Справа № 752/81/18
Провадження №: 1-кп/752/348/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2020 рокум. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0010215 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Камень-Риболов Ханкайського р-ну Приморського краю Російської Федерації, громадянина України, який працює, одружений неофіційно, має двох неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Києва, громадянина України, який працює, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України
з участю сторін та інших учасників кримінального провадження
прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

встановив:
ОСОБА_3 27.10.2017 року приблизно о 20 годині 40 хвилин спільно з раніше знайомим ОСОБА_4 , рухаючись по тротуару дороги по вулиці Саксаганського в м. Києві по стороні, на якій знаходиться будинок № 32, дійшовши до кафе «Пивна на Саксаганського», яке розташовано у підвальному приміщенні зазначеного будинку, побачили припаркований на тротуарі неподалік від входу до вище вказаного кафе автомобіль марки «TOYOTA» моделі «RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_9 , який, як здалось останнім, був припаркований не за правилами дорожнього руху України.

Після чого ОСОБА_3 , підійшовши до передньої частини вищевказаного автомобіля, заліз на його капот та ногами почав наносити удари по ньому. Після цього ОСОБА_3 заліз на кришу даного автомобіля та, стрибаючи по ній, наніс пошкодження металевого корпусу.

Дані злочинні дії помітили перехожі, зробили зауваження останньому, при цьому ОСОБА_3 , перебуваючи в громадському місці, почав грубо порушувати громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, виражаючись нецензурною лайкою, не реагував на зауваження перехожих умисно і надалі продовжував наносити удари ногами та руками по металевому корпусу вказаного вище автомобіля.

В цей час, ОСОБА_4 , помітивши, що сторонні особи роблять зауваження та морально тиснуть на його товариша - ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що поряд із ним знаходяться відвідувачі кафе «Пивна на Саксаганського» та інші перехожі, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, з хуліганських спонукань групою осіб, виражаючись нецензурною лайкою підійшов до автомобіля та кілька раз наніс удари в область переднього бампера, чим також спричинив пошкодження металевого корпусу автомобіля.

Продовжуючи протиправні дії, ОСОБА_3 зліз із транспортного засобу марки «TOYOTA» моделі «RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та, підійшовши до правої сторони автомобіля, ногою наніс удар по дзеркалу авто, чим спричинив його пошкодження, після чого підійшов до лівої сторони транспортного засобу та ударами ніг розламав ліве дзеркало на частини.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 матеріальний збиток завданий власнику автомобіля марки «TOYOTA» моделі «RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору склав 243 066, 81 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вчинили злочин, передбачений ч. 2 ст. 296 КК України, а саме хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав частково, пояснивши, що дійсно 27.10.2017 року разом з ОСОБА_4 проходив по вул. Саксаганського в м. Києві. Побачивши автомобіль білого кольору Тойота Раф 4, який, на його думку, був неправильно запаркований, він вирішив викликати його власника з метою в подальшому перепаркувати авто, у зв`язку з чим декілька разів вдарив по колесу авто, проте сигналізація не спрацювала. Тоді він вирішив привернути увагу власника і заліз на дах вказаного автомобіля. В цей момент до нього звернувся свідок ОСОБА_10 , він почав з ним спілкуватись. Свідок також підтвердив, що дане авто невірно запарковано. Потім до них підійшов ОСОБА_11 та також спілкувався з ним. Потім до них підійшли потерпілий з друзями, почали на нього морально тиснути, казати, що він пошкодив авто, у зв`язку з чим ОСОБА_11 викликав поліцію. Крім того, обвинувачений на питання сторін повідомив, що не заперечує факт пошкодження ним авто, в момент, коли він залазив на його дах, але розмір шкоди не відповідає дійсності. Удари по автомобілю він не наносив, дзеркала не ламав, по даху не стрибав, лише стояв. Чи наносив пошкодження по автомобілю Жидовець, він не бачив. Нецензурною лайкою вони не висловлювались, в стані алкогольного сп`яніння не перебували. Він не мав жодного хуліганського мотиву, хотів лише привернути увагу власника авто на порушення ним ПДР України. Сторонні особи під час того як він залазив на авто були відсутні. Будь-яких повноважень, передбачених законом, для вчинення таких дій він не мав. Своє службове посвідчення він показував лише на вимогу поліцію з метою встановлення його особи.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину не визнав в повному обсязі та показав, що 27.10.2017 року приблизно о 20 год. 30 хв. разом з ОСОБА_12 повертались із прогулянки додому, були тверезі, йшли по вул. Саксаганського в м. Києві та спілкувались. В один момент він виявив, що ОСОБА_13 відсутній, він озирнувся, трохи повернувся назад та приблизно за 15-20 м побачив ОСОБА_14 , який спілкувався біля білого авто, як потім дізнався ОСОБА_15 , з свідком ОСОБА_10 . Останній на його питання відповів, що ОСОБА_13 бив дане авто. Обвинувачений ОСОБА_16 , крім того, показав, що, чи були при цьому на авто пошкодження, він не пам`ятає. Чи знаходився ОСОБА_13 на даху, чи капоті автомобіля, та чи наносив удари по автомобілю, він не пам`ятає. Після того як ОСОБА_10 повідомив йому інформацію, він викликав поліцію, яку вони досить довго чекали. Лише після їх приїзду до них підійшли потерпілий та його друзі, які фактично нічого не бачили. Крім того, ОСОБА_4 на питання сторін та суду повідомив що сторонніх осіб біля авто, він не бачив, ударів по машині не наносив, зауважень йому чи у його присутності ОСОБА_17 ніхто не робив, нецензурно він не висловлювався, чи висловлювався ОСОБА_13 , він не пам`ятає.

