Справа №766/1374/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2020 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

представника Державної установи

«Херсонський слідчий ізолятор»: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

засудженого: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді довічого позбавлення волі та про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, -

в с т а н о в и в:

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та про заміну невідбутої частини покарання більш м?яким, посилаючись на те, що вирок відносно нього було постановлено незаконним складом суду, а тому останній має бути приведено у відповідність з Конституцією України, а також з нормами Міжнародної конвенції.

Під час судового розгляду ОСОБА_6 додатково зазначив, що вирок відносно нього має бути приведено у відповідність з вимогами Европейського суду з прав людини, за усталеною практикою якого встановлено заборону на порушення вимог ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. Крім того, не зважаючи на ту обставину, що він відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, наведене не є перешкодою для визначення періоду, після настання якого він має право на застосування щодо нього пільгової норми як у вигляді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, так і у вигляді заміни покарання на більш м?яке.

Захисник клопотання ОСОБА_6 підтримала, просила задовольнити його з підстав зазначених в ньому.

Прокурор та представник Державної установи «Херсонський слідчий ізолятор» заперечили проти задоволення клопотання, вважаючи, що діючим кримінальним законодавством України не передбачено можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для осіб, які засуджені до довічного позбавлення волі.

З досліджених судом матеріалів вбачається наступне.

Так ОСОБА_6 в Державній установі «Херсонський слідчий ізолятор» відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі за вироком апеляційного суду Донецької області від 15.04.2009 р. за ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 1 ст. 187, п. п. 2, 9 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України. Початок строку 26.11.2008 р.

За змістом характеристики на засудженого ОСОБА_6 , останній порушень режиму утримання не допускав, проте адміністрацією установи не заохочувався. Вчинений злочин не визнає, а покарання вважає надто суворим. Інколи спостерігаються спалахи агресії, на профілактичних обліках не перебуває, схильний проявляти грубість до представників адміністрації. Зв`язки з родиною підтримує шляхом листування, за вироком суду має позов на суму 21176,64 грн., але виконавчий лист до установи не надходив.

Відповідно до довідки про стягнення та заохочення, відносно ОСОБА_6 було застосовано два стягнення у вигляді догани і одне стягнення у вигляді попередження, які на день розгляду клопотання погашені.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Крім того п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 537 КПК України встановлено, що під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано за наявності двох умов в сукупності, зокрема доведення засудженим сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення, а також фактичного відбуття засудженим певної частини строку покарання (ч. ч. 2, 3 ст. 81 КК України).
Можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким обумовлена двома наступними складовими: якщо засуджений став на шлях виправлення і відбув певну частину строку покарання в залежності від ступеня його тяжкості (ч. ч. 3, 4 ст. 82 КК України).
Тобто головною умовою для прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення, про що говориться і в п. 2 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».

Можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, передбачені ст. ст. 81, 82 КК України, можуть застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк. Такий висновок можна зробити з огляду на диференційований підхід до визначення загального поняття «позбавлення волі», яке відповідно до ст. ст. 63, 64 КК України є як у вигляді позбавлення волі на певний строк, так і у вигляді довічного позбавлення волі.
Отже, з огляду на зміст вищевказаних норм застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким для засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України у сфері кримінальної юстиції не передбачені.
Окрім викладеного, що виключає можливість застосування заохочувальних норм до засудженого, беручи до уваги особу ОСОБА_6 , який характеризується посередньо, працевлаштований під час відбування покарання не був, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, неодноразово був засуджений за вчинення злочинів проти статевої свободи особи, за попереднім вироком звільнявся умовно-достроково, але належних висновків не зробив, вчинений злочин не визнає, застосування ст. ст. 81, 82 КК України до ОСОБА_6 не можливе, оскільки відсутні жодні відомості, які б свідчили про виправлення останнього.

Суд не може погодитись з позицією як засудженого ОСОБА_6 , так і захисника, що з урахуванням практики ЄСПЛ, застосування пільгових норм не заборонено, з огляду на таке.

З аналізу практики ЄСПЛ, на яку посилався ОСОБА_6 та захисник, вбачається, що судом (ЄСПЛ) покладено на державу Україна обов`язок реформувати систему перегляду довічного ув?язнення, а тому суд з власної ініціативи своїм рішення не має право «перебирати на себе» законодавчу функцію, покладену виключно на Верховну Раду України.

Крім того, за рішенням від 12.02.2008 р. у справі «Kafkaris v. Cyprus» ЄСПЛ чітко виклав свою позицію щодо зазначеної вище проблеми. Так, у п. 97 цього рішення зазначено, що покарання у вигляді довічного позбавлення волі, призначене дорослому злочинцеві, не суперечить ст. 3 або якійсь іншій статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Аналіз практики ЄСПЛ із цього питання свідчить: якщо національне законодавство передбачає можливість перегляду довічного ув`язнення з метою його пом`якшення, скорочення, припинення або умовно-дострокового звільнення арештанта, цього вистачає, щоб задовольнити вимоги ст. 3 Конвенції. Отже, можливість застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання це виключено компетенція окремої держави.
Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, а тому навіть у разі законодавчої можливості бути звільненим від подальшого відбування покарання, така пільга до нього застосована не могла б бути. Крім того, з огляду на відсутність в Україні механізму застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни його більш м?яким покаранням для осіб, які відбувають покарання у вигляді довічного позбавлення волі, позбавляє суд права на вирішення цього питання щодо ОСОБА_6 .
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або про заміну невідбутої частини покарання більш м?яким.
Проте, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.
Частиною 1 ст. 87 КК України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.
Згідно з ч. 2 ст. 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п?яти років.
Суд вважає за потрібне роз?яснити засудженому ОСОБА_6 , що відповідно до п. п. 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21.04.2015 р. №223/2015 під час розгляду клопотання про помилування враховуються: ступінь тяжкості вчиненого злочину, строк відбутого покарання, особа засудженого, його поведінка, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, сімейні та інші обставини; думка адміністрації установи виконання покарань або іншого органу, який виконує покарання, спостережної комісії, служби у справах дітей, місцевого органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, громадських об?єднань та інших суб?єктів про доцільність помилування.
Отже, чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м?яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини. Такою можливістю вправі скористатися і ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 81, 82 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі та про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали, до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1