Справа № 152/408/20
У Х В А Л А

іменем України

15 червня 2020 року м. Шаргород

Справа №152/408/20

Провадження №1-кп/152/51/20

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, раніше не судимого, у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України,

- клопотання прокурора ОСОБА_4 від 11.06.2020 року, яке подано суду 15.06.2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

- клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 від 12.06.2020 року про зміну запобіжного заходу,

з участю:

сторін кримінального провадження

зі сторони обвинувачення:

начальника Шаргородського

відділу Жмеринської

місцевої прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисників обвинуваченого

ОСОБА_3 адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_5 ,

встановив:

В провадженні Шаргородського районного суду з 21.04.2020 року знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду від 02.03.2020 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою (а.с.29-31), який продовжено Шаргородським районним судом на підставі ухвали від 27.04.2020 року за наслідками підготовчого судового засідання на строк 60 днів, до 25.06.2020 року включно. Строк тримання ОСОБА_7 під вартою вираховується з моменту його затримання з 12 години 40 хвилин 29.02.2020 року (а.с.34-38).

12.06.2020 року захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 подав до суду клопотання про зміну запобіжного заходу, яке зареєстровано у Шаргородському районному суді за вхідним №3494 (а.с.79-81).

У означеному клопотанні захисник обвинуваченого просить відмовити у задоволенні клопотання Жмеринської місцевої прокуратури від 11.06.2020 року про продовження ОСОБА_3 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; змінити ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 діб із забороною залишати житло у нічний час доби або цілодобового домашнього арешту; при застосуванні запобіжного заходу у виді домашнього арешту заборонити ОСОБА_3 залишати своє фактичне місце проживання: квартиру АДРЕСА_2 , у нічний час доби або цілодобово; покласти на ОСОБА_3 обов`язки: прибувати за кожною вимогою суду; не відлучатися із населеного пункту за місцем проживання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання; роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід; звільнити обвинуваченого з-під варти із залу суду.

Клопотання мотивоване тим, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, стороною обвинувачення не підтверджуються, доказів незаконного тиску на свідків з боку обвинуваченого стороною обвинувачення не наведено, а висловлено лише припущення можливого тиску. Доказів, які б давали підстави припускати можливість знищення доказів у справі, також немає, оскільки докази зібрані стороною обвинувачення та у неї зберігаються. Обвинувачений не має наміру переховуватися від суду чи перешкоджати іншим чином кримінальному провадженню, а також скоювати інші злочини. Ризик впливу з боку обвинуваченого на свідків відсутній.

При цьому, на користь обвинуваченого, на думку адвоката ОСОБА_5 , свідчать наступні фактори: наявність постійного місця проживання, усталеного способу життя, відсутність спроб ухилитися від правосуддя, а ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, оскільки таку оцінку слід здійснювати з врахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтвердити існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Щодо неможливості досягнення мети кримінального провадження у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу адвокат ОСОБА_5 звертає увагу суду на те, що жодних дій, спрямованих перешкоджати слідству ОСОБА_3 не вчиняв, про що свідчить відсутність будь-якого зафіксованого такого факту органом досудового розслідування та прокуратурою від початку досудового слідства і до теперішнього часу.

Вказані вище обставини, на думку адвоката ОСОБА_5 , вказують на те, що тримання ОСОБА_3 під вартою під час судового розгляду не є єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну його процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, а тому вбачається можливість у застосуванні менш суворого (альтернативного) запобіжного заходу у виді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби або цілодобово.

Крім того, адвокат ОСОБА_5 у клопотанні звертає увагу суду на те, що злочини, вчинені ОСОБА_3 , найімовірніше, під впливом провокації правоохоронних органів під час контрольованих та оперативних закупок, оскільки працівники правоохоронних органів не обмежилися встановленням обставин можливого вчинення ОСОБА_3 злочину за першим епізодом, припиненням такої поведінки обвинуваченого, збором відповідних доказів і, за наявності на те підстав, притягненням його до відповідальності, а підбурили до можливого вчинення іншого злочину за другим епізодом і в подальшому, за іншими епізодами.

