Ухвала
Іменем України

25 червня 2020 року

м. Київ

справа № 129/3046/19

провадження № 51- 2971 ск20

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 02 червня 2020 року стосовно ОСОБА_5 ,

встановив:
Вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 09 квітня 2020 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, в силу ст. 89 КК не судимого, непрацюючого, неодруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він, 20 серпня 2019 року приблизно о 21 год. знаходячись разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в с. Розівка Гайсинського району Вінницької області на подвір`ї належного ОСОБА_6 будинковолодіння по АДРЕСА_2 , де під час розпивання спиртних напоїв між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виникла сварка, яка переросла у бійку, під час якої ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з умислом на заподіяння небезпечних для життя та здоров`я ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, бажаючи і передбачаючи можливість настання злочинних наслідків у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, схопив правою рукою з поверхні столу, розміщеного на подвір`ї вказаного домоволодіння, кухонний ніж та умисно клинком кухонного ножа із загостреним лезом наніс колючий удар в ліву половину грудної клітки ОСОБА_7 , внаслідок чого заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового колото-різаного поранення лівої половини грудної клітки з пошкодженням лівої легені, яке ускладнилось лівостороннім гемопневмотораксом, а також правостороннім пневмотораксом, з пошкодженням діафрагми, шлунку, селезінки та внутрішньочеревною кровотечею, що призвело до видалення селезінки, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння, та відповідно до висновку судово-медичної експертизи №185 від 17 вересня 2019 року належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02 червня 2020 року зазначений вирок стосовно ОСОБА_5 залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 , просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Обгрунтовуючи свої вимоги, адвокат вказує на те, що суд, при призначенні ОСОБА_5 покарання, належним чином не перевірив можливості застосування до його підзахисного положень ст. 75 КК України та не повною мірою зважив на його особу, який визнав себе винним та щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, за місцем проживання характеризується посередньо. Також вказує на те, що потерпілий не має жодних претензій до його підзахисного. Крім того, вважає, що суд мав виключити як обставину що обтяжує покарання вчинення злочину ОСОБА_5 в стані алкогольного сп`яніння з огляду на те, що потерпілий також перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Перевіривши доводи касаційної скарги та копії долучених до неї судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи у скарзі щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, на думку Суду, є необґрунтованими з таких підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням. Однак діючи в межах наданої законом дискреції, суд має навести правові підстави та переконливі мотиви для постановленого ним рішення.

Згідно зі ст. 75 КК якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, дані про його особу, який за місцем проживання характеризується негативно, відповідно до ст. 89 КК України є несудимим, перебуває на обліку у лікаря нарколога, зловживає алкогольними напоями. Також суд врахував відомості досудової доповіді Гайсинького РВ філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області від 09 грудня 2019 року, відповідно до якого, зокрема, виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства (у тому числі і окремих осіб), тому його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів можливе в умовах ізоляції та цілодобового нагляду й контролю. Крім того, судом враховано думку потерпілого, який просив ОСОБА_5 суворо не карати, претензій матеріального та морального характеру до нього не має. Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття, номінальну відсутність судимості, відсутність у потерпілого претензій майнового та морального характеру, а обставиною, що його обтяжує вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
З огляду на наведене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України і дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому покарання, відповідно до нижчої межі санкції статті, за якою його засуджено.

Зі змісту копії ухвали апеляційного суду вбачається, що захисник ОСОБА_4 , не погоджуючись з вироком місцевого суду, подав до апеляційного суду скаргу, в якій просив вирок стосовно ОСОБА_5 змінити, звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. ст. 75, 76 КК України. На обґрунтування своїх вимог захисник наводив доводи, які за змістом та суттю є аналогічними доводам, викладеним у касаційній скарзі.

Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, цей суд перевірив посилання й доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_4 , і, не встановивши підстав для зміни вироку місцевого суду, обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

Так, апеляційний суд зазначив, зокрема, що районним судом при призначенні ОСОБА_5 покарання у виді реального позбавлення волі суд належно мотивував своє рішення, врахував пом`якшуючі обставини і думку потерпілого та обґрунтовано взяв до уваги суспільну небезпеку вчиненого злочину і наявність обставини, що обтяжує покарання перебування у стані алкогольного сп`яніння. Апеляційний суд зауважив, що перебування потерпілого в стані алкогольного сп`яніння не виключає врахування даної обставини стосовно ОСОБА_5 . Крім того, колегія суддів зазначила, що зважаючи на досудову доповідь органу пробації стосовно останнього, його характеристику, відсутність міцних соціальних зв`язків та місця роботи є недоцільним застосування до нього положень ст. 75 КК України. Таким чином, обставини, на які посилається захисник, як на підставу для застосування положень ст. 75 КК України були належним чином враховані судом першої інстанції під час призначення ОСОБА_5 покарання, а відтак апеляційний суд не визнав їх спроможними.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З урахуванням встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин вчинення кримінального правопорушення, ступеню його тяжкості, даних про особу ОСОБА_5 та доводів касаційної скарги, Суд не вбачає підстав для призначення засудженому покарання більш м`якого, ніж призначеного судом, із застосуванням положень статті 75 КК України, та погоджується з висновками судів нижчих інстанцій про призначення йому покарання з реальним його відбуттям в місцях позбавлення волі.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 02 червня 2020 року стосовно ОСОБА_5 - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3