ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1231/20 Справа № 311/1807/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 04 лютого 2020 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000229, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 04 лютого 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, а саме до 04 квітня 2020 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як це відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження. Останній обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких, судове слідство ще проводиться, та ризики які були враховані при обранні обвинуваченому вказаного запобіжного заходу, не відпали. Більш м`який запобіжний захід, як зазначив суд, не може забезпечити виконання своїх обов`язків обвинуваченим.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати дану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 .
На думку апелянта, прокурор не довів, що інший більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою зможе запобігти ризикам, на які посилався прокурор, а колегія суддів безпідставно і необґрунтовано, без будь-яких підтверджень зробила висновок про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вважає, що наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 4 ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення доведені не були. При цьому ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, суб`єктивна сторона якого характеризується необережною формою вини. Подія ДТП сталася через обставини технічного характеру, що було встановлено під час досудового розслідування.
Посилається, що обвинувачений має постійне місце проживання і реєстрації, мешкає однією сім`єю з матір`ю та жінкою, з якою підтримує фактичні подружні стосунки без реєстрації шлюбу, має на утриманні двох малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, раніше не судимий, активно сприяв розкриттю злочину, надавав достовірні покази з приводу механізму та обставин ДТП.
Зазначив, що наявність шкоди, спричиненої кримінальним правопорушення, не є окремим доказом того, що обвинувачений переховуватиметься від органів досудового розслідування та суду. При цьому, ТОВ Юмджи Ресурс вже здійснило на користь усіх потерпілих повне відшкодування матеріальної і моральної шкоди, а потерпілим, відновлення стану здоров`я яких потребує значного часу і додаткових витрат, підприємство продовжує відповідні відшкодування.
Захисник вважає, що посилання на те, що ОСОБА_7 є жителем Донецької області, на території якої органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не у повному обсязі свої повноваження, збільшує ризик втечі ОСОБА_7 , - має дискримінаційний характер, оскільки місто, у якому мешкає підозрюваний відповідно до Постанови КМУ не є таким, що відноситься до переліку населених пунктів, де органи державної влади не здійснюють або здійснюють не у повному обсязі свої повноваження.
Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу і з підстав, зазначених у ній просили її задовольнити, скасувати ухвалу суду про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилався на її безпідставність, а ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів справи, в провадженні Василівського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження № 0000229 від 10 серпня 2018 року, за обвинувальним актом відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.
Відповідно до матеріалів провадження, до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 04.02.2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з тих підстав, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.
При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського Суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обраний обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід відповідає не лише даним про особу обвинуваченого, а й характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню обвинуваченого від суду, ризик чого є реальним та дійсним. Судом першої інстанції не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала.
Вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлено, що воно є доцільним, а підстави для заміни цього запобіжного заходу менш обтяжливим відсутні, зважаючи на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років. Усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності за його вчинення, усвідомлюючи невідворотність покарання, є ризики того, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, не з`являтись до суду, чим може перешкодити встановленню істини у справі, що є ризиками, передбаченими п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування його на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для продовження раніше обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінуються ОСОБА_7 , а саме того, що злочинні дії останнього виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель 7 осіб, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування зазначених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій. Крім того, місцем проживання підозрюваного є населений пункт в іншій області, який значно віддалений від місця знаходження суду та перебуває в безпосередній близькості до тимчасово окупованої території, що певною мірою вказує на наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню і можливість переховування від суду.
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину за ч. 3 ст. 286 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 про те, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 має тісні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання і реєстрації, проживає однією сім`єю з матір`ю та жінкою, з якою підтримує фактичні подружні стосунки без реєстрації шлюбу, має на утриманні двох малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, раніше не судимий, активно сприяв розкриттю злочину, надавав достовірні покази з приводу механізму та обставин ДТП, не підлягають задоволенню, оскільки при постановленні ухвали вказані обставини та особу обвинуваченого суд в повній мірі врахував та надав їм належну оцінку в сукупності з іншими обставинами. З метою запобігання вищезазначеним ризикам, беручи до уваги тяжкість злочину, у вчиненні якого ОСОБА_7 обвинувачується, можливу міру покарання, суспільний інтерес, судом першої інстанції було обґрунтовано продовжено щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Позитивні характеристики обвинуваченого не можуть бути самостійною підставою для пом`якшення обраного запобіжного заходу та не спростовують наявність встановлених судом ризиків, що також спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.
Апеляційний суд також враховує посилання апеляційної скарги захисника на певну тривалість судового розгляду у даній справі, однак зважаючи на вищевикладені обставини, особу обвинуваченого, тяжкість злочину в якому він обвинувачується, суспільний інтерес до вказаного злочину, та те, що судовий розгляд перебуває на завершальній стадії, колегія суддів вважає виправданим застосування до обвинуваченого в даному конкретному випадку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ухвала за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Будь-яких порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, судом апеляційної інстанції не встановлено. Отже колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 04 лютого 2020 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000229, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4