При вирішенні питання про доцільність зміни запобіжного заходу ОСОБА_3 просить врахувати практику ЄСПЛ у рішеннях у справах «Христов проти України», «Марченко проти України», «К. Ф. проти Німеччини», «Новак проти України», «Боза проти Франції», «Чоботарі проти Молдови», «Пєтухов проти України», «Соловей і Зозуля проти України», «Ходорковський проти Росії», «Сааді проти Сполученого Королівства», «Пунцельт проти Чехії», «Єлоєв проти України», «Хайреддінов проти України», згідно з якою в цілому зазначається, що тримання під вартою буде вважатися свавільним, якщо національні суди не обґрунтовують необхідність такого тримання і не розглянуть можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

В судовому засіданні 15.06.2020 року адвокат ОСОБА_5 підтримав своє клопотання. У доповнення до зазначених у клопотанні обставин вказав на те, що до клопотання додано документи, які підтверджують право власності обвинуваченого на житло; довідку про склад його сім`ї, тобто наявність постійного місця проживання та усталених міцних соціальних зв`язків із сім`єю; характеристику з місця проживання, яка є позитивною, тобто свідчить про його належну попередню соціальну поведінку; згоду рідних обвинуваченого, які є співвласниками квартири АДРЕСА_2 , на те, щоб ОСОБА_3 відбував домашній арешт за вказаною адресою, а також забезпечення ними умов відбування запобіжного заходу забезпечення продуктами харчування, засобами гігієни тощо.
До того ж, адвокат ОСОБА_5 звертає увагу суду на те, що наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, усталених соціальних зв`язків, попередня соціальна поведінка, що характеризує останнього з позитивної сторони, дані про особу обвинуваченого, зокрема, що обвинувачений раніше не судимий, не перебуває на спеціальних обліках (нарколога та психіатра), свідчать про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Враховуючи, що зібрані матеріали і речові докази зберігаються стороною обвинувачення, допитані два свідки, які засвідчили, що ні обвинувачений, ні його рідні не чинили на них незаконного тиску для зміни показань, а щодо недопитаних свідків, то сама сторона обвинувачення заявляє про те, що самостійно вони не прибудуть у судове засідання і їх потрібно доставляти, тому невідомо, яким чином обвинувачений може на них впливати, якщо особисто їх не знає, у зв`язку із чим наявні підстави для зміни запобіжного заходу із тримання під вартою, який є найбільш суворим, на альтернативний запобіжний захід тримання під домашнім арештом, навіть цілодобовим, що відповідатиме загальним засадам застосування запобіжного заходу.
У задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу адвокат ОСОБА_5 просить відмовити, зсилаючись на те, тримання обвинуваченого під вартою не можна ставити в залежність від того, що не допитані свідки обвинувачення, оскільки обвинувачений вину визнає, дає визнавальні показання як протягом досудового розслідування, так і під час судового розгляду, неприбуття свідків сторони обвинувачення, обов`язок по забезпеченню яких покладено судом на прокурора ОСОБА_4 , не виконано, прокурор зазначає про можливе клопотання у наступному судовому засіданні про примусовий привід свідків тоді як строки тримання під вартою, найбільш суворого запобіжного заходу, спливають і запобіжний захід ставиться прокурором у залежність від прибуття цих свідків.
Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання адвоката ОСОБА_5 , просить його задовольнити та змінити йому запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт, а у задоволенні клопотання прокурора відмовити.
Адвокат ОСОБА_6 підтримав клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 , вважає доцільним на цій стадії судового розгляду змінити запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт, враховуючи, що ступінь тяжкості злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , та можлива суворість призначеного судом у майбутньому покарання, не можуть бути єдиною підставою для тримання обвинуваченого під вартою з лютого 2020 року, оскільки це суперечить особі винного, обставинам справи.
Прокурор ОСОБА_4 заперечила щодо задоволення клопотання захисника ОСОБА_5 , зсилаючись на те, що більш м`який запобіжний захід не може забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, відсутні будь-які стримуючі фактори, так як власної сім`ї та роботи ОСОБА_3 не має, а спільне проживання з батьками не є будь-яким стримуючим фактором, оскільки вважає, що батьки самі можуть надати обвинуваченому грошові кошти для його переховування від суду, враховуючи тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі, строк якого, за санкцією ч.2 ст.307 КК України розпочинається із шести років позбавлення волі.
Крім того, прокурор ОСОБА_4 подала під час судового засідання 15.06.2020 року клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , яке датоване 11.06.2020 року, зазначивши, що вказане клопотання вручене 11.06.2020 року захисникам обвинуваченого та направлено в СІЗО установи, де утримується ОСОБА_3 , для вручення останньому та вручене обвинуваченому.

