Справа № 502/1607/19
УХВАЛА

10 лютого 2020 року м. Кілія

Слідчий суддя Кілійського районного суду Одеської області ОСОБА_1
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду

клопотання

ОСОБА_5 як представника потерпілого та цивільного позивача

ОСОБА_6

про

арешт майна підозрюваного

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 як представник потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення з метою забезпечення цивільного позову арешту на майно підозрюваного ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному 11.08.2019 р. до ЄРДР за № 0000457 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання представник цивільного позивача зазначив, що в провадженні СВ Кілійського ВП ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження, внесене 11.08.2019 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000457 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України за ознаками умисного нанесення підозрюваним ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Як зазначає представник потерпілого та цивільного позивача, 04.11.2019 р. потерпілим ОСОБА_6 було подано цивільний позов до підозрюваного ОСОБА_4 про стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди і витрат на правову допомогу. 10.01.2020 р. вказаний позов було доповнено в частині збільшення позовних вимог, а саме: моральної шкоди до 500 000 гривень, витрат на правову допомогу до 33 429,87 гривень, розмір матеріальної шкоди залишений без змін 44 583 гривень, всього в загальному розмірі 578 012,87 гривень.

На підставі викладеного представник потерпілого та цивільного позивача просив у своєму клопотанні накласти арешт та заборону відчуження на рухоме та нерухоме майно, яке належить підозрюваному та цивільному відповідачу ОСОБА_4 , а саме:

-Квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 35,3 кв.м., яка зареєстрована в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31.05.2019 р., номер запису про право власності: 31851714;

-Автомобіль марки MERCEDES-BENZ 316 CDI 2685, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 21.03.2015 р.;

-Автомобіль марки ГАЗ 2705, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 24.07.2018 р.;

-Автомобіль марки IVEKO EUROCARGO 75Е14 3500, 1992 року випуску, № двигуна: НОМЕР_5 , номер шасі: НОМЕР_6 .

На призначену дату розгляду клопотання представником потерпілого та цивільного позивача було подано заяву про розгляд клопотання у їх відсутність з проханням задовольнити його.

Підозрюваний в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, пояснивши, що відповідна квартира на даний час належить його синові на підставі договору дарування, від 06.12.2019 р. про що надав відповідний документ, а зазначені у клопотанні транспортні засоби, зокрема ГАЗ 2705 та IVEKO декілька років тому продані ним іншим особам за довіреністю, а транспортний засіб MERCEDES-BENZ наразі арештований у іншому кримінальному провадженні. Квартира ним була подарована синові у зв`язку з тим, що його дружині потрібне лікування, витрати на яке погодився понести син.

Прокурор в судовому засіданні вважав клопотання обґрунтованим та просив його задовольнити.

Оголосивши клопотання та дослідивши додані до нього матеріали, заслухавши підозрюваного і прокурора, дослідивши надані підозрюваним документи та проаналізувавши відповідні положення законодавства, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

У відповідності з ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів кримінального провадження є арешт майна.

Частиною 1 статті 171 КПК України передбачено, що цивільний позивач з метою забезпечення цивільного позову може звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з частиною 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається, в тому числі, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

У відповідності з ч. 6 наведеної статті в такому випадку арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданий кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

З доданого до клопотання витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що слідчим відділення Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному 11.08.2019 р. до ЄРДР за № 0000457 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України за фактом завдання ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

При цьому ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинені вказаного кримінального правопорушення 29.10.2019 р., отже він набув статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні.

Також в ході розгляду клопотання встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 в ході досудового розслідування звернувся до підозрюваного ОСОБА_4 з цивільним позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, набувши таким чином крім статусу потерпілого, статус цивільного позивача.

