ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1799/20 Справа № 190/363/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України ОСОБА_7 , засудженому вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року за ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України.
Вказана ухвала обгрунтована тим, що ОСОБА_7 засуджений вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року за ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 9 років позбавлення волі, за весь період відбування покарання ОСОБА_7 характеризується задовільно, до нього неодноразово застосовувались стягнення, що свідчить про те, що поведінка засудженого не є сумлінною і не вказує на його виправлення.
Суд першої інстанції зробив висновок, що готовності до самокерованої, правослухняної поведінки в умовах обмеженої ізоляції та нагляду ОСОБА_7 не виказує.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити його клопотання.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що він за спеціальністю кам`янщик-маляр-штукатур, проте він не може працювати за своєю спеціальністю в установі, в якій відбуває покарання.
Також апелянт зазначив, що він не порушує режим утримання, що свідчить про його сумлінну поведінку.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного провадження, вивчивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі.
Відповідно до роз`яснень п. 2 Постанови №2 від 26.04.2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність, що засуджений став на шлях виправлення.
З характиристики на засудженого, яка міститься в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року за ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 9 років позбавлення волі, з 28.01.2017 року відбуває покарання в ДУ «П`ятихатська ВК-122». За час відбування покарання характеризується задовільно, не завжди дотримується норм, які визначають порядок відбування покарання, не працевлаштований. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи.
Згідно довідки про стягнення та заохочення засуджений ОСОБА_7 заохочень не має, мав 7 стягнень, які погашені в установленому законом порядку.
З матеріалів справи вбачається, що раніше ОСОБА_7 був засуджений за вчинення умисних злочинів, в силу ст. 89 КК України визнаний несудимим, проте на шлях виправлення не став, знову вчинив злочини, що характеризує засудженого як особу, яка схильна до систематичної злочинної діяльності.
Враховуючи викладене, колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги засудженого, оскільки вважає, що хоча засуджений ОСОБА_7 має задовільну характеристику та дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, проте це не вказує на факт його виправлення.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції у тому, що подальше виправлення засудженого ОСОБА_7 неможливе в умовах обмеження волі, тому вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 407, 539 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України ОСОБА_7 , засудженому вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України ОСОБА_7 , засудженому вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4