У клопотанні прокурор ОСОБА_4 просить продовжити ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Клопотання прокурор ОСОБА_4 мотивує тим, що під час досудового розслідування ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів до 29 квітня 2020 року, а судом у підготовчому судовому засіданні у цьому кримінальному провадженні 27.04.2020 року продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ще на 60 днів, до 25.06.2020 року включно. Підставами застосування та продовження такого запобіжного заходу стали ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема, п.п.1, 3 ст.177 КПК України, переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків. Ці ризики не змінилися і продовжують існувати, що, на думку прокурора, дає підстави продовжити ОСОБА_3 строк дії запобіжного заходу на 60 днів, з метою виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п.п.1, 3 ст.177 КПК України, враховуючи, що обвинувачений не одружений, не працює, не має стійких та міцних соціальних зв`язків. Крім того, не допитані свідки, не досліджені письмові та речові докази і документи, а вчинити вказані процесуальні дії немає можливості до закінчення запобіжного заходу.
Під час судового розгляду клопотання прокурор ОСОБА_4 зазначила, що клопотання підтримує у повному обсязі. Просить задовольнити, оскільки обвинувачений може вливати на свідків, які ще не допитані, переховуватися від суду. Тобто ризики, що існували при застосуванні ОСОБА_3 запобіжного заходу, і надалі продовжують існувати.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисники адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_5 заперечували щодо продовження дії запобіжного заходу, зазначили, що відсутні підстави для продовження запобіжного заходу.

Крім того, обвинувачений та його захисники зазначили, що ОСОБА_3 виконуватиме свої процесуальні обов`язки і без продовження запобіжного заходу.

Розглянувши клопотання сторін кримінального провадження, вислухавши думку сторони обвинувачення з приводу клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, а також думку сторони захисту щодо клопотання сторони обвинувачення про продовження строку дії запобіжного заходу, суд прийшов до наступних висновків.

Клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала (ст.350 КПК України).

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_3 застосований за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.

Так, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду від 02.03.2020 року щодо підозрюваного ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою (а.с.29-31).

На підставі ухвали Шаргородського районного суду від 27.04.2020 року за наслідками підготовчого судового засідання обвинуваченому ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, до 25.06.2020 року включно. Вирахування строку тримання ОСОБА_7 під вартою визначено з моменту затримання останнього з 12 години 40 хвилин 29.02.2020 року (а.с.34-38).

Таким чином, строк тримання ОСОБА_3 під вартою закінчується 25.06.2020 року.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч.3 ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. При цьому, за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішуючи клопотання сторони обвинувачення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 та клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, суд виходить з наступного.

Оскільки ч.2 ст.331 КПК України встановлено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, то суд вважає за необхідне врахувати вимоги ст.ст.177, 178, 194, 199 КПК України при вирішенні клопотань сторін цього кримінального провадження щодо застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 .

Так, згідно із ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до вимог ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі, наявність у нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; дотримання умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір шкоди; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Крім того, ч.1 ст.194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Прокурор у клопотанні зсилається на наявність ризиків, встановлених п.п.1, 3 ст.177 КПК України.

Разом з тим, суд зауважує, що під час судового розгляду 15.06.2020 року допитані такі свідки обвинувачення: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Щодо свідків обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 встановлено наступне.

