Провадження № 11-кп/4820/335/20
Справа № 677/2020/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.122 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 липня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :

судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000450 від 20.09.2018 року за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Старокостянтинівського районного суду від 10 лютого 2020 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Старокостянтинівського районного суду від 10 лютого 2020 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с. Митинці Красилівського району Хмельницької області, українець, громадянин України, з середньою освітою, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей немає, пенсіонер, інвалід ІІІ групи, не працює, зареєстрований по АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України несудимий,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, та звільнено від покарання у зв`язку з досягненням пенсійного віку.

Ухвалено, що з набранням вироком законної сили скасувати арешт на майно, яке зазначене в ухвалі слідчого судді Красилівського районного суду Хмельницької області від 27 вересня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 16475,87 грн майнової шкоди, 25000 грн моральної шкоди, а всього 41475,87 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на залучення експертів в розмірі 3146 грн.

Речові докази: рушницю ТОЗ:34 ЕР № У9128573, штани коричневого кольору та футболку сірого кольору повернуто власнику ОСОБА_7 ; штани зеленого кольору повернуто власнику ОСОБА_9 .

За вироком суду, ОСОБА_7 19 вересня 2018 року близько 20 год. 10 хв., знаходячись поряд свого домогосподарства по АДРЕСА_2 під час конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи з необережності із злочинною недбалістю, не маючи умислу на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, здійснив постріл з мисливської рушниці «ТОЗ-34 ЕР» серії НОМЕР_1 , в результаті чого спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді рани правого стегна, яке відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості, як таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить скасувати вирок Старокостянтинівського районного суду від 10.02.2020 відносно обвинуваченого ОСОБА_7 та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а саме в умисному спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження; цивільний позов задовольнити у повному обсязі.
При цьому вказує про помилковість висновку суду першої інстанції про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, та кваліфікацію його дій як такі, що вчиненні з необережності.
Суд безпідставно критично оцінив покази потерпілого ОСОБА_9 та визнав їх непослідовними, нелогічними та такими, що спростовуються показами допитаних в судовому засіданні свідків, дослідженими письмовими доказами, зокрема записом в медичній документації про вживання потерпілим алкоголю, даними протоколів слідчих експериментів, такими що не відповідають обставинам, що передували заподіянню потерпілому тілесного ушкодження.
Суд у вироку послався як на доказ на запис у медичній документації про стан алкогольного спяніння потерпілого, проте ОСОБА_9 не проводили огляд на стан алкогольного спяніння у встановленому законом порядку.
Свої висновки у вироку суд зробив виключно на показах та твердженням обвинуваченого.
Суд не дав належної оцінки показам свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які в судовому засіданні повідомили, що чули як між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у лісі була словесна суперечка, яка тривала незначний проміжок часу при цьому ніхто із свідків не вказував на те, що потерпілий штовхав чи застосовував силу до обвинуваченого, а свідок ОСОБА_13 вказав на те, що під час суперечки саме обвинувачений тримав у руках якусь ломаку. Не надано належної оцінки висновку судово-медичної експертизи про тілесні ушкодження заподіянні потерпілому.
Обвинувачений цілеспрямовано взяв зброю в будинку, яку попередньо зарядив, вийшов на вулицю та здійснив постріл у потерпілого, незважаючи на те, що суперечка міжж ними вже була припинена.
Про умисел обвинуваченого ОСОБА_7 заподіяти потерпілому тілесні ушкодження свідчить його поведінка після пострілу та спричинення тілесних ушкоджень. Зокрема обвинувачений не злякався, не викликав швидку допомогу, не намагався надати першу медичну допомогу чи заспокоїти, а повернувся додому до свого будинку де знаходився увесь час, а потерпілий лежав на дорозі очікуючи швидку, яку викликав ОСОБА_15 . А отже обвинувачений усвідомлював, що його дії можуть спричинити суспільно-небезпечний наслідок та передбачав розвиток причинного зв`язку між його діяннямит і можливим наслідком.
Наявні в кримінальному провадженні докази свідчать про наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.
Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 давав покази, які не відповідали дійсності та не узгоджувалися з показами інших учасників.
Задовольняючи частково позов потерпілого про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди суд не обґрунтував чому він не бере до уваги докази надані ОСОБА_9 на підтвердження заявленої суми спричиненої матеріальної шкоди.
Задовольняючи частково позов про відшкодування моральної шкоди суд безпідставно послався на те, що заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого було результатом його протиправної поведінки та того що потерпілий перебував в стані алкогольного спяніння.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення потерпілого та його представника на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, думку прокурора, який вказував на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону та просив скасувати вирок з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому суду належить дати аналіз усіх зібраних у кримінальному провадженні доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях обвинуваченого, потерпілої, свідків та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано, не обмежуючись лише зазначенням прізвищ свідка або назви процесуального документа.

