Ухвала

іменем України
13 грудня 2019 року

м. Київ
Справа № 577/2665/16-к
Провадження № 51-6097 cк 19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 квітня 2019 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 5 вересня 2010 року щодо засудженого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:
Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 квітня 2019 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , який має незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років один місяць.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VІІІ

від 26 листопада 2015 року зараховано ОСОБА_5 в строк покарання час затримання та тримання під вартою з 20 год 50 хв. 05 січня 2018 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_6 221 694 грн матеріальної шкоди.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 5 вересня 2019 року вирок місцевого суду щодо засудженого ОСОБА_5 залишено без змін.
Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень ОСОБА_5 , будучи раніше судимий за вчинення злочину, передбаченого ст. 185 КК України, 25 травня 2014 року близько 1 год 30 хв., перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , побачив в одній із кімнат радіотелефон марки Texet ТХ-D6205А і два сейфи, які знаходилися у господарській кімнаті, та вирішив таємно заволодіти чужим майном. Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, обвинувачений ОСОБА_5 , розуміючи, що його дії є непримітними для потерпілої ОСОБА_6 , яка у цей час відпочивала, усвідомлюючи протиправність та караність своїх дій, таємно, умисно викрав з кімнати вказаної квартири радіотелефон марки Texet ТХ-D6205А, вартістю 236 гривень, а у подальшому, маючи намір відчинити сейфи, зачинені на замикаючий пристрій за допомогою ключа, продовжуючи свій корисливий умисел, ОСОБА_5 , знайшов у сумці потерпілої ОСОБА_6 ключі, відкрив за їх допомогою сейфи, таким чином проник до сховища (сейфа), призначеного для зберігання матеріальних цінностей і з меншого сейфу викрав пару золотих сережок з кулончиком зірочка, 583 проби, вагою 4,250 г, вартістю 2125 грн, золоту обручку, 583 проби, вагою 6,97 г, вартістю 3485 грн, золоту каблучку з вставкою цирконію, 585 проби, вагою 5 г, вартістю 2500 грн, золотий ланцюжок 585 проби, вагою 5 г, вартістю 2500 грн. Відкривши другий, більший за розміром сейф, викрав із нього грошові кошти готівкою у сумі 185 200 грн та 100 000 російських рублів. Після чого ОСОБА_5 покинув місце скоєння злочину місце проживання ОСОБА_6 , а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій збитків.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 спричинив потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 230 040 грн.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати вищевказані судові рішення щодо ОСОБА_5 та закрити кримінальне провадження.
Зокрема, захисник вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій надана неправильна правова оцінка обставин у даній справі та неправильно встановлено характер відносин, що виникли між потерпілою і засудженим, внаслідок чого помилково кваліфіковано дії засудженого як злочин. На підтвердження зазначеного, вказує на те, що ОСОБА_5 та потерпіла проживали разом протягом 20132015 років в одній квартирі та вели спільне господарство і побут, між ними тривали фактичні шлюбні відносини, а відтак спір щодо поділу спільного сумісного майна, яке набуте за час тривання фактичних шлюбних відносин, має розглядатися в порядку цивільного судочинства на підставі норм матеріального права, що містяться в Сімейному кодексі України та Цивільному кодексі України. Крім того зазначає, що наявність у потерпілої вказаної суми коштів та виробів із золота не підтверджується жодним документом.
Захисник також наголошує на тому, що об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ст. 185 КК України, полягає у таємності викрадення чужого майна, а тому в даному випадку ніякої таємності бути не може, так як особи разом мешкали в одній квартирі та були пов`язані спільним побутом. Окрім того, при триваючих шлюбних відносинах, майно чоловіка не може бути чужим відносно жінки/дружини і навпаки.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Мотивуючи свою скаргу, захисник ОСОБА_4 оспорює невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту досудового і судового слідства та оспорює правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлено судове рішення, що, на його думку, призвело до неправильної кваліфікації дій засудженого. Надаючи власну оцінку доказам, захисник по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК України до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.

Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, які було досліджено і перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу та яким надана правильна юридична оцінка.

Зокрема, висновкущодо винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу показань самого обвинуваченого, показань потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , даних протоколів слідчих дій та інших письмових доказів, які наведені у вироку.

Вказані в судовому рішенні докази в їх сукупності безперечно доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненому злочині й об`єктивних підстав недовіряти їм немає.
Крім того, аналогічні за змістом з касаційною скаргою доводи захисника ОСОБА_10 , який діяв в інтересах засудженого ОСОБА_5 ,переглядалися в апеляційному порядку. Як убачається з рішення апеляційного суду, колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги захисника, надала на кожний із них мотивовану відповідь, навела докладні мотиви прийнятого рішення і в ухвалі зазначила підстави, з яких визнала їх необґрунтованими.