Свідки обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 в судове засідання не прибули повторно, оскільки врахувати прибуттям осіб, які назвалися ОСОБА_10 та ОСОБА_12 і не надали жодних документів для встановлення та посвідчення особи, не має процесуальних підстав.
Свідки повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання судових повісток за місцем проживання, вказаним у Реєстрі матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000022 від 22.01.2020 року. При цьому вимога про необхідність мати при собі документ, який посвідчує особу свідка, зазначена у судових повістках.
До того ж, обов`язок по забезпеченню присутності вказаних вище свідків обвинувачення під час підготовчого судового засідання, відповідно до ухвали суду від 27.04.2020 року, покладено на процесуального прокурора ОСОБА_4 (а.с.34-38).

Свідок ОСОБА_11 не отримує поштову кореспонденцію судові повістки, які надсилалися за адресою мешкання, вказану у Реєстрі матеріалів досудового розслідування, що вбачається із довідок відділення Укрпошти (а.с. відповідно: 69-70, 75-76).
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 зазначила, що наполягає на виклику свідків обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , у зв`язку із чим просить про відкладення судового засідання на іншу дату, пояснила, що їй відомі причини повторного неприбуття свідка ОСОБА_11 останній відсутній за місцем проживання, свідок їй недоступний, оскільки інших засобів зв`язку з ним, крім поштової адреси, зазначеної у Реєстрі матеріалів досудового розслідування немає, вона вживала заходів до його виклику, також просить вручити їй судову повістку для передання всім трьом свідкам, які не прибули в судове засідання, для їх належного повідомлення про необхідність прибуття до суду.

При цьому, прокурор зазначила, що не впевнена у тому, що свідки з`являться у наступне засідання і можливе заявлення нею клопотання про їх примусовий привід через органи поліції.

Крім того, прокурор ОСОБА_4 повідомила суду, що свідки обвинувачення ОСОБА_12 та ОСОБА_11 були понятими при проведенні контролю за вчиненням злочину та всі процесуальні дії, пов`язані із проведенням контролю за злочином, задукоментовані, зберігаються у сторони обвинувачення та відкриті стороні захисту.
На переконання суду, вказана обставина з врахуванням відсутності свідка ОСОБА_11 за місцем проживання, зазначеним у Реєстрі матеріалів досудового розслідування, виключає вплив на свідків обвинувачення з боку обвинуваченого ОСОБА_3 , який, крім того, заявив що із жодним із свідків особисто не знайомий.

Таким чином, суд вважає, що посилання прокурора на наявність ризику незаконного впливу ОСОБА_3 на свідків обвинувачення є непереконливим.

До того ж, суд зауважує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України, в тому числі, у незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу та вчиненому повторно, які вчинено під контролем за вчиненням злочину у формі оперативної закупівлі, в тому числі, залегендованою особою і особою, з якою обвинувачений знайомий особисто, але які не зазначені в якості свідків сторони обвинувачення, що діяли на підставі постанови прокурора про контроль за вчиненням злочину та з відома і під контролем працівників поліції, тому показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , які не допитані судом безпосередньо і які підлягають повторному виклику, є важливими, але, оскільки контроль за вчиненням злочину та негласні слідчі (розшукові) дії задокументовані, то, на переконання суду, вплив на вказаних свідків, дії яких задокументовано, є неможливим.

Щодо свідка ОСОБА_10 прокурор ОСОБА_4 повідомила, що вказаний свідок не приймав участі у слідчих діях, пов`язаних із оперативною закупкою наркотичних засобів та епізоди злочинної діяльності, які ікримінуються ОСОБА_3 , показаннями цього свідка не підтверджуються та не спростовуються, так як свідок може повідомити про інші епізоди злочинної діяльності ОСОБА_3 , не зазначені в обвинувальному акті.

Таким чином, ризик, встановлений п.3 ст.177 КПК України, на переконання суду, відсутній.

