Справа №:755/8407/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" червня 2020 р. слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участі слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0003961 від 16 червня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
в с т а н о в и л а :
слідчий Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 звернувся до слідчої судді з клопотанням про арешт майна, а саме: банківських карток банку «ПУМБ» № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , мобільного телефону марки «ZTE», синього кольору, який має ознаки пошкодження, мобільного телефону марки «Мейзу», золотого кольору в прозорому чохлі, трудової книжки на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рідини прозорого кольору, краплі «Ципломед», яке вилучено під час проведення обшуку від 16 червня 2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 .
Клопотання мотивовано тим, що 15 червня 2020 року, приблизно 06 год 00 хв невстановлена особа перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , застосовуючи насильство до ОСОБА_6 , відкрито викрала його особисті речі, після чого, з місця вчинення кримінального правопорушення зникла.
Після чого, слідчим прийнято рішення про проведення невідкладного обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , а саме в квартирі АДРЕСА_2 , так як, остання може зберігати в приміщенні вище вказаної квартири речові докази, які ще не відомі слідству та мають істотне значення для повного всебічного та неупередженого досудового розслідування.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 233, ч. 2 ст. 237 КПК України, слідчим Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві, 16 червня 2020 року, в період часу з 01 год 15 хв до 01 год 33 хв в присутності двох запрошених понятих, проведено обшук квартири АДРЕСА_2 , під час якого виявлено та вилучено: банківські картки банку «Пумб» № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «ZTE», синього кольору, який має ознаки пошкодження, мобільний телефон марки «Мейзу», золотого кольору в прозорому чохлі, трудова книжна на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , каплі «Ципломед», рідину прозорого кольору.
Постановою слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 16 червня 2020 року вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0003961 від 16 червня 2020 року.
За вказаним фактом розпочато кримінальне провадження №0003961 від 16 червня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, про що внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
В обґрунтування клопотання, слідчий посилається на те, що арешт майна накладається з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні. Із викладених у клопотанні підстав просив задовольнити клопотання у повному обсязі.

Враховуючи те, що майно, на яке слідчий, за погодженням із прокурором просить накласти арешт не відноситься до тимчасово вилученого, то розгляд клопотання в силу ч. 2 ст. 172 КПК України потрібно здійснити без повідомлення власника майна.
Слідча суддя, ознайомившись з клопотанням, вислухавши доводи слідчого, дослідивши матеріали, яким обґрунтовується клопотання, дійшла такого висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді.

Згідно ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Відповідно до протоколу обшуку 16 червня 2020 року в присутності двох понятих із застосуванням технічного засобу фіксації, в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України проведено обшук квартирі АДРЕСА_2 , під час якого виявлено та вилучено: банківські картки банку «Пумб» № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «ZTE», синього кольору, який має ознаки пошкодження, мобільний телефон марки «Мейзу», золотого кольору в прозорому чохлі, трудова книжна на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , каплі «Ципломед», рідину прозорого кольору.
Ухвалою слідчої судді Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2020 року надано дозвіл слідчій на проникнення до приміщення квартира АДРЕСА_2 , з метою вилучення: банківських карток банку «ПУМБ» № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , мобільного телефону марки «ZTE», синього кольору, який має ознаки пошкодження, мобільного телефону марки «Мейзу», золотого кольору в прозорому чохлі, трудової книжки на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рідини прозорого кольору, краплі «Ципломед».
Відповідно до частини першої ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно частини другої цієї статті КПК арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у наведених випадках, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно за сукупності даних розслідуваного злочину, відповідає вимогам ст. 98 цього Кодексу.
Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови і з наведенням мотивів такого рішення.
Відповідно до постанови слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києва від 16 червня 2020 року, майно вилучене під час обшуку у квартирі АДРЕСА_2 , а визнано речовим доказами у даному кримінальному провадженні.
Проте слідчим у постанові про визнання речовими доказами, не вказано сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно має ознаки, наведені у ст. 98 КПК і є доказом розслідуваного злочину за ч. 4 ст. 296 КК України. Хоча в клопотанні про арешт тимчасово вилученого майна формально, без належного обґрунтування зазначається, що вилучене при обшуку квартири АДРЕСА_2 має ознаки, наведені в ст. 98 КПК України.

Проте, з вище зазначеного можна дійти висновку, що ознакам зазначеним у ст. 98 КПК України можуть відповідати лише: банківські картки банку «ПУМБ» № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «ZTE», синього кольору, який має ознаки пошкодження, мобільний телефон марки «Мейзу», золотого кольору в прозорому чохлі, рідина прозорого кольору, краплі «Ципломед».

Щодо іншого майна, яке було тимчасово вилучено під час обшуку в підозрюваного, то слідчим у клопотанні не обґрунтовано, а з матеріалів доданих до клопотання не вдається за можливе встановити приналежність їх до речових доказів.
Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.
Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).
У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. The United Kingdom), п. 50, Series A № 98).
Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Згідно ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Взявши до уваги вищевикладене, кваліфікацію кримінального правопорушення за фактами вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, слідча суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

Щодо трудової книжки на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вилученої при обшуку квартири слідча суддя вважає клопотання в даній частині необґрунтованим, у зв`язку із чим клопотання у даній частині не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.98,170-173, 175, 208, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідча суддя
п о с т а н о в и л а :
клопотання слідчого Дніпровського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити частково.
Накласти арешт на майно вилучене 16 червня 2020 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: банківські картки банку «ПУМБ» № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «ZTE», синього кольору, який має ознаки пошкодження, мобільний телефон марки «Мейзу», золотого кольору в прозорому чохлі, рідину прозорого кольору, краплі «Ципломед».

В іншій частині в задоволенні клопотання відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України підлягає негайному поверненню трудова книжка на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 .

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідча суддя: ОСОБА_1