З доданих до клопотання про арешт майна підозрюваним документів вбачається, що станом на 02.12.2019 р. підозрюваний ОСОБА_4 був власником квартири АДРЕСА_1 /а.с. 34/; також станом на 16.01.2020 р. був власником транспортних засобів: -MERCEDES-BENZ 316 CDI 2685, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 21.03.2015 р.; -ГАЗ 2705, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 24.07.2018 р.; - IVEKO EUROCARGO 75Е14 3500, 1992 року випуску, № двигуна: НОМЕР_5 , номер шасі: НОМЕР_6 .

З наданої підозрюваним в ході розгляду клопотання Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та копії договору дарування вбачається, що ним 06.12.2019 р., тобто під час апеляційного розгляду скарги представника потерпілого у даному кримінальному провадженні на ухвалу слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області від 13.11.2019 р. про відмову у задоволенні попереднього клопотання представника потерпілого та цивільного позивача про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_4 , було відчужено за відповідним договором своєму синові ОСОБА_7 квартиру, на яку просив накласти арешт представник потерпілого та цивільного позивача у даному кримінальному провадженні.

Згідно ст. 173 КПК України арешт на майно з метою забезпечення цивільного позову накладається за наявності обґрунтованої підозри, заявленого цивільного позову та встановленого розміру завданої шкоди.

Сукупність доданих до клопотання матеріалів вказує на наявність обґрунтованої підозри стосовно ОСОБА_4 ; потерпілою стороною в рамках кримінального провадження заявлено цивільний позов та надано достатньо даних на обґрунтування його розміру в частині матеріальної шкоди.

Крім того, слідчий суддя виходить з того, що внаслідок фізичного болю та отриманих тілесних ушкоджень потерпілий беззаперечно зазнав моральних страждань та має право на їх відшкодування, розмір якого має бути встановлений судом під час розгляду кримінального провадження по суті.

Таким чином, з огляду на вищевикладене та поведінку підозрюваного під час розгляду попереднього клопотання в суді апеляційної інстанції, яка виразилась у відчуженні належного йому нерухомого майна, слідчий суддя погоджується з доводами представника потерпілого та цивільного позивача щодо наявності підстав для накладення арешту на майно підозрюваного. На цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси підозрюваного, як власника майна.

Виходячи з принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності, слідчий суддя приходить до висновку, що арешту підлягають зазначені у клопотанні транспортні засоби, про належність яких підозрюваному також він сам підтвердив в судовому засіданні, оскільки видача довіреності не є правочином щодо переходу права власності на транспортні засоби, а наявність арешту на інший транспортний засіб нічим не підтверджена. Крім того, з огляду на їх рік випуску, та відповідно, значну тривалість експлуатації, що впливає на їх вартість, слідчий суддя вважає, що обмежитись накладенням арешту лише на один з них, не є доцільним.

Частиною 4 ст.173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб. Таким чином слідчий суддя приходить до висновку, що арешт має бути накладений з забороною відчуження транспортних засобів та без заборони можливості користуватись ними.

У задоволенні клопотання в частині накладення арешту на квартиру слід відмовити оскільки вона на час розгляду клопотання належить іншій особі.

Керуючись ст. 131, 132, 170, 171, 173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_5 як представника потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_6 про арешт майна підозрюваного задовольнити частково.

Накласти арешт з забороною відчуження на належні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваному у кримінальному провадженні, внесеному 11.08.2019 р. до ЄРДР за № 0000457 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, транспортні засоби:

-Автомобіль марки MERCEDES-BENZ 316 CDI 2685, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 21.03.2015 р.;

-Автомобіль марки ГАЗ 2705, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 24.07.2018 р.;

-Автомобіль марки IVEKO EUROCARGO 75Е14 3500, 1992 року випуску, № двигуна: НОМЕР_5 , номер шасі: НОМЕР_6 .

У задоволенні клопотання про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 відмовити.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборонити розпоряджатись майном, на яке накладено арешт, без заборони його використання.

Копію ухвали не пізніше наступного дня направити особам, що не були присутніми під час оголошення ухвали.

Ухвала про накладення арешту підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Кілійського районного суду ОСОБА_1