Також, суд вважає, що лише тяжкість покарання за вчинені злочині, у яких обвинувачується ОСОБА_3 , не може бути підставою для продовження тримання під вартою, без інших, вагомих підстав для такого виду запобіжного заходу, який, відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, і який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Також, суд враховує вимоги ч.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійснення з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Крім того, відповідно до вимог ч.5 ст.9 КПК України, суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, виходячи з практики ЄСПЛ, що висловлена у п.п.91-93 рішення у справі «Пірузян проти Вірменії» від 26.06.2012 року, особа, яка обвинувачується у вчиненні злочину, повинна бути завжди звільнена до завершення судового процесу, якщо тільки держава не зможе довести, що наявні «доречні та достатні» причини для обґрунтування продовження її тримання під вартою. Національні суди повинні дослідити всі факти, що свідчать за чи проти існування справжньої вимоги суспільного інтересу, який обґрунтовує, з належним урахуванням принципу презумпції невинуватості, відхід від правила поваги до індивідуальної свободи, та викласти їх у своїх рішеннях стосовно клопотань про звільнення. Подальше існування розумної підозри того, що затримана особа вчинила правопорушення, є умовою sine qua non (що в перекладі з латини означає «те, без чого неможливо») для законності продовжуваного тримання під вартою, але після спливу певного часу вона більше є недостатньою. У таких випадках Суд повинен установити, чи наведені судовими органами інші підстави надалі обґрунтовують позбавлення свободи. Якщо такі підстави були «доречними» та «достатніми», Суд повинен також установити, чи продемонстрували компетентні національні органи «особливу ретельність» під час здійснення провадження.

В п.141 рішення ЄСПЛ у справі «Расул Джафаров проти Азербайджану» від 17.03.2016 року зазначено, що вимога процедурної справедливості відповідно до статті 5 параграфу 4 не передбачає єдиного і незмінного стандарту, який повинен застосовуватися незалежно від контексту, фактів і обставин справи. Хоча процедура, передбачена статтею 5 параграфу 4, не обов`язково вимагає присутності тих же гарантій, що стаття 6 для кримінального або цивільного судочинства, вона повинна носити судовий характер і надавати гарантії, що відповідають типу позбавлення волі в конкретній справі. Таким чином, розгляд має бути змагальним і завжди повинна забезпечуватися «рівність сторін». Крім того, хоча стаття 5 параграфу 4 Конвенції не передбачає зобов`язання розглядати кожен аргумент, наведений затриманим, суддя, який розглядає аргументи проти попереднього ув`язнення, повинен взяти до уваги конкретні факти, згадані затриманим, і може поставити під сумнів існування умов, необхідних для «законності» для цілей Конвенції, позбавлення волі.

До того ж, відповідно до висловленого ЄСПЛ висновку у рішенні у справі «Панченко проти Росії», не може бути продовження тримання особи під вартою через те, що очікується покарання цій особі у виді позбавлення свободи.
Також, зазначене відповідає практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішеннях в справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року (п.80), та «Єлоєв проти України» від 6.02.2009 року (п.60), відповідно до якої … «згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для продовжуваного тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко зазначені…».

Так, судове провадження у цьому кримінальному провадженні не може бути завершене до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки в судовому засіданні задоволено клопотання прокурора про повторний виклик свідків.

Разом з тим, суд вважає, що ризик переховування ОСОБА_3 від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості покарання можливого судового рішення.

При цьому, судовий розгляд кримінального провадження триває значний період часу, майже протягом двох місяців, та триватиме у зв`язку із повторним викликом свідків; обвинувачений ОСОБА_3 перебуває під вартою протягом всього часу судового провадження, та з моменту затримання, що мало місце 29.02.2020 року, тобто майже протягом чотирьох місяців.

Крім того, строки судового розгляду затримуються не тільки у зв`язку із неприбуттям свідків обвинувачення, а і внаслідок недоставляння обвинуваченого ОСОБА_3 в судовий розгляд плановою вартою, яке здійснюється Ротою конвойної служби ГУНП у Вінницькій області, що мало місце 21.05.2020 року з посиланням командира Роти у повідомленні від 20.05.2020 року за №466/39/01-2020 на стопроцентне задіяння всього наявного особового складу Роти на першочергове забезпечення доставляння до судових установ Вінницької області обвинувачених, у яких закінчуються строки тримання під вартою, з метою розгляду питання щодо їх продовження (а.с.52).

