 , ключі від автомобіля, технічний паспорт до автомобіля та картку банку «Приватбанк», вилучені речі повернути власнику. У випадку обґрунтування слідчим Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 про необхідність статусу автомобілю марки «Тойота RAV4», з наявним д.н.з НОМЕР_1 , як речового доказу, заявник просить передати йому на відповідальне зберігання автомобіль марки «Тойота RAV4», з наявним д.н.з НОМЕР_1 , з можливістю попередження його за ст. 388 КК України.

В обґрунтування клопотання заявник посилається на те, що слідчим СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000088 від 13.02.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

16.05.2019 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження № 0000088 від 13.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, працівниками СУ ГУНП в Одеській області та працівниками ДВБ було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_9 . Під час проведення обшуку працівниками правоохоронних органів було вилучено безліч особистих речей, грошові кошти, мобільні телефони, автомобіль марки «Тойота RAV4», номерний знак НОМЕР_1 , до якого ОСОБА_9 жодного відношення не має. Даний автомобіль перебував на подвір`ї двору загального користування, по словесній підозрі працівників правоохоронного органу даний автомобіль містив ознаки складу злочину ст. 290 КК України, і на цих підставах автомобіль було вилучено, місце знаходження даного автомобіля на даний момент не відоме. Працівниками правоохоронного органу було здійснено безліч порушень під час проведення даної слідчої дії, а саме, до проведення обшуку не було залучено адвоката, чим порушено право на захист та норми ст. 236 КПК України. Особам, присутнім на проведенні обшуку, не було надано копії протоколу проведення обшуку.

Зазначає, що під час особистого фільтрування Єдиного реєстру судових рішень встановлено, що 30.05.2019 року слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_6 було розглянуто клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль марки «Тойота RAV 4», з наявним д.н.з НОМЕР_1 , ключі від автомобіля, технічний паспорт до автомобіля та картку банку «Приватбанк».

Згідно з ухвалою по клопотанню слідчого встановлено, що під час проведення оперативних заходів та слідчих дій, а в подальшому візуальному огляді та перевірки номерних знаків на транспортному засобі марки «Тойота RAV 4», з наявним д.н.з НОМЕР_1 , який перебував на цей період за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород вул. Можайського, 34/99, було встановлено, що номерні знаки на транспортному засобі не відповідають реєстрації, та ймовірно не співпадають номерні знаки агрегатів та деталей транспорту.

Заявник у клопотанні зауважує, що таким чином, працівниками поліції без залучення відповідного експерта, а саме експерта НДКЦ, який володіє відповідними знаннями для встановлення факту внесення змін в номерні позначки, працівники поліції самовільно вилучили транспортний засіб, базуючись на догадках та помислах, шляхом проведення огляду, що стає зрозумілим з ухвали слідчого судді про накладення арешту.

За твердженням заявника, транспортний засіб який був вилучений, жодного відношення до даного кримінального провадження не має, під час вилучення транспортного засобу жодного документу оформлено не було. Частина 2 ст. 307 КК України, по якій здійснюється досудове розслідування, не є суміжною ст. 290 КК України. В разі виявлення обставин кримінального правопорушення згідно зі ст. 32 КПК України розслідування кримінального провадження здійснюється у межах територіальної юрисдикції органу, якого вчинено кримінальне правопорушення. Дозвіл на вилучення транспортного засобу ніхто не давав. Ухвали на проведення обшуку даного транспортного засобу в працівників правоохоронного органу не було. В разі виявлення обставин кримінального правопорушення, здійснюється фіксація даної події через інформаційний центр «102» Національної Поліції України в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про злочини та проступки, і в результаті здійснення реєстрації в подальшому відповідними уповноваженими особами слідчим територіального органу за місцем вчинення або виявлення кримінального правопорушення проводиться огляд місця поді згідно зі ст. 237 КПК України, до якого можна залучити спеціаліста експерта з відповідної галузі, в рамках огляду слідчий може здійснити вилучення транспортного засобу, чим самим надає йому статус тимчасово вилученого, як захід забезпечення кримінального провадження.

Наголошує, що до теперішнього часу жодної слідчої дії за участю ОСОБА_3 не проводилося.

Мотивуючи клопотання положеннями Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішеннями Європейського суду з прав людини, заявник звертає увагу, що з моменту вилучення майна пройшло уже тринадцять місяців, повідомлення про підозру в порядку, передбаченому ст. ст. 276-279 КПК України, у вчиненні кримінального правопорушення з приводу знищення, підробки або зміни номерів вузлів та агрегатів транспортного засобу не вручалася, і тому відносно ОСОБА_3 не здійснюється досудове розслідування та він перебуває у статусі свідка, що свідчить про необґрунтованість накладення такого арешту, а також відпала необхідність у такому заході забезпечення кримінального провадження.

Вважає, що у зв`язку з цим, доводи прокурора про необхідність накладення арешту на належне майно з метою забезпечення збереження речових доказів є хибними. Вказує, що по суті сім`ю було обмежено у конституційних правах щодо вільного володіння своїм майном тільки через те, що у працівників поліції виникла необґрунтована підозра у невідповідності автомобіля, який був придбаний в законному порядку.