Не дивлячись на вказані вище показання обвинувачених, вина ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їм злочину за викладених у вироку обставин доведена в повному обсязі, наступними доказами.

Так, допитаний в суді потерпілий ОСОБА_9 показав, що 27.10.2017 року приїхав на зустріч із друзями на вул. Саксаганського, 32 в м. Києві ввечері. Запаркував свій автомобіль «TOYOTA» моделі «RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, згідно правил дорожнього руху та пішов на зустріч у заклад «Пивна на Саксаганського». Вказане авто було абсолютно новим, придбав його з салону за три тижні до подій. В один момент хтось повідомив, що на вулиці невідомі б`ють авто, він вирішив перевірити. Коли виходив на вулицю з даного підвального закладу, побачив біля свого авто постаті людей, одна з яких, била ногою по капоту, а інша виламувала ліве дзеркало. Першою особою виявився ОСОБА_4 , а другою ОСОБА_3 . Третя особа, це свідок ОСОБА_10 , щось говорила до вказаних двох. Він попросив припинити протиправні дії, побачив, що його авто дуже пошкоджене. ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , ігноруючи його вимоги, почали його ображати, нецензурно висловлюватись, запитувати навіщо він приїхав сюди із Криму, казали, що невірно запаркувався, вимагали віддати ключі від авто, оскільки воно їм підходить, показували посвідчення із секретаріату КМУ, казали, що їм нічого не буде за такі їх дії. Поруч було багато людей, їм робили зауваження, але вони провокували конфлікт, після чого вони викликали поліцію. На його думку, обвинувачені, перебували в стані сильного алкогольного сп`яніння. В результаті вказаних дій в його авто були пошкоджені дах, капот, бампер, решітка радіатора, обидва бокових дзеркала, спойлер, лобове скло. По приїзду поліції почали все оформляти. Свій позов підтримує повністю, матеріальна шкода була визначена експертом, моральна шкода полягає у тому, що на його очах нове авто було знищено, до сьогодні авто є речовим доказом і він його не ремонтує, користуватись ним можливо в обмеженому обсязі, було змінено ритм життя, постійний стрес, судові процеси, обвинувачені жодного разу не вибачились, не відшкодували завдані збитки. В присутності друзів та інших осіб ображали його, висловлювались нецензурно. Вважає, що обвинуваченим слід призначити покарання у виді позбавлення волі в максимальних межах санкції статті.
Допитаний в суді свідок ОСОБА_18 в суді показав, що в кінці жовтня 2017 року ввечері, точно час не пам`ятає, привіз друзів на вул. Сксаганського біля кафе «Пивна на Саксаганського», припаркувався на дорозі біля бордюра, на тротуарі біля нього під бровкою також була припаркована біла Тойота Раф 4. В один момент він повернув голову та побачив як ОСОБА_13 стрибає по капоту даного авто, потім він заліз на його дах, почав стрибати, взявся за гілку і впав з даху. Він вийшов з машини та почав робити йому зауваження, останній почав показувати йому посвідчення, потім до них підійшов його товариш, приблизно через 1-2 хв., обвинувачений ОСОБА_16 , звідки він з`явився, він не бачив. На його питання чому вони пошкоджують автомобіль, обвинувачені сказали, що він їм заважає. Вони спілкувались деякий час. Він говорив, що так не можна робити, вони казали, що і раніше таке робили. В цей момент один із них знову вдарив по бамперу ногою, а інший по дзеркалу. В цей момент вийшов власник авто і також почав робити їм зауваження. Трохи пізніше до нього підійшли його знайомі. У обвинувачених була порушена мова та відчувався запах алкоголю з порожнини рота, останні постійно висловлювались нецензурно, при цьому навколо були сторонні люди, які за всім цим спостерігали. В авто були пошкоджені капот, дах, обидва дзеркала, бампер, лобове скло. Пошкодження авто тривало до 30 хв., він за всім цим спостерігав, підстав оговорювати обвинувачених у нього немає. До вказаних подій він не знав ні потерпілого, ні обвинувачених.