Так, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції, обґрунтовано поклав в основу вироку показання обвинуваченого під час судового розгляду, який свою вину у вчиненому визнав повністю та показав, що викрав належне потерпілій ОСОБА_6 майно, а саме радіотелефон марки Texet

ТХ-D6205А і з двох сейфів, які знаходилися у господарській кімнаті, вироби із золота та гроші готівкою у сумі 185 200 грн і 100 000 російських рублів (частину золотих виробів, а саме золоті сережки з кулончиком зірочка, обручку та ланцюжок повернув потерпілій); а також показання потерпілої ОСОБА_6 та свідків на підтвердження винуватості ОСОБА_5 , оскільки, на думку колегії, підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених потерпілою та свідками, немає, будь-яких даних об`єктивного характеру про їх зацікавленість у результатах розгляду справи під час судового розгляду не встановлено, а їх показання співпадають з обставинами, відомості про які містяться в інших доказах у справі.
Доводи захисника, який оспорював наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та вказував на те, що обвинувачений фактично проживав разом з потерпілою ОСОБА_6 близько двох років, до сейфу він мав вільний доступ, з викрадених із сейфу грошових коштів, які ставляться ОСОБА_5 у провину, була частина і його грошей, спростовується окрім іншого протоколом проведення слідчого експерименту, за змістом якого ОСОБА_5 показав, як вчиняв крадіжку радіотелефону, грошей з великого сейфу та золотих виробів з меншого сейфу у той час, коли потерпіла спала. При цьому він пояснював, що ключі від сейфів він взяв у сумці потерпілої, яка висіла на ручці дверей.
Також судом апеляційної інстанції взято до уваги надані потерпілою ОСОБА_6 в ході апеляційного перегляду вироку суду пояснення з приводу того, що грошові кошти та золоті вироби вона зберігала в сейфах, ключі від яких завжди тримала при собі, у власній сумочці, доступу до яких обвинувачений не мав. Крадіжку її речей ОСОБА_5 вчинив вночі, коли вона спала, що не заперечував і обвинувачений.
Крім того, постановляючи судове рішення щодо ОСОБА_5 , колегія суддів апеляційного суду врахувала показання свідка ОСОБА_7 , якій обвинувачений через нетривалий проміжок часу після вчинення злочину подарував стаціонарний телефон та золоті сережки у вигляді кілець із золотою зірочкою, які пізніше впізнала потерпіла, та зберігав у неї пакунок, в якому знаходились грошові кошти, пояснюючи, що він має намір придбати житло.
При цьому з наданих суду першої інстанції показань свідка ОСОБА_9 вбачається, що обвинувачений грошових коштів не мав, іноді він заробляв, роблячи ставки і вигравав, але це були невеликі суми.

Викладене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, спростовує доводи, зазначені в апеляційній скарзі захисника в тій частині, що його підзахисний не проникав до сейфів, оскільки мав до них доступ, у зв`язку з тим, що співмешкав із потерпілою, а також, що в сейфі були і його грошові кошти.

А тому судами першої та апеляційної інстанцій належним чином доведено, що майно, викрадене ОСОБА_5 , згідно з нормами Сімейного кодексу України є саме особистою приватною власністю потерпілої.
Також апеляційний суд надав відповідь і на доводи захисника про недоведеність матеріалами кримінального провадження точної суми викрадених у потерпілої грошових коштів у національній валюті, оскільки потерпіла, на його думку, змогла підтвердити лише можливу наявність у неї коштів у розмірі 114 410 грн, отриманих від продажу квартири, а також радіотелефону марки Texet TX-D6205А. При цьому судом правильно було зазначено про те, що обвинувачений визнавав факт крадіжки саме такої суми грошових коштів у національній валюті та радіотелефону й обіцяв повернути їх потерпілій.
Таким чином, наведені в судових рішеннях докази та обставини події злочину (зокрема те, що обвинувачений не мав своїх грошових коштів, вчинив крадіжку грошових коштів та золотих прикрас потерпілої із сейфів, доступу до яких не мав, діставши від них ключи, які потерпіла завжди тримала при собі з її власної сумки, вночі, коли вона спала), всупереч доводам сторони захисту підтверджують факт саме таємного викрадення чужого майна.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів касаційного суду погоджується з мотивами суду апеляційної інстанції, який, надавши відповідь на доводи сторони захисту, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а не цивільно-правових відносин.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що вирок місцевого суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, з чим погоджується й колегія суддів касаційного суду. Підстав для сумніву у правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Ухвала суду апеляційної інстанції у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 квітня 2019 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 5 вересня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3