Провадження №1-кп/523/439/20
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

25.02.2020 року

Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду обвинувальні акти у кримінальних провадженнях №№ 0004300, 0003103 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Владікавказ Північна Осетія-Аланія, громадянина України, із незакінченою вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-21.08.2012 року Приморським районним судом м. Одеси за ст. 185 ч.1 КК України до 60 годин громадських робіт,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.187, ч. 2 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В ході судового розгляду було встановлено, що 02.07.2016р., приблизно о 16:30год., ОСОБА_7 знаходячись біля буд.№70 по вул. Кримській в м.Одесі, діючи з корисливих мотивів, маючи протиправний та корисливий умисел, спрямований на напад з метою заволодіння майном з погрозою застосування насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я людини, визнав предметом свого посягання мобільний телефон марки «Леново», який належить малолітньої ОСОБА_8 . Далі, ОСОБА_7 реалізуючи свій протиправний умисел, схопив рукою ОСОБА_8 за шию і дістав зі своєї кишені ключ від дверей, приставив до тулуба останньої, погрожуючи завданням тілесних ушкоджень. ОСОБА_8 думаючи, що ключ це ніж, сприйняла дану погрозу як реальну для свого життя та здоров`я, віддала ОСОБА_9 свій мобільний телефон, після чого обвинувачений з місця правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду в розмірі 1600грн.

Крім того, 28.06.2017р., приблизно о 16:00год., ОСОБА_7 , знаходячись по вул. 11 Суворовська лінія в м.Одесі, діючи з корисливих мотивів, маючи протиправний та корисливий умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном з погрозою застосування насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я людини, визнав предметом свого посягання мобільний телефон марки «Айфон», який належить малолітній ОСОБА_10 . Далі, реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_9 підбіг до останньої, штовхнув її у спину, від чого вона впала на землю, після чого притиснув руками до землі та став погрожувати ОСОБА_10 ключем від дверей, зовні схожим на ніж. ОСОБА_10 сприйнявши дану погрозу як реальну для свого життя та здоров`я, не чинила опору, внаслідок чого, ОСОБА_7 дістав з її кишені вказаний мобільний телефон та з місця правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд, чим спричинив матеріальні збитки в розмірі 20000грн.

Обвинувачений ОСОБА_7 винуватість у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ст.ст. 187 ч. 1, 187 ч. 2 КК України визнав повністю та пояснив суду, наступне:

-за ст. 187 ч. 1 КК України: 02.07.2016 року він йшов додому по вул. Кримській, та побачив дівчину з мобільним телефоном. Він підійшов до неї ззаду, став погрожувати ножем, від чого дівчина злякалась та віддала йому свій телефон. Після чого з місця пішов.

-за ст. 187 ч. 2 КК України: 28.06.2017 року він йшов додому по вул. Кримській, та побачив дівчину з мобільним телефоном в руках. Підійшов до неї з ключем, схожим на ніж, вона перелякалась та закричала, він її штовхнув, від чого вона втратила рівновагу та впала. Він забрав з її кишені телефон та пішов з місця події.

В скоєному щиро кається, пояснивши суду, що скоював злочини у зв`язку зі складним матеріальним становищем.

Отримавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які не досліджувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ст. 187 ч.3 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Відповідно до ст. 62 ч.ч. 1,2 Конституції України, ст. 17 ч. 2 КПК України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161,150,100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь, які містять склад злочину, передбачених ст.ст. 187 ч. 1, 187 ч. 2 КК України,

- обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_7 у вчинені злочинів, передбачених ст.ст. 187 ч. 1, 187 ч. 2 КК України.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_7 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Суд визнає, що вказані доводи обвинуваченого, захисника є способом обраного захисту від обвинувачення, яке судом було забезпечено їм в ході судового розгляду кримінального провадження, відповідно до ст. 6 Конвенції.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень доведена повністю та дії обвинуваченого кваліфікує за ч. 1 ст. 187 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), та за ч. 2 ст. 187 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій.

Обвинувачений ОСОБА_7 за формою вини, ступенем тяжкості вчинив умисні тяжкі злочини. Судом в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що при вчинені інкримінованого йому злочинів, ОСОБА_7 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом ст. 25 ч. 2 КК України, при вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 187 ч. 1, 187 ч. 2 КК України.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , його поведінку в ході досудового розслідування та судового розгляду, суд визнає, що він є осудним, тобто особою, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними - ст. 19 ч. 1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд приймає до уваги характер і обставини вчинених кримінальних правопорушень, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною другою ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , передбачені ст. 66 КК України є: щире каяття, повне визнання винуватості, вчинення злочину через матеріальну залежність.

До обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , передбачені ст. 67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Судом враховується особа ОСОБА_7 , який є особою раніше судимою, вчинив кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії тяжких та відповідно особливо тяжких, за місцем проживання характеризується позитивно, мешкає із бабусею, яка тяжко хворіє та є особою похилого віку і інвалідом за віком та частково не здатна до самообслуговування.

До обставин, відповідно ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд відносить щире каяття, повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність матеріальної шкоди, у зв`язку із поверненням мобільних телефонів потерпілим, скоєння злочину внаслідок тяжкого матеріального стану.

Обставин, відповідно до ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Відповідно до ст. 370 ч. 1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_9 та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень лише в умовах його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі, з урахуванням вимог ст.ст. 69, 70, 71 КК України.

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_7 затримано 29.06.2017 року. Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 30.06.2017 до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, у зв`язку з чим, він перебуває в місцях попереднього ув`язнення.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільні позови у провадженнях заявлені не були.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 369-371, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 187 ч. 1, 187 ч. 2 КК України, призначивши покарання:

- за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 5 (п`ять) років 3 (три) місяці позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 5 ст. 72 цього ж кодексу зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання час його попереднього ув`язнення в даному кримінальному провадженні в період з 29.06.2017 року, у співвідношенні відповідності одного дня попереднього ув`язнення двум дням позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_7 скасувати, звільнивши його з-під варти в залі суду, у зв`язку з повним відбуттям призначеного покарання.

Речові докази: мобільний телефон марки «Леново» та мобільний телефон марки «Айфон», вважати повернутими за належністю, ключ - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Копії вироку вручити під розписку ОСОБА_7 та прокурору, а також надати іншим заінтересованим особам.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах апеляційного суду Одеської області, протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси ОСОБА_1