Посилаючись на п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України заявник зазначає, що процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні. Арешт належного ОСОБА_3 майна є порушенням права на мирне володіння майном та в даному випадку порушено справедливий баланс між його інтересами, як власника, гарантованими законом, що є завданням цього кримінального провадження.

Як відомо заявнику, шляхом фільтрування Єдиного реєстру судових рішень, що в рамках кримінального провадження № 0000088 було проведено декілька обшуків, під час яких вилучено значну кількість речей, які в подальшому ухвалою слідчого судді були арештовані і по зверненню осіб власників вилученого майна, суддя скасовує арешти, накладені раніше. Таким чином, в рамках даного кримінального провадження всі вилучені речі в осіб під час проведення обшуків повернуто окрім ОСОБА_3 , речі повернуто всім без виключення, навіть особам, яким повідомлено про підозру в рамках даного кримінального провадження. В період тримання речей, а саме дванадцять місяці, в органу досудового розслідування було досить часу, щоб провести всі необхідні експертизи та огляди вилучених речей, з метою здобуття необхідної інформації.

Вказує, що 28.10.2019 року прокурором відділу прокуратури Одеської області винесено постанову про виділення матеріалів досудового розслідування з матеріалів кримінального провадження № 0000088 та було скеровано матеріали протоколу обшуку, і виділено в кримінальне провадження № 0000999. Матеріали кримінального провадження № 0000088 від 13.02.2019 року, в рамках якого було проведено обшук, скеровано з обвинувальним актом до суду. В подальшому 20.02.2020 року прокурором відділу прокуратури Одеської області було винесено постанову про виділення матеріалів досудового розслідування з матеріалів кримінального провадження № 0000999 в кримінальне провадження № 0000122, яке направлено до Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області.

На думку заявника, органом досудового розслідування не було здобуто та не надано слідчому судді достатніх та належних доказів для безспірного висновку про наявність підстав, які б виправдали тривале тримання автомобіля, відповідно до яких є необхідність у збереженні накладеного арешту на майно. Будь-яких даних про те, що майно набуте кримінально-протиправним шляхом в результаті вчинення кримінального правопорушення не має. В органу досудового розслідування був достатній час для проведення всіх необхідних слідчих дій по відношенню до даного майна, та такий захід, як арешт майна, як забезпечення кримінального провадження, повністю вичерпався.

Представник заявника ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання про скасування арешту майна підтримав повністю та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні. Наголошує, що ОСОБА_3 користується автомобілем «Тойота RAV4», номерний знак НОМЕР_1 , на підставі довіреності від 13.02.2018 року, копію якої адвокат надав у судовому засіданні. Зауважує, що ОСОБА_3 не повідомлено про підозру, він не користується автомобілем, так як такий знаходиться на штраф-майданчику, всі слідчі дії проведено, а тому, заявник звернувся до слідчого судді з даним клопотанням про скасування арешту майна, оскільки їздить на громадському транспорті та йому завдаються збитки.

Слідчий у судовому засіданні щодо скасування арешту в повному обсязі заперечив, пояснивши, що у даному кримінальному провадженні ще не прийнято остаточне рішення, щодо інших вимог клопотання, то залишає їх на розсуд слідчого судді. Зауважує, що автомобіль було вилучено, після чого ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси накладено на нього арешт, а також на технічний паспорт, ключі та банківську картку. Після цього було призначено експертизи, які проведено, але особі не повідомлено про підозру.

Розглянувши клопотання та додані до нього матеріали, дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000122, заслухавши представника заявника та слідчого, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Статтями 7, 16 КПК України передбачено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Натомість при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Під час розгляду даного клопотання слідчим суддею встановлено, слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000122 від 20.02.2020 року за ч. 1 ст. 263, ст. 290, ч. 1 ст. 358 КК України.

Зазначені кримінальні правопорушення виявленні слідчим під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000088 від 13.02.2019 року стосовно членів організованої групи ОСОБА_10 та інших, обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України.

Встановлено, що 16.05.2019 року під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000088 від 13.02.2019 року, за місцем проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук, під час якого виявлено та вилучено вогнепальну зброю пістолет Browning калібру 6,35 мм, модифікації М1906 № НОМЕР_2 іноземного виробництва та боєприпаси 60 патронів військового зразку калібру 5,45 мм (5,45 х 39). Крім того, 16.05.2019 року під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000088 від 13.02.2019 року проведено обшук транспортного засобу, яким користується ОСОБА_9 , а саме: автомобіля «Тойота RAV4», номерний знак НОМЕР_1 , за результатами проведення якого встановлено, що первинні ідентифікаційні номери кузова та двигуна зазначеного транспортного засобу піддавалися зміні шляхом перебивання символів первинного маркування та механічного видалення порядкової частини. Того ж дня, тобто 16.05.2019 року, під час проведення обшуку транспортного засобу, яким користується ОСОБА_9 , а саме: автомобіля «Тойота RAV4», виявлено та вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Тойота RAV4» номерний знак НОМЕР_1 , серії НОМЕР_3 , на ім`я ОСОБА_11 , яке є підробленим.