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_19 показав, що дати подій, він у зв`язку із сплином часу не пам`ятає, проте обох обвинувачених пам`ятає. Був виклик на пульт 102, він у складі поліцейського патруля зі своїм напарником ОСОБА_20 прибули на вул. Саксаганського в м. Києві та затримали вказаних двох обвинувачених, на яких вказали очевидці, як на осіб, які пошкодили автомобіль, який був припаркований на тротуарі. Обвинувачені казали, що авто неправильно запарковане, але насправді це не відповідало дійсності, авто не заважало руху пішоходів, припарковане було в рамках ПДР України. Він пам`ятає, що у автомобіля було пошкоджено капот, бампер і дах. Обвинувачені не заперечували факт того, що пошкодили авто, але говорили, що останнє стоїть з порушенням ПДР України. Вони застосовували нагрудну відеокамеру, один із обвинувачених також вів зйомку на телефон. Всі ці події відбувались у громадському місці, поруч, по приїзду їх були люди, приблизно 8-10 чоловік, в тому числі і потерпілий. Коли саме підійшли друзі потерпілого і чи були вони зразу на місці, не пам`ятає. Вони викликали СОГ, він затриманих на стан сп`яніння не перевіряв, але на скільки пам`ятає, останні перебували в стані алкогольного сп`яніння.

Свідок ОСОБА_21 в суді показав, що в жовтні 2017 року по вул. Саксаганського в м. Києві зустрічався зі своїми друзями. Того ж дня побачив і обох обвинувачених. Він разом з ОСОБА_22 та ОСОБА_23 сиділи в кафе. Хтось повідомив, що б`ють машину, першим вийшов потерпілий, він за ним, потім він набрав ОСОБА_23 , все відбувалось дуже швидко. Він бачив, на скільки пам`ятає, як ОСОБА_24 зліз авто, ОСОБА_11 вдарив ногою в передню частину авто. Поруч був свідок таксист, який все бачив і їм про все розповів. Обвинувачені не були схожі на тверезих, нецензурно лаялись, показували посвідчення КМУ, казали, що їм нічого не буде, не заперечували факт пошкодження ними автомобіля. Авто було новим, куплене менше ніж за місяць до подій

Свідок ОСОБА_25 в суді показав, що в кінці жовтня 2017 року зустрічався зі своїми друзями ОСОБА_26 та Підшморг у пивній на вул. Саксаганського в м. Києві. В один момент ОСОБА_27 вийшов із закладу, йому подзвонили і повідомили, що двоє невідомих наносять удари по авто. Коли вийшов, побачив двох неадекватних людей, в яких він впізнає обох обвинувачених, які нецензурно лаялись, погрожували потерпілому покарати його за неправильне паркування, показувати посвідчення КМУ, говорили, що мають право наводити порядок. Від них відчувався запах алкоголю. Поруч, крім них, стояли і інші люди. Після чого вони викликали поліцію. Крім того, свідок вказав, що ОСОБА_24 був самим активним, бив по дзеркалу авто, розповідав, що стрибав по даху авто. На авто були вм`ятини на капоті, даху, бампері. Потерпілий купив вказане авто приблизно за місяць до подій, воно було новим. По приїзду поліції обвинувачені також вели себе неадекватно.

