Ухвала

іменем України
29 січня 2020 року

м. Київ
справа № 234/10554/18

провадження № 51-375 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 31 травня 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Краматорський міський суд Донецької області вироком від 31 травня 2019 року визнав винуватим та засудив

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,

за ч. 2 ст. 187 та ч. 1 ст. 153 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Донецький апеляційний суд ухвалою від 27 листопада 2019 року апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він за обставин, викладених у вироку, 25 травня 2018 року приблизно о 01:00, біля будинку № 27, розташованого на вул. Двірцева у м. Краматорську, підбіг з заду до ОСОБА_6 , та діючи умисно, із корисливих мотивів, із застосуванням погроз застосування фізичного насилля, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, вчинив напад на ОСОБА_6 .. Далі, з метою щоб його дії не були помічені оточуючими, погрожуючи гострим предметом, що має ріжучі властивості, який з силою приставив до шиї, відвів останню за гараж, розташований біля бази на вул. Я. Мудрого, 63 г у м. Краматорську, заволодів майном потерпілої, спричинивши матеріальний збиток на загальну суму 4244 грн. 80 коп. Крім того, 25 травня 2018 року приблизно о 01:30, ОСОБА_4 , після скоєння ним розбійного нападу на ОСОБА_6 , знаходився за гаражем, який розташований біля бази по АДРЕСА_2 , діючи умисно з низинних спонукань, скориставшись тим, що опір ОСОБА_6 подавлений, з погрозою застосування фізичного насильства, вступив в статеві зносини з останньою неприродним способом, тим самим задовольнив свою статеву пристрасть у неприродній формі.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, ставить вимогу про скасування оскаржених судових рішень та направлення кримінального провадження щодо ОСОБА_4 на новий розгляд в суд першої інстанції. Вважає, що його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 153 КК, не доведена, а в частині обвинувачення за ст. 187 КК суд першої інстанції повинен був кваліфікувати дії засудженого за ч. 2 ст. 186 КК, про що він зазначав у апеляційній скарзі, однак апеляційний суд викладених доводів не врахував та не виправив порушень, допущених судом першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.

Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 438 КПК неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції.

З матеріалів кримінального провадження видно, що доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_5 стосовно незаконності вироку Краматорського міського суду Донецької області від 31 травня 2019 року та ухвали Донецького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року щодо ОСОБА_4 . є аналогічними доводам, на які він посилався у своїй апеляційній скарзі.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості засудження ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 153 КК, апеляційний суд навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку злочинним діям засудженого.

Погоджуючись із висновками місцевого суду, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, що в судовому рішенні докладно мотивовано.

Зокрема, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 153 та ч. 2 ст. 187 КК, підтверджено показаннями потерпілої, яка у судовому засіданні докладно пояснила про події вчинених кримінальних правопорушень, ці покази є послідовними та повністю узгоджуються з іншими доказами, зокрема, протоколами огляду місця події від 25 травня 2018 року та 28 травня 2018 року відповідно до котрих на місці скоєння злочину винайдено розірвану упаковку від презерватива фірми «UNFPA», та презервативи аналогічної фірми винайдені за місцем мешкання ОСОБА_4 , відеозаписом слідчого експерименту в ході котрого ОСОБА_4 за участю захисника детально розповідав про обставини злочину та показав місце вчинення злочину, висновками експертизи, у відповідності до котрої на презервативі, що вилучений в ході огляду місця події виявлено слину потерпілої, а також білок людини, котрий може належати потерпілій ОСОБА_6 , протоколом пред`явлення особи для впізнання від 28 травня 2018 року, під час якого потерпіла впізнала ОСОБА_4 , як особу, що вчинила відносно неї злочини.

Доводи захисника про неправильну, на його думку, кваліфікацію дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 187 КК не заслуговують на увагу. Апеляційний суд, перевіривши вказані доводи, слушно зазначив, що злочин, передбачений ст. 187 КК є закінченим з моменту нападу і не обумовлюється лише наслідками у виді заподіяння тілесних ушкоджень відповідного ступеню. Самої погрози застосування предмета з ріжучими властивостями, що може завдати шкоду життю та здоров`ю потерпілої та яку остання сприймала реально, достатньо для кваліфікації дій винної особи за ст. 187 КК, з чим погоджується і колегія суддів.

Враховуючи викладене, колегія суддів касаційного суду вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 153 та ч. 2 ст. 187 КК, повністю доведена і його дії кваліфіковано правильно.

Призначене ОСОБА_4 покарання, на думку колегії суддівкасаційного суду, повною мірою відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Враховуючи викладене, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б впливали на обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_4 , судами першої та апеляційної інстанції у кримінальному провадженні допущено не було, а тому законних підстав для скасування оскаржуваних судових рішень за доводами, наведеними у касаційній скарзі захисника, Верховний Суд не вбачає.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 31 травня 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 27 листопада 2019 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3