Проте ці вимоги закону під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 у повній мірі виконані не були.

Так за п.2 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 19 вересня 2018 року близько 20 год. 10 хв., знаходячись поряд свого домогосподарства по АДРЕСА_2 під час конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи з необережності із злочинною недбалістю, не маючи умислу на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, здійснив постріл з мисливської рушниці «ТОЗ-34 ЕР» серії НОМЕР_1 , в результаті чого спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді рани правого стегна, яке відноситься до категорії середнього ступеня тяжкості, як таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При цьому виклад фактичних встановлених судом обставин є неконкретним, судом не встановлено, з якою метою обвинувачений здійснював постріл, куди саме цілився, на якій при цьому знаходився відстані від потерпілого, в яку сторону куля потралила, і у вироку не зазначені докази на обґрунтування таких обставин.

З показань самого обвинуваченого та свідків судом першої інстанції встановлено, що в період часу з 16 год. до 20 год. 19 вересня 2018 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_16 періодично виникали конфліктні ситуації, спочатку в лісі, потім на подвір`ї обвинуваченого, під час останньої обвинувачений взяв мисливську рушницю, після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_15 зразу вибігли з його подвір`я на вулицю. Він думав, що закриє хвіртку і вони, побачивши рушницю в руках, злякаються і підуть додому. Коли йшов закривати хвіртку, то бачив, що вони там ще є. Отже, йдучи з рушницею закривати хвіртку та бачачи поблизу воріт агресивно налаштованих ОСОБА_9 та ОСОБА_15 , він міг та повинен був передбачити можливість продовження конфлікту, бійки і того, що він чи інші особи можуть постраждати.

Із наведених обставин вбачається, що судом першої інстанції фактичні обставини правопорушення викладені на підставі показів обвинуваченого та потерпілого, які між собою протирічать.

При цьому суд взяв до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_7 , та не прийняв до уваги, як доказ, покази потерпілого ОСОБА_9 та свідків без належного обґрунтування прийняття одних доказів та мотивів неврахування інших доказів.

Отже суд першої інстанції не дав належного аналізу всім зібраним у кримінальному провадженні доказам, тобто всім фактичним даним, які містяться в показаннях обвинуваченого, потерпілого та свідків, письмових доказах у провадженні, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не встановив дійсних обставин кримінального провадження, а тому не вирішив питань, що вирішуються судом при ухвалені вироку, зазначених у ст. 374 КПК України.

Крім того приймаючи рішення про визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, суд звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 від покарання у зв`язку з досягненням пенсійного віку, незважаючи на те, що розділом XII «Звільнення від покарання та його відбування» КК України не передбачена така підстава для звільнення від покарання, як досягнення обвинуваченою особою пенсійного віку.

Через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційна інстанція позбавлена можливості ухвалити своє рішення, а тому вимушена постановити у даному кримінальному провадженні найприйнятніше рішення про скасування вирок місцевого суду з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

На думку колегії суддів, прийняттям саме такого рішення у даному кримінальному не буде порушено баланс прав і законних інтересів як обвинуваченого так і потерпілої.

Керуючись ст. ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Старокостянтинівського районного суду від 10 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 скасувати, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: