ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 1-20/2002Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/135/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - в порядку виконання вироку
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали кримінального провадження № 11-кп/817/135/20 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Чортківського районного суду від 05.03.2020 року про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від відбування покарання та заміну невідбутого покарання більш мяким щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коцюбинці Гусятинського району Тернопільської області, вироком апеляційного суду Херсонської області від 12.06.2002 року засудженого за ч.3 ст.185, ч.2 ст.140, ч.3 ст.142,п.п.а,г, і ст.93 ,ст.42 КК України 1960 р. до довічного позбавлення волі з кофіскацією всього належного йому на праві власності майна -

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі умовно-достково або заміни невідбутої частини покарання більш мяким відмовлено.

В апеляційній скарзі захисник засудженого ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції та звільнення його підзахисного від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі умовно-достроково або заміни невідбутої частини покарння більш мяким .

На обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що практикою ЄСПЛ та міжнародного законодавства визнано існуючий в Україні механізм помилування довічників таким, що не є такою реалістичною перспективою звільнення з огляду відсутність у кримінальному законодавсті України механізму дострокового звільнення від довічного позбавлення волі або заміни його більш мяким, а тому посилаючись на п.п.9 12 Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи, згідно з якою засудженим до тривалих строків увязнення перегляд довічного позбавлення волі має відбуватись після відбуття ним 8-14 років позбавлення волі та повторюватись через регулярні проміжки часу, просить керуючись ст.28 Конституції України, ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, рішення ЄСПЛ у справах Петухов проти України та Вінтер та інші проти Сполученого Королівства призначене його підзахисному покарання у виді довічного позбавлення волі замінити більш мяким або звільнити ОСОБА_8 від його відбування умовно -достроково.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з викладних у ній мотивів, прокурора, який вважає рішення уду законним та обгрунтованим, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком апеляційного суду Херсонської області від 12.06.2002 року ОСОБА_9 засуджено за ч.3 ст.185, ч.2 ст.140, ч.3 ст.142,п.п.а,г, і ст.93 ,ст.42 КК України 1960 р. до довічного позбавлення волі з кофіскацією всього належного йому на праві власності майна. Вказаний вирок набрав законної сили 29.10.2002 року.

ОСОБА_9 з 05.09.2017 року по даний час відбуває покарання за вказаним вироком у ДУ Чортківській установа виконання покарань (№ 26) , строк відбутого покарання складає 21 рік 10 місяців позбавлення волі.

За час відбування покарання порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, отримував неодноразові заохочення.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції праналізував норми законодавства, які регулюють питання перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі, зокрема:

Частниу 1 статті 152 КВК України відповідно до якої підставою для звільнення засудженого від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду, акт про помилування, умовно-дострокове звільнення, ст.ст.81,82 КК України, які регулюють порядок звільнення осіб, що вчинили особливо тяжкі злочини та відбувають покарання у виді позбавлення волі, умовно-достроково та заміну його більш мяким, у випадку відбуття ними не менше двох третин покарання, а також п.п.3,4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2006 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким щодо умовно дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до ч.1 ст.81 КК України та заміни невідбутої частини покарання більш мяким на підставі ч.1 ст.82 КК України осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк , ст.87 КК України якою визначено право Президента України здійснювати помилування індивідуально визначеної особи та можливість заміни засудженому актом про помилування призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти пяти років або повного чи часткового звільнення від основного і додаткового покарань, механізм якого регулюється п.п.2-5,9 Положення Про порядок здіснення помилування, затвердженого Указом Президента України від 21.04.2015 року № 223/2015 .

Отже, відмовляючи засудженому у задоволенні клопотання про звільнення від відбування покарання умовно достроково чи заміну його більш мяким суд першої інстанції виходив з вищенаведних норм чинного законодавства, а також принципу визначеності правової норми, закріпленої у рішенні Конституційного суду України від 29 червня 2010 року у справі за Конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, керувався практикою Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях покладає обовязок на державу відповідача провести реформу системи перегляду вироків відносно осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, а не обовязок суду усувати певні законодавчі прогалини своїм рішенням, та прийшов до вірного висновку про те, що відносно осіб засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі суд повинен діяти у межах компетенції визначеної законодавством України та нормами міжнародного права, керуючись принципом законності, оскільки права звільнення судом засудженої до довічного позбавлення волі особи від призначеного покарання умовно-достроково у законі не закріплено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, у звязку з чим вважає доводи апелянта такими що не заслуговують на увагу .

А тому, підстав для задоволення апеляції засудженого та скасування рішення суду першої інстанції не вбачає.

Керуючсиь ст.ст.404,407,419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника засудженого залишити без задоволення, а ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 5 березня 2020 року ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді