Справа № 716/982/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.07.2020 Заставнівський районний суд Чернівецької області
в складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

з участю сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілої ОСОБА_5

з участю сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Заставна обвинувальний акт по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР під №0000141 від 02.06.2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, має на утриманні одну малолітню та одну неповнолітню дитину, офіційно непрацюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

в с т а н о в и в:
Обвинувачений ОСОБА_6 01.06.2020 року біля 21:00 години, перебуваючи по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин із своєю дружиною потерпілою ОСОБА_4 , пов`язаних із процесом розлучення, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи кримінально каране значення своїх дій, застосував до останньої, фізичне насильство. Це виразилось у нанесенні їй одного удару кулаком правої руки в область обличчя, верхньої губи та стисканні двома руками шиї потерпілої, з метою її залякування та відмови від розлучення.
Внаслідок умисних протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілій ОСОБА_4 , відповідно до висновку експерта № 70-Е від 02.06.2020 року, завдано тілесні ушкодження у вигляді: синців по слизовій верхньої губи по центру, в ділянці шиї справа і зліва по передньо бокових поверхнях, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні допитаний обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та показав, що дійсно вони з потерпілою перебували в зареєстрованому шлюбу. Остання ініціювала процес розірвання шлюбу, а тому він намагався примиритися та зберегти його. 01.06.2020 вони перебували по місцю їх проживання в АДРЕСА_1 та близько 21-00 години між ними виникла словесна суперечка. В ході даного конфлікту він ударив потерпілу ОСОБА_4 кулаком правої руки по обличчю, а потім взяв її за шию та утримував двома руками. Це все він зробив з метою залякування потерпілої, щоб остання не розлучалася з ним. Вказав, що щиро розкаюється у вчиненому та попросив пробачення у потерпілої.

Щодо заявленого цивільного позову, то вказав, що визнає його частково. Погодився відшкодувати моральну шкоду в розмірі п`яти тисяч гривень, в решті позовних вимог просив відмовити, а також відмовити у стягнення судових витрат.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні показала наступне. Так, на момент інкримінованого обвинуваченому діяння вона перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі. Однак вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, оскільки між ними тривалий час склалися неприязні стосунки та періодично виникали конфлікти. 01.06.2020 перебуваючи вдамо між ними в черговий раз виник словесний конфлікт. Обвинувачений ОСОБА_6 увірвався до житлового будинку в якому вона проживає та наніс один удар кулаком в ділянку обличчя зліва по верхній губі. Після цього, він намагався її душити, оскільки взяв двома руками за шию. Вході цього він нецензурно виражався на її адресу та погрожував. Вказаними діями їй спричинено легкі тілесні ушкодження. Показала також, що діями обвинуваченого їй також заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінила в розмірі 10 000 гривень та просила стягнути з останнього, а також стягнути судові витрати за надану правову допомогу. Щодо покарання, то повністю погодилася із запропонованим прокурором видом та розміром.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорює фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності його позиції, тобто визнання ним вини не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, суд в порядку ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорювалися, і обмежився допитом обвинуваченого, потерпілої, дослідженням матеріалів провадження відносно документів, що характеризують особу, дослідженням досудової доповіді та матеріалів доданих до цивільного позову.

У обвинувальному акті правильно викладені всі обставини справи.

Аналізуючи та оцінюючи всі зібрані по кримінальному провадженню докази в їх сукупності суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 доведена. Його дії слід кваліфікувати за ст. 125 ч.1 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Відповідно до ст.65 КК України, п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому у відповідності до ст.67 КК України є вчинення злочину щодо подружжя.

Обставинами, що пом`якшують покарання згідно ст. 66 КК України обвинуваченому ОСОБА_6 є щире каяття у вчиненні злочину та активне сприяння в його розкритті. Про даний факт свідчить його явна поведінка та щирий жаль з приводу вчиненого.

Суд також враховує те, що обвинувачений по місцю проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, має на утриманні одну малолітню та одну неповнолітню дитину, вчинив кримінальне правопорушення, що відноситься до категорії невеликої тяжкості, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Судом береться до уваги також думка потерпілої, яка вказала, про наявність претензій морального характеру та просила покарати відповідно до пропозиції прокурора у виді громадських робіт.

Згідно досудової доповіді про обвинуваченого у кримінальному провадженні орган пробації оцінив ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченою та ризик ймовірної небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб як середній та середній відповідно. На думку органу пробації, виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. Виконання покарання у громаді цілком можливе, з поєднанням наглядових та соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.
З урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає, що виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства, йому слід призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень в межах санкції статті. Обраний обвинуваченому такий вид покарання, за переконанням суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання.

В межах даного кримінального провадження потерпілою ОСОБА_4 подано цивільний позов про відшкодування моральної (немайнової) шкоди завданої злочином. Вирішуючи питання щодо вказаного позову суд виходить з наступного.

У відповідності до ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно ч.1, 5 ст.128, ч.1 ст.129 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

На підставі ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також її ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого, Пленум ВСУ в п. 31 Постанови № 13 від 2 липня 2004?р. «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» орієнтує суди на необхідність керуватися відповідними положеннями ЦК України та роз`ясненнями, що містяться в Постанові Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995?р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Зокрема, у п. 3 вказаної Постанови зазначається: «Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Серед основних обставин, що впливають на розмір компенсації моральної шкоди, зазначена Постанова Пленуму в п.9 та ч.3 ст.23 ЦК України визначають: характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Також враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

За змістом ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Враховуючи все вищевикладене, те, що по кримінальному провадженню доведено вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.125 ч.1 КК України і внаслідок його дій потерпілій ОСОБА_4 завдано моральні страждання, які полягають в перенесеному нею душевному стражданні та нервовому потрясінні у зв`язку з завданням їй тілесних ушкоджень. Розмір заподіяної потерпілій моральної шкоди суд визначає враховуючи характер скоєного обвинуваченим злочину, ступінь його вини та матеріальне становище, глибину моральних страждань потерпілої, перенесеного нервового стресу. Враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що заявлений потерпілою цивільний позов щодо стягнення на її користь моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. З обвинуваченого на користь потерпілої необхідно стягнути грошові кошти в сумі 7 000 гривень.

Відповідно до вимог ст.ст.124, 126 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Згідно ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються зокрема і з витрат на правову допомогу.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви потерпіла ОСОБА_4 понесла процесуальні витрати пов`язані із наданням їй правової допомоги адвокатом ОСОБА_5 в розмірі 1500 гривень. Даний факт підтверджується договором про надання правової (правничої) допомоги від 01.07.2020, актом виконаних робіт від 10.07.2020, попереднім розрахунком суми судових витрат та квитанцією від 10.07.2020 про отримання грошових коштів.

На підставі викладеного, суд вважає, що потерпілою документально підтверджено розмір понесених нею процесуальних витрат у вигляді витрат на правову допомогу, які зменшенню не підлягають. Саме тому, з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_4 необхідно стягнути цю суму.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 366-376, 395, 532 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_6 визнати винуватим у пред?явленому обвинуваченні за ст.125 ч.1 КК України, що визнано судом доведеним і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 160 (сто шістдесят) годин.
До вступу вироку в законну силу, запобіжний захід ОСОБА_6 не обирати, у зв`язку з відсутністю підстав для його застосування.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , завдану їй вчиненням кримінального правопорушення моральну (немайнову) шкоду в розмірі семи тисяч гривень.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , процесуальні витрати у виді витрат на правову допомогу в розмірі одна тисяча п`ятсот гривень. Вирок може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

СУДДЯ Ярослав СТРІЛЕЦЬ