З аналізу вказаного повідомлення вбачається, що доставляння обвинуваченого ОСОБА_3 в судові засідання Шаргородського районного суду ставиться у залежність від закінчення строків тримання його під вартою, а доставляння його у інші судові засідання, до закінчення строку тримання під вартою, не є пріоритетним для Роти конвойної служби ГУНП у Вінницькій області, тоді як судом вже продовжувався строк тримання обвинуваченого під вартою, застосовується повторний виклик свідків, тому розумні строки судового розгляду порушуються.

Разом з тим, продовження тримання ОСОБА_3 під вартою не може ставитися в залежність від повторного виклику свідків обвинувачення, прибуття яких не забезпечено стороною обвинувачення, не дивлячись на вимоги ухвали суду від 27.04.2020 року, а також в залежність від доставляння його в судові засідання Ротою конвойної служби ГУНП у Вінницькій області, оскільки ст.183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Враховуючи сукупність наведених обставин, характеризуючі відомості про особу обвинуваченого, який позитивно охарактеризований за місцем проживання (а.с.99), що свідчить про відсутність асоціальної поведінки в минулому, що він зазначив, що щиро кається та визнає себе винуватим і дає визнавальні показання, як і під час досудового розслідування, має постійне місце проживання (а.с.82, 87), має родину матір, батька, брата, з якими проживає (а.с.87), тобто міцні соціальні зв`язки, які є достатніми стримуючими факторами, і які дозволяють застосування менш суворого запобіжного заходу, суд вбачає підстави для застосування альтернативного запобіжного заходу щодо ОСОБА_3 , менш суворого у порівнянні із триманням під вартою, у виді цілодобового домашнього арешту, та вважає, що вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризик якого залишився у цьому кримінальному провадженні, передбачений п.1 ст.177 КПК України, але який не може ставитися у залежність від суворості можливого судового рішення.

Отже, суд вважає, що прокурором не доведено обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою та неможливості застосування щодо нього альтернативного, більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, домашнього арешту.

Крім того, суд вважає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту буде достатнім стримуючим засобом від можливого ухилення обвинуваченого від правосуддя.

Згідно із ст.181 КПК України, домашній арешт полягає у забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження… Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців… Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Таким чином, клопотання прокурора ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, а клопотання захисника обвинуваченого, підтримане самим обвинуваченим, про зміну запобіжного заходу підлягає задоволенню, відповідно до вимог ст.201 КПК України, якою встановлено, що обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
При цьому, співвласники квартири АДРЕСА_2 : ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 не заперечують щодо здійснення домашнього арешту обвинуваченого за вказаною адресою, про що надали письмові згоди та зобов`язалися забезпечити обвинуваченого необхідними продуктами харчування та засобами першої необхідності (а.с.100-102).

Керуючись ст.ст.331, 350, 176-178, 181, 369, 372, 395, 195, 197, 199, 201, 202 КПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, який здійснювати цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 .

Строк дії ухвали визначити протягом двох місяців починаючи з 19 години 15.06.2020 року до 15.08.2020 року включно.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 строком на два місяці носіння електронного засобу контролю.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 строком на два місяці, обов`язки:

1) прибувати за кожним викликом до Шаргородського районного суду Вінницької області;

2) цілодобово не залишати місце проживання в квартирі АДРЕСА_2 , без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну місця свого проживання;

4) носити електронний засіб контролю.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у виді цілодобового домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого до Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області.

Органу Національної поліції негайно поставити обвинуваченого ОСОБА_3 на облік, застосувати електронний засіб контролю, про що повідомити Шаргородський районний суд.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_3 негайно після її оголошення.

Згідно з п.1 ч.2 ст.202 КПК України, обвинуваченого ОСОБА_3 негайно доставити до місця проживання: АДРЕСА_1 , і звільнити з-під варти, оскільки згідно з умовами обраного запобіжного заходу у виді домашнього арешту йому заборонено залишати житло цілодобово.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1