Показання потерпілого та вказаних вище осіб є взаємопов`язаними та послідовними, узгоджуються між собою. Незначні розбіжності в показаннях свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_21 з приводу того хто та коли саме повідомив, що на вулиці пошкоджують автомобіль, а також з приводу того хто та коли саме з них вийшов на вулицю є незначними і такими, що не впливають на доведеність вини обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину. Тому доводи сторони захисту про недопустимість вказаних показів є безпідставними, враховуючи те, що суд допитав їх безпосередньо, останні чітко вказали на обвинувачених як на осіб, які були присутні та причетні до подій, про які вони давали показання. Підстав не довіряти вказаним вище показанням потерпілого та свідків у суду немає, не наведено таких обґрунтованих підстав і стороною захисту.

Крім того, вказані вище показання в повній мірі узгоджуються із взятими до уваги судом письмовими доказами сторони обвинувачення, а саме: даними заяви про вчинення злочину від 27.10.2017 року (т. 1 а.с. 106), даними протоколу огляду місця події від 27.10.2017 року (т. 1 а.с. 107-109) по вул. Голосіївській, 15, об`єкт огляду автомобіль «TOYOTA» моделі «RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, згідно яких зафіксовано виявлені на автомобілі пошкодження, даними протоколу огляду місця події від 27.10.2017 року (т. 1 а.с. 110-112), згідно яких зафіксовано зламані гілки дерева за адресою Саксаганського 32, даними долученої прокурором фототаблиці з місця пригоди (т. 1 а.с. 113-122), згідно яких зафіксовано виявлені пошкодження та місце розташування автомобіля «TOYOTA» моделі «RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору.

Суд вважає вказані докази допустимими, оскільки останні були зібрані за результатами виїзду на усне повідомлення потерпілого ОСОБА_9 до поліції про вчинення протиправних дій по відношенню до його майна, що було підтверджено в суді і показаннями свідка ОСОБА_19 та даними з нагрудних камер поліції, відповідно до яких вказаний патруль прибув за офіційним викликом, після чого ними було викликано СОГ. Факт того, що офіційна заява від потерпілого ОСОБА_9 була прийнята пізніше не є свідченням допущення порушень під час проведення даних слідчих дій, тобто вказані дії були проведені з дотриманням вимог ст. 214, 237 КПК України

Факт огляду транспортного засобу не на місці пригоди, а біля відділку поліції, також, на думку суду, не є істотним порушенням вимог закону, зокрема ст. 237 КПК України.

Надана суду фото таблиця, як встановлено судом, дійсно не належить до жодного із вказаних вище протоколів, проте фактично містить ту саму інформацію щодо розташування авто на вул. Саксаганського, 32 в м. Києві, виявлених на ньому пошкоджень, що і записи з нагрудних камер поліції, достовірність та допустимість яких сторони та потерпілий не оспорювали.

Враховуючи викладене та те, що дані докази не були отримані внаслідок істотного порушення прав та свободи людини, суд вважає, що клопотання сторони захисту про визнання їх недопустимими є безпідставним та необґрунтованим, тому задоволенню не підлягає.

Крім вказаних доказів, в основу вироку судом покладаються дані рахунку-фактури № від 3.11.2017 року (т. 1 а.с. 143-144), даними ремонтної калькуляції № 1.003.17.0 від 1.11.2017 (т. 1 а.с. 145-148), даними висновку експерта від 14.11.2017 року № 12-2/1192 (т. 1 а.с. 161-175), згідно яких матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «TOYOTA» моделі «RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 243 066,81 грн.