Постановою прокурора відділу прокуратури Одеської області від 21.04.2020 року визначено підслідність у кримінальному провадженні № 0000122 від 20.02.2020 року за слідчим відділом Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області, а матеріали кримінального провадження № 0000122 від 20.02.2020 року направлено керівнику Ужгородської місцевої прокуратури Закарпатської області для організації подальшого досудового розслідування.

Слідчим відділом Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області на даний час проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000122, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.02.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ст. 290 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, сформованим станом на 07.07.2020 року.

Постановою слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області лейтенантом поліції ОСОБА_5 від 30.06.2020 року кримінальне провадження № 0000122, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.02.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ст. 290, ч. 1 ст. 358 КК України, закрито в частині кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_6 від 30.05.2019 року (справа № 520/5191/19) було задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_12 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000088 від 13.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Постановлено накласти арешт на майно, що було вилучено 16.05.2019 року під час проведення обшуку транспортного засобу «Toyota Raw 4», д/з НОМЕР_1 , який знаходиться в користуванні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: автомобіль «Toyota Raw 4», д/з НОМЕР_1 ; ключі від автомобілю з брелком; технічний паспорт НОМЕР_3 на автомобіль Toyota Raw 4, д/з НОМЕР_1 ; картку «Приватбанк» НОМЕР_4 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.09.2019 року ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.05.2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000088 від 13.02.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, залишено без змін.

Матеріалами провадження встановлено, що згідно з висновком трасологічної експертизи транспортного засобу від 12.07.2019 року № 103КДТЗ, складеним експертом Одеського науково-дослідчого експертно-криміналістичного центру МВС, на автомобілі Toyota Rav 4, номерний НОМЕР_1 , первинні ідентифікаційні номери кузова (VIN) та двигуна піддавалися зміні. На автомобілі Toyota Rav 4, номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова (VIN) піддавався зміні шляхом перебивання символів первинного маркування на номер НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер двигуна змінювався шляхом механічного видалення його порядкової частини. При проведені дослідження автомобіля Toyota Rav 4, номерний знак НОМЕР_1 , встановлені первинні ідентифікаційні номери, а саме, номер кузова (VIN) НОМЕР_6 та двигуна НОМЕР_7 .

Арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні злочину.

Слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні автомобіль «Toyota Raw 4», номерний знак НОМЕР_1 , має доказове значення, що також стосується і ключів від автомобіля, технічного паспорту НОМЕР_3 на автомобіль та картки «Приватбанк».

Для проведення ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку, передбаченому ст. ст. 170-174 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, тому доводи представника заявника про не оголошення підозри слідчим суддею не приймаються до уваги.

Слідчий суддя враховує зазначені положення закону та обставини кримінального провадження, а саме ті, що існує необхідність у забезпеченні доказів, шляхом арешту майна, яке у встановленому законом порядку визнано речовими доказами та відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

Крім того, при вирішенні питання про скасування арешту майна, слідчий суддя також бере до уваги той факт, що в даному випадку обмеження права власності (володіння) є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження.

Диспозицією ст. 290 КК України передбачено відповідальність за знищення, підробку або заміну ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі або кузова, або заміну без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу.

Безпосереднім об`єктом цього злочину є суспільні відносини, які забезпечують порядок реєстрації транспортних засобів, вірогідність номерів їхніх основних частин і агрегатів. Предметом злочину є кузов, двигун, шасі чи номерна панель, на яких заводським способом зроблені позначення номерів. При реєстрації транспортних засобів у технічний паспорт заносяться ці номери, завдяки чому ці засоби можуть бути ідентифіковані.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів кримінального провадження № 0000122 вбачається, що на даний час досудове розслідування триває, у матеріалах провадження наявний висновок трасологічної експертизи транспортного засобу від 12.07.2019 року № 103КДТЗ, яким підтверджено, що на автомобілі «Toyota RAV4», номерний НОМЕР_1 , первинні ідентифікаційні номери кузова (VIN) та двигуна піддавалися зміні. Відтак, вказаний автомобіль, з урахуванням правової кваліфікації за ст. 290 КК України, є предметом даного злочину.

На думку слідчого судді, оскільки відповідно до положень ст. 219 КПК України строк досудового розслідування не закінчився і досудове розслідування триває, підстав для висновку про те, що на даний час відпала потреба в арешті майна не встановлено і такий арешт скасуванню не підлягає.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що при наявності не скасованої ухвали слідчого судді про арешт майна і не закінчення строків досудового розслідування, в судовому засіданні представник заявника не довів, що на даний час відпала потреба в арешті майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, заявником та його представником не надано та слідчим суддею у судовому засіданні не встановлено.

Зазначених висновків слідчого судді та посилань слідчого представником заявника під час розгляду клопотання не спростовано.

З урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту майна.

Керуючись ст. ст. 174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у рамках кримінального провадження № 0000122, відомості про яке 20.02.2020 року внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ст. 290 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 10 липня 2020 року о 16 год. 15 хв.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1