Справа № 740/627/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/493/20
Категорія - продовження строку тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 квітня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Богданівка Ніжинського району Чернігівської області, громадянину України, працюючому водієм ТОВ «Автокар777», зареєстрованому по АДРЕСА_1 , фактично проживаючому по АДРЕСА_2 , раніше не судимому, продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, до 30 червня 2020 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на доведеність та наявність ризиків, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду клопотання не зменшилися та не зникли, а обставин, які б могли свідчити про можливість запобігання наявним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, судом не встановлено.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду про продовження строку дії запобіжного заходу скасувати, постановити нову, якою обрати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання.

Аргументує тим, що суд під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу залишив поза увагою той факт, що заявлені у клопотанні ризики, стороною обвинувачення у судовому засіданні не підтверджені. Впливати на показання свідків ОСОБА_6 вже не може, оскільки вони всі допитані у судовому засіданні, зі свідком ОСОБА_9 проведений слідчий експеримент, що вже є доказом у кримінальному провадженні. Можливість вчиняти інші кримінальну правопорушення є лише припущенням та вигадкою прокурора, оскільки її підзахисний раніше не судимий та не притягувався до адміністративної відповідальності.

Наголошує на тому, що обвинувачений має бездоганні характеристики, міцні соціальні зв`язки, на утриманні у нього малолітня дитина, яка має ряд захворювань, матір, яка також хворіє, проживає у сільській місцевості та потребує допомоги.

Сам ОСОБА_6 страждає на тяжку хворобу, яка не лікується належним чином в умовах слідчого ізолятору і подальше утримання його під вартою призводить до погіршення стану здоров`я.

На думку захисника, на етапі судового розгляду більш м`які запобіжні заходи здатні забезпечити належне виконання своїх процесуальних обов`язків її підзахисним, у зв`язку з чим ухвала суду підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на обранні міри запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання або домашнього арешту, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, вказуючи, що тільки проведене підготовче судове засідання, свідки не допитані і заявлені ризи існують в дійсності, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, при продовженні строку тримання під вартою суд враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , що потягли смерть потерпілого.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно зазначив в ухвалі, що вказані прокурором ризики не зменшились та визнав їх такими, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою. Кримінальне провадження після підготовчого судового засідання тільки призначене до розгляду, свідки у справі не допитані.

Продовжуючи строк дії запобіжного заходу суд одночасно поклав на керівника державної установи, в якій утримується обвинувачений, організацію та проведення медичного обстеження, а у разі необхідності й медичного лікування, що спростовує доводи захисту про загрозу здоров`ю. Медичного висновку про неможливість перебування під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 не має.

У кримінальному провадженні обвинувачення, окрім ОСОБА_6 , пред`явлене ще іншій особі, яка також утримується під вартою. Такий вид запобіжного заходу обумовлений як тяжкістю обвинувачення та його наслідків, так і ризиками незаконного впливу на потерпілого, свідків, переховування від суду.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особлива тяжкість деяких злочинів, яка викликає негативну реакцію суспільства і соціальні наслідки, виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (рішення у справі Летельє проти Франції).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства, а у даній справі від суду.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 повністю узгоджується з вимогами ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404- 405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 квітня 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13