Клопотання сторони захисту про визнання вказаного доказу недопустимими, задоволенню не підлягає, оскільки наявні у суду та надані експерту для дослідження документи були отримані слідчим від потерпілого, що не є порушенням норм КПК України, та були належним чином завірені. Крім того, як вбачається зі змісту висновку експерта дослідження та відповідно висновки були зроблені не на підставі наданих документів, а на підставі власних розрахунків експерта із використанням відповідних інформаційних джерел, наданих документів та безпосереднього дослідження автомобіля. За таких обставин суд вважає вказаний доказ допустимим та належним.

Крім того, суд покладає в основу даного вироку переглянутий судом безпосередньо речовий доказ диск, що містить відеозапис з нагрудної камери працівників УПП у м. Києві ДПП з 20 год. 27.10.2017 року по 8.00 год. 28.10.2017 року (а.с. т. 1 176-177, 187-188), а також дані протоколу перегляду відеозапису від 28.11.2017 року (т. 1 а.с. 179-186) та дані довідки, наданої прокурором під час судового розгляду, до вказаного вище диску (т. 2 а.с. 22-24). Дані відображені у вказаних доказах в повній мірі узгоджуються з показаннями, наданими, в тому числі, потерпілим та свідком ОСОБА_18 , та в повній мірі спростовують показання обвинувачених, зокрема і в тій частині, що потерпілий не міг бачити як вони наносять пошкодження по автомобілю.

Оцінюючи вказані вище докази із врахуванням вимог ст. 94 КПК України суд вважає їх належними, допустимими, достовірними, та у їх сукупності достатніми та взаємопов`язаними для прийняття рішення про доведеність вини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, за викладених у вироку обставин.

Суд визнає недопустимим та не покладає в основу вироку протокол проведення слідчого експеремента від 23.11.2017 року з долученим до нього речовим доказом диском з відеозаписом даної дії (т. 1 а.с. 149-158), оскільки під час проведення даної слідчої дії свідок ОСОБА_18 , який фактично допитувався про відомі йому події, очевидцем яких він був, в порушення вимог КПК України не був попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України ні в протоколі під підпис, ні фактично під фіксацію. Вказане порушення, на думку суду, є істотним.

Крім того, суд, керуючись вимогами ч. 4 ст. 95 КПК України, не бере до уваги і наданий стороною обвинувачення протокол допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 7.11.2017 року (т. 2 а.с. 36-41).

Сторона захисту під час судових дебатів вказала на відсутність в діях обвинувачених складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та про непричетність ОСОБА_4 до вчинення вказаних у обвинувальному акті дій взагалі. Вказані доводи сторони захисту суд вважає безпідставними та не обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог закону об`єктом складу злочину, передбаченого ст. 296 КК України, є громадський порядок в частині забезпечення спокійних умов суспільно корисної діяльності, побуту і відпочинку людей. Об`єктивну сторону даного злочину утворює саме грубе порушення громадського порядку, що супроводжується, в тому числі, особливою зухвалістю. Грубим порушенням громадського порядку є недотримання встановлених правил поведінки у громадських місцях, що утруднює впорядковане функціонування суспільних відносин. Зокрема, може проявитись у суттєвій шкоді особистим чи громадським інтересам із врахуванням конкретних обставин вчинення винним дії. Особлива зухвалість проявляється, в тому числі, у знищенні чи пошкодженні майна, із врахуванням місця та характеру вчинюваних винним дій.

Як вбачається із встановлених судом обставин, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили саме хуліганство, враховуючи місце вчинення злочину, центральна вулиця м. Києва у вечірній час, спосіб вчинення злочину та характер вчинених дій, а саме зухвале протиправне безпідставне пошкодження майна іншої особи в присутності сторонніх осіб, із застосуванням нецензурної лайки, відсутності будь-якої реакції на зауваження сторонніх осіб та продовження своїх зухвалих і протиправних дій, не дивлячись на зауваженні інших, тобто фактично демонстрування зневаги та зневага до загальноприйнятих у суспільстві правил поведінки, вчинені в громадському місці.

