В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2020 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000138 від 06 червня 2018 року за обвинуваченням: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з професійно технічною освітою, українця, громадянина України, працюючого машиністом конвеєра дробильно-сортувального цеху № 2 ТОВ «Гніванський гранітний кар`єр», не одруженого, військовозобов`язаного, раніше судимого останній раз за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 15.03.2018 року, за ч.2 ст.185, ч.1 ст.190, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 місяці, міру покарання відбув повністю та був звільнений з місць позбавлення волі, у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України;
учасники кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_4
обвинувачений ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В :
08 травня 2018 року близько 18.00 години ОСОБА_3 прийшов на територію домоволодіння, яке належить ОСОБА_5 та розташоване в АДРЕСА_1 , де шляхом вільного доступу, без дозволу власника, через відчинені двері, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, проник до приміщення господарської будівлі за вищевказаною адресою, звідки таємно, навмисно, повторно, з корисливих мотивів, маючи намір і прагнення досягти кінцевої мети викрадення чужого майна та збагачення за рахунок чужої власності, обертаючи його на свою користь, усвідомлюючи, що його дії носять протиправний характер, викрав бензопилу марки «Сибірь Б-3800М» синього кольору, вартість якої згідно висновку експерта № 776 від 07.12.2018 складає 1008 (одна тисяча вісім) гривень 67 копійок.
Після вчиненого ОСОБА_3 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 1008 (одна тисяча вісім) гривень 67 копійок.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України, так як він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинено повторно.
Крім того 19 травня 2018 року близько 18.00 години ОСОБА_3 завітав до житлового будинку ОСОБА_7 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у якому на столі у спальній кімнаті виявив мобільний телефон марки «Assistant», в подальшому маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, переслідуючи корисливий мотив, повторно, здійснив крадіжку вказаного мобільного телефону марки «Assistant», вартість якого згідно висновку експерта № 773 від 07.12.2018 складає 1197,73 грн., що належить ОСОБА_7 .
Після вчиненого ОСОБА_3 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 1197 (одна тисяча сто дев`яності сім) гривень 73 копійки.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.185 КК України, так як він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинено повторно.
Виходячи з аналізу норм ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи допитаним під час судового розгляду, в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому злочиних, які передбачені ч.2 та ч.3 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 30.07.2019 року, щиро розкаявся, просив його суворо не карати. Суду показав, що злочини вчинив за обставин, викладених вище, а саме 08.05.2018 року біля 18:00 години викрав із помешкання ОСОБА_5 бензопилу, та 19.05.2018 року також біля 18:00 години у будинку ОСОБА_7 викрав мобільний телефон, та в подальшому вказаними речами розпорядився на власний розсуд.
Обвинувачений ОСОБА_6 виявляє жаль з приводу вчинених злочинів, запевнив суд, що готовий нести покарання за вчинені злочини і в подальшому не вчинятиме кримінальних правопорушень.
Прокурор Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.
Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 під час проведення підготовчого судового засідання подали письмові заяви, згідно яких просила підготовче судове засідання та судове засідання проводити у їх відсутність, тому як участі приймати не бажають. Права передбачені ст.56 КПК України їм відомі та зрозумілі, у разі зміни обвинувачення покладаються на думку прокурора. Цивільний позов заявляти не бажають, шкода їм відшкодована.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому злочинах, які передбачені ч.2 та ч.3 ст.185 КК України і викладені в обвинувальному акті від 30.07.2019 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , показання обвинуваченого ОСОБА_3 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченим ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчинені інкримінованих йому злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Так, оцінюючи всі досліджені у судовому засіданні докази, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, на підставі всебічного, повного й неупередженого дослідження усіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору взаємозв`язку й достатності для прийняття відповідного процесуального рішення, «поза розумним сумнівом» дійшов висновку про вчинення обвинуваченими ОСОБА_3 таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаної з проникненням у інше приміщення, вчинених повторно, а тому його дії вірно кваліфіковані за ч.2 та ч.3 ст.185 КК України.
Відповідно до ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з послідуючими змінами), суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є тяжким злочином та злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 на обліку в психіатра та на обліку в нарколога не значиться, за місцем проживання та роботи характеризується з позитивної сторони, матеріальну шкоду потерпілим відшкодовано, вибачився перед потерпілими, з приводу міри покарання потерпіла сторона покладалася на розсуд суду. Ці обставини суд відносить до обставин, які пом`якшують покарання.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.
Відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
З досудової доповіді, що складена старшим інспектором Тиврівського районноговідділу філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області від 28.02.2020 року вбачається, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив умисні злочини, проте щиро покаявся та активно сприяв розкриттю злочину, не одружений, однак офіційно працює, має неповнього сина; на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Також, обвинувачений не заперечує злочинності своїх дій, розуміє, що вчинив злочин, але висловлює бажання до змін способу свого життя, заперечує можливість вчинення злочинів у подальшому. За місцем проживання характеризується позитивно. Ризик повторного вчинення злочину оцінюється як високий. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як високий. Відповідно до висновку досудової доповіді старшого інспектора ТиврівськогоРВ філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області, виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк не можливе та може становити небезпеку для суспільства. Якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробвуванням, орган пробації вважає, покласти на нього додаткові обовязки, передбачені ч.2 ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; виконувати заходи передбачені пробаційною програмою.
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та з урахуванням відсутності обтяжуючих покарання обставин, особи ОСОБА_3 , соціально-психологічної характеристики останнього наданої праківником органу пробації, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченого до вчинених діянь та наслідків діянь, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочинів, фактично усунув заподіяну злочином шкоду, з врахуванням думки потерпілих, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання й звільнення його на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, але за умови контролю за його поведінкою встановленням йому іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, визначених ст.76 КК України.
Цивільний позов у данному кримінальному провадженні не заявлявся.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.
Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.
Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчинені кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання, а саме:
за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;
за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначити ОСОБА_3 остаточне покарання 4 (чотири) роки позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України, а саме: мобільний телефон марки «Assistant», чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , що вилучений в ході огляду 20.11.2018 року та перебуває у ОСОБА_7 залишити у розпорядженні останнього попередньо знявши з нього арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тиврівського районного суду Вінницької області від 22.11.2018 року (а.с.165-166), бензопилу «Сибірь Б-3800М» синього кольору залишити у розпоряджені ОСОБА_5 ( а.с.164).
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати в кримінальному провадженні за проведення Вінницьким НДЕКЦ експертизи № 776 від 07.12.2018 року в сумі 715 (сімсот п`ятнадцять) грн..00 коп. (а.с.133), та експертизи № 773 від 07.12.2018 року в сумі 715 (сімсот п`ятнадцять) грн..00 коп. (а.с.150).
Згідно зі ст.ст.376,392, 393, 395, 532 КПК України вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Жмеринського
міськрайонного суду ОСОБА_1