У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000190

за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_5 на вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01 листопада 2018 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Арбузинка Миколаївської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимий,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

потерпілий ОСОБА_5

його представник ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_9 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01 листопада 2018 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Потерпілий ОСОБА_5 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити більш суворе покарання.

У доповненнях до апеляційної скарги потерпілий ОСОБА_5 просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_5 зазначає, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та його особі через м`якість. Крім того, суд першої інстанції допустив однобічність та неповноту судового розгляду, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Судом першої інстанції у вироку помилково вказано, що ОСОБА_6 характеризується позитивно, що не відповідає характеристиці за місцем проживання. Також, судом першої інстанції не враховані обставини, які обтяжують покарання, а саме що злочин вчинено у громадському місці у центрі села у присутності людей.

У доповненнях до апеляційної скарги потерпілий ОСОБА_5 змінив вимоги та просив скасувати вирок у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вважає висновок судово-медичної експертизи щодо спричинених йому тілесних ушкоджень необґрунтованим та помилковим, у зв`язку із чим необхідно провести повторну судово-медичну експертизу. На його думку, висновок судово-медичної експертизи належним чином невмотивований та є помилковим, оскільки експерт не відповів на усі поставлені йому питання, не врахував, що він (потерпілий) перебував на лікуванні більше 3-х тижнів, і є достатні підстави вважати про спричинення йому середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Окрім того, вважає, що слідчий ОСОБА_10 не мав повноважень призначати дану судово-медичну експертизу і.

Звертає увагу на те, що у матеріалах кримінального провадження відсутня медична карта № 902/248 стаціонарного хворого ОСОБА_5 , що з огляду на ч.12 ст. 290 КПК України, свідчить про недопустимість висновку судово-медичної експертизи.

Вважає, що під час судового розгляду судом першої інстанції повинно було вирішено питання про призначення повторної судово-медичної експертизи щодо з`ясування ступеню тяжкості спричинених йому тілесних ушкоджень.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

18 квітня 2018 року, близько 09 год 30 хв, ОСОБА_6 , знаходячись біля домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході сварки, умисно наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_5 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у виді перелому лівої виличної кістки, крововиливу в склеру і кон`юнктиву лівого ока, синців обличчя, закритої черепно-мозкової травми, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого та його представника, які просили вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, заперечення обвинуваченого та його захисника, які просили вирок залишити без змін, думку прокурора, який вважав за необхідне залишити вирок без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, підтверджується показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , висновком судово-медичної експертизи № 319-М від 08.06.2018 р., даними протоколу слідчого експерименту від 09.07.2018 р. за участю ОСОБА_6 .

Цими доказами підтверджується, що ОСОБА_6 18.04.2018 р. на ґрунті неприязних відносин умисно наніс удар кулаком у голову ОСОБА_5 , чим заподіяв останньому легкі тілесні ушкодження.

Суд першої інстанції детально навів зміст зазначених доказів та вірно встановив, що тілесні ушкодження потерпілому спричинені саме внаслідок удару ОСОБА_6 рукою у голову ОСОБА_5 , чим спростовані наведені як під час судового розгляду, так і під час апеляційного розгляду доводи апелянта про інший механізм спричинення тілесних ушкоджень, а саме внаслідок удару іншим предметом.

Щодо характеру спричинених потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, то ці висновки суду першої інстанціі грунтуються на даних висновку судово-медичної експертизи № 319-М від 08.06.2018 р. та показань експерта в суді.

Так, згідно цього висновку у ОСОБА_5 виявлено перелом лівої виличної кістки, крововилив в склеру і кон`юнктиву лівого ока, синці обличчя, закрита черепно-мозкова травма, яка проявилася струсом головного мозку. Дані тілесні ушкодження моли утворитись у строк, вказаний в ухвалі слідчого судді (на підставі якої проводилися судово-медична експертиза), від дії тупих твердих предметів. У висновку судово-медичної експертизи зазначено, що дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Також, у даному висновку судово-медичної експертизи зазначено, що тривале перебування потерпілого ОСОБА_5 на лікуванні (більш, ніж 21 л/день) може бути пов`язане з індивідуальною тактикою лікаря.

Таким чином, судово-медичний експерт у висновку обґрунтував, чому саме строк перебування на лікуванні потерпілого ОСОБА_5 не впливає на ступень тяжкості тілесних ушкоджень, що були йому спричинені.

Визначення ступеня тяжкості спричинених тілесних ушкоджень відноситься до компетенції судово-медичного експерта. Судово-медичний експерт ОСОБА_15 , який проводив вищевказану судово-медичну експертизу, має необхідну кваліфікацію та володіє спеціальними знаннями у медицині, та під час судового розгляду підтримав ці висновки.

У зв`язку із цим, у суду відсутні підстави не погоджуватися з даними висновками або вважати їх помилковими, як вважає апелянт. Суд вважає, що висновок судово-медичної експертизи № 319-М від 08.06.2018 р. є повним та розкриває усі питання, вирішення яких є необхідним для прийняття остаточного судового рішення за висунутим обвинуваченням ОСОБА_6 .

Як видно з матеріалів кримінального провадження, дана експертиза була проведена на підставі ухвали слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01 червня 2018 року у даному кримінальному провадженні - № 0000190, за результатом розгляду клопотання слідчого СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_10 (а.п. 55-56).

Доводи апелянта про відсутність у зазначеного слідчого повноважень для звернення з клопотанням до слідчого судді про призначення експертизи, є лише припущеннями потерпілого, оскільки зазначений слідчий вказаний у реєстрі матеріалів досудового розслідування як особа, яка проводила слідчі дії у даному кримінальному провадженні. У зв`язку із чим наявні підстави вважати, що ОСОБА_10 мав повноваження слідчого у кримінальному провадженні № 0000190.

Як видно з ухвали слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01 червня 2018 року, слідчим суддею вирішено у розпорядження судово-медичного експерта надати медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_5 № 902/248. Також у висновку експерта № 319-М від 08.06.2018 р. зазначено, що судово-медичним експертом досліджувалася медична картка № 902/248 стаціонарного хворого ОСОБА_5 . Отже, є достатні підстави вважати, що експерт врахував відповідні медичні дані щодо характеру спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, оскільки послався на ці дані, та підтвердив суді висновки експертизи.

Відсутність у судовому провадженні даної картки не вказує на те, що висновок судово-медичної експертизи № 319-М від 08.06.2018 р. є недопустимим доказом, як вважає апелянт.

Стосовно доводів апелянта про невідповідність призначеного покарання обвинуваченому тяжкості кримінального правопорушення та його особі суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Як передбачено ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 за видом та у розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст. 125 КК України, суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який не судимий, працює, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, виховує двох неповнолітніх дітей. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, не встановлені.

Доводи апелянта про необхідність врахування як обставини, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 , вчинення злочину у громадському місці є необґрунтованими, оскільки така обставина не передбачена ст. 67 КК України.

З урахуванням обставин кримінального провадження, позитивних відомостей про особу ОСОБА_6 , який не судимий, та відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. На думку суду, призначене покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, і не є занадто м`яким, як вважає апелянт.

З огляду на наведене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01 листопада 2018 року у відношенні ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3