З приводу суб`єктивної сторони даного складу злочину, що включає в себе і мотив дій винних, законодавець характеризує її умисною формою вини з мотиву явної неповаги до суспільства. Вказаний мотив характеризується усвідомленим спонуканням зневажливого ставлення до громадського порядку, ігнорування існуючих в суспільстві елементарних правил поведінки, моральності, добропристойності. Таке ставлення проявляється в поступках особи, стає відкрито вираженим, очевидним як для самого винного, так і для інших осіб. В процесі вчинення злочину, що розпочався за мотивом особистого характеру, останній може перейти в мотив явної неповаги до суспільства, тим самим діяння перетворюється із посягання на особу в злочин проти громадського порядку хуліганство.

Суд не виключає, враховуючи показання ОСОБА_3 , того, що дії були розпочаті з особистих мотивів, проте, як встановлено судом, на підставі вказаних вище доказів, в подальшому дії ОСОБА_3 та дії ОСОБА_4 були мотивовані саме проявом неповаги до суспільства, що проявилось у ігноруванні загально прийнятих правил поведінки в суспільстві, протиставлянні себе суспільству, ігноруванні зауважень з боку інших членів суспільства та продовженні вчиненні протиправних дій, не дивлячись на такі зауваження. Вказані вище дії обвинувачених за обставин, викладених у вироку суду, із врахування показань потерпілого та свідків, беззаперечно свідчать про грубе порушення обвинуваченими громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, тобто вчинення саме хуліганства, при цьому групою осіб, оскільки причетність до вчинення вказаного злочину обох обвинувачених, в тому числі і ОСОБА_4 , було в повній мірі підтверджено зібраними доказами, в тому числі і показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_18 .

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 суд враховує тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середнього ступеню тяжкості, обставини вчинення злочину, роль кожного з обвинувачених у його вчиненні, їх позиції щодо вчиненого злочину, позицію потерпілого, який наполягав на реальному найсуворішому виді та розмірі покарання, враховуючи те, що шкода йому не відшкодована, вибачення ніхто не просив, дані про особи обвинувачених, які раніше не судимі, працюють, мають міцні соціальні зв`язки, зокрема, ОСОБА_3 одружений неофіційно, ОСОБА_4 проживає з батьком, характеризуються позитивно, наявність у ОСОБА_3 обставини, що пом`якшує його покарання, - має на утриманні двох малолітніх дітей, та відсутність у обвинувачених обставин, що обтяжують їх покарання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише відносно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Враховуючи викладене та те, що обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_28 згідно обвинувального акту не висувалось обвинувачення про вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, в стані алкогольного сп`яніння, і вказана обставина згідно обвинувального акту, не визнавалась стороною обвинувачення такою, що обтяжує покарання обвинувачених, суд не вправі надавати оцінку показанням свідків та потерпілих в цій частині та суд не має права визнавати вказану обставину як таку, що мала місце, та як таку, що обтяжує покарання обвинувачених.

Із врахування викладеного вище, а також беручи до увагу актуальність та поширеність на сьогодні в Україні аналогічних за своїм змістом злочинів, що істотно підривають загальноприйнятий порядок поведінки в суспільстві, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченим реальний вид покарання у виді обмеження волі із врахування ролі кожного з обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину.

На думку суду призначене обвинуваченим покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення аналогічних за своїм змістом злочинів як обвинуваченими, так і іншими особами.

Із врахуванням вимог ч. 2 ст. 377 КПК України, враховуючи дані про осіб обвинувачених, які офіційно працюють, мають міцні соціальні зв`язки, не ухилялись від досудового розслідування чи суду, вважаю, що до набрання вироком законної сили підстав для обрання останнім запобіжного заходу, в тому числі, у виді тримання під вартою, не має.

При вирішенні питання про залік досудового тримання, передбаченого ч. 4 ст.374 КПК України, суд вважає за доцільне зарахувати в строк призначеного обвинуваченим покарання строк їх досудового тримання під вартою з моменту затримання 27.10.2017 року до моменту обрання їм запобіжного заходу у виді домашнього арешту 30.10.2017 року включно, із врахуванням вимог ч. 1, 5 ст. 72 КК України, відповідно до яких один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням покарання у виді обмеження волі.

На думку суду вказівка у протоколах затримання ОСОБА_3 та ОСОБА_29 (т. 1 а.с. 125-132) на те, що фактичним часом їх затримання є 28.10.2017 року о 00 год. 45 хв. не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки згідно досліджених судом доказів, в тому числі і речового доказу диску із записом з нагрудних камер поліції, фактично обвинувачені були затримані 27.10.2017 року приблизно о 21 год. 30 хв., про що ними зазначалось у відповідних протоколах. З вказаних підстав у призначене покарання суд зараховує строк їх досудового тримання під вартою з 27.10.2017 року по 30.10.2017 року включно.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в повному обсязі не визнали і заявлений до них цивільний позов потерпілим ОСОБА_30 .

Судом з метою розгляду та вирішення заявленого у справі цивільного позову відповідно до вимог ст. 129 КПК України згідно встановленого порядку та обсягу дослідження доказів в цій частині було заслухано обвинувачених, потерпілого, досліджено цивільний позов та долучені до нього документи.

Потерпілий просив задовольнити його в повному обсязі, а саме в розмірі 243 066, 81 гривень на відшкодування йому матеріальних збитків та 272 000 гривень на відшкодування йому моральних збитків, з підстав відображених у позовній заяві.

Відповідно до позовної заяви, ОСОБА_9 обґрунтовує завдані йому матеріальні збитки проведеним експертним дослідженням і відповідним висновком експерта. Крім того, вказує, що вчинення даного злочину завдало йому моральної шкоди, що проявилась у стражданнях, моральних переживаннях, неможливості продовження активного життя, погіршенні відносин з оточуючими, стану здоров`я внаслідок пережитого стресу, неможливості повноцінно виконувати свої службові обов`язки, оскільки останні пов`язані з постійним використанням власного транспортного засобу у службових цілях.

Вислухавши пояснення сторін та учасників судового провадження, дослідивши цивільний позов, суд вважає за необхідне задовольнити його частково.

При визначенні розміру матеріальної шкоди із врахування доведеності вини обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину, в тому числі і щодо розміру завданих внаслідок вчинення злочину збитків, визначених висновком експерта від 14.11.2017 року № 12-2/1192, суд вважає, що позов ОСОБА_9 в частині відшкодування матеріальних збитків слід задовольнити повністю.
При визначенні розміру моральної шкоди, завданої потерпілому, суд враховує обставини вчинення злочину, ступінь понесених потерпілих моральних страждань та переживань, погіршення стану його здоров`я, неможливості повноцінно виконувати свої службові обов`язки, оскільки останні пов`язані з постійним використанням власного транспортного засобу у службових цілях. На підставі викладеного, суд вважає, що, заявлений потерпілим розмір моральної шкоди підлягає до задоволення в розмірі 20 000 грн.
Визначені судом розміри матеріальних збитків та моральної шкоди із врахуванням позовних вимог потерпілого та вимог ст.ст. 1167, 1177, 1190 ЦК України слід стягнути із обвинувачених солідарно.
Долю речових доказів та процесуальних витрат необхідно вирішити відповідно до вимог ст.ст. 100, ст. 124 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Строк покарання у виді обмеження волі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обчислювати з моменту їх затримання після вступу вироку в законну силу.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Стягнути солідарно з обвинувачених ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь потерпілого ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_3 ) на відшкодування матеріальних збитків 243 066 (двісті сорок три тисячі шістдесят шість) гривень 81 копійку та 20 000 (двадцять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

Речовий докази: диски, що знаходяться в матеріалах кримінальної справи №752/81/18, № провадження 1-кп/752/348/20 (т. 1 а.с. 158, 178), залишити зберігати при матеріалах кримінальної справи;

автомобіль марки «TOYOTA» моделі «RAV4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_9 , залишити останньому за належністю.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави частину документально підтверджених витрат на залучення експерта в розмірі 494 грн. 35 коп.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави частину документально підтверджених витрат на залучення експерта в розмірі 494 грн. 35 коп.
У строк покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зарахувати строк досудового тримання під вартою з 27.10.2017 року по 30.10.2017 року включно, на підставі ч.ч. 1, 5, ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.
Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 днів з моменту проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1