Справа № 461/1955/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2020 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, українця, громадянина України, раніше судимого, останній раз вироком Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2020 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік, без місця реєстрації, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України,

встановив:

ОСОБА_4 15.02.2020 року близько 20 години 00 хвилин, перебуваючи у закладі громадського харчування «Vаріаnо», по вул. Гнатюка, 12А, у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно викрав із внутрішньої кишені куртки ОСОБА_5 , грошові кошти у розмірі 20 000 гривень та 200 доларів США (що станом на 15.02.2020 року, згідно офіційного курсу валют Національного банку України, становить 4 895 гривень 90 копійок). Після того, як ОСОБА_4 , вчинив усі дії, які вважав за необхідне, направився до виходу закладу громадського харчування «Vаріаnо», однак свого злочинного умислу не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки його дії були викриті потерпілим ОСОБА_5 та реальної можливості розпорядитися викраденими грошовими коштами ОСОБА_4 не мав. Своїми протиправними, умисними діями ОСОБА_4 намагався заподіяти потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 24 895 гривень 90 копійок.

Крім цього, ОСОБА_4 04.05.2020 року близько 17 години 43 хвилин, перебуваючи у приміщенні магазину «Рукавичка», по вул. Б. Хмельницького, 17, у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу намагався таємно викрасти три упаковки кави марки «Далмаєр продомо» вагою 500 грам кожна, вартістю 153 гривень 66 копійок за штуку, та дві плитки шоколаду марки «Міленіум Голд» вагою 100 грам кожна вартістю 20 гривень 45 копійок за штуку, які належать ТзОВ ТВК «ЛЬВІВХОЛОД», однак свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівником вищевказаного магазину.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованих йому злочинах визнав повністю. Дав покази, які в повній мірі відповідають фабулі обвинувачення та вищенаведеним встановленим судом обставинам. Зазначив, що в обвинувальних актах вірно відображені його дії, які полягали в тому, що він перебуваючи у приміщенні закладу громадського харчування «Vаріаnо», по вул. Гнатюка, 12А у м. Львові, таємно намагався викрасти грошові кошти потерпілого, а у приміщенні магазину «Рукавичка» намагався викрасти продукти харчування. Пояснив, що дійсно події відбувалися у період часу, у спосіб, які зазначені в обвинувальних актах. Вказав, що мотиви, спосіб і мета вчинення злочинів, також перелік речей які він намагався викрасти відповідають дійсності. У вчиненому розкаюється. Просить суд його суворо не карати.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки цього не заперечили учасники судового розгляду і такі ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясував в обвинуваченого, а також інших учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст фактичних обставин справи, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, а також роз`яснив сторонам кримінального провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини даної справи у апеляційному порядку.

Даючи оцінку показанням ОСОБА_4 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і повно відображають обстановку і обставини вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, підстав для самообмови судом не встановлено.
Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто злочини, передбачені ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

При цьому, кваліфікуючи дії обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_4 вчинив декілька тотожних злочинів, а відтак, кваліфікація його дій за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України є вірною за всіма епізодами крадіжок, що узгоджується з правовим висновком ВП Верховного Суду, викладеним у постанові від 22.05.2018 року у справі №187/1354/15 (провадження №51-1017км18), згідно якої вчинення кількох епізодів тотожних злочинів повинно кваліфікуватися за однією статтею КК України, а не за кожен із них окремо, оскільки вони підпадають під дію однієї і тієї ж частини статті закону України про кримінальну відповідальність і повторної кваліфікації не потребують.

Під час судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 після вчинення злочинів, наслідки суспільно-небезпечних діянь останнього, особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію порушень, ймовірність вчинення ним нових злочинів, зважено на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, також враховано досудову доповідь персоналу органу пробації, згідно якої, існує висока ймовірність вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення, та високий ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства, виправлення особи без ізоляції від суспільства неможливо.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд бере до уваги характер та тяжкість вчинених ним злочинів, те, що злочини вчинено обвинуваченим повторно, мотиви вчинення злочинів, спрямовані на таємне заволодіння чужим майном, спосіб вчинення злочинів, стадію вчинення злочинів, факт щирого каяття у вчиненні злочинів, який знайшов своє відображення в ході розгляду кримінального провадження, відношення обвинуваченого до вчиненого. Також суд враховуєфактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочинами наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання скарг не надходило, являється особою з інвалідністю.

Пом`якшуючою покарання ОСОБА_4 обставиною суд визнає щире каяття.

Обтяжуючих покарання ОСОБА_4 обставин судом не встановлено.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
При цьому каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Беручи до уваги вказані обставини, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою кваліфіковані дії обвинуваченого. Суд враховує положень абзацу 2 п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно якого за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання, що відповідає положенням статті 65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, а тому приходить до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого буде покарання у виді позбавлення волі, адже така міра покарання сприятиме досягненню справедливого балансу між правами та свободами обвинуваченого та інтересами держави і суспільства, а також буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. На переконання суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Крім цього, встановлено, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді одного року позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з призначенням іспитового строку тривалістю один рік.

Суд враховує, правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 25 червня 2018 року (справа № 511/37/16-к, провадження № 51-830км18), згідно якого, коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК, потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 цього Кодексу. У кримінально-правовій ситуації, коли вчинення нового злочину в період іспитового строку стає фактичною підставою для визнання (скасування) призначеного за попереднім вироком покарання у виді позбавлення волі, від відбування якого звільнялась особа, таким що належить відбувати реально, його самостійне виконання при застосуванні ч. 4 ст. 70 КК не допускається за наявності підстав для подальшого призначення остаточного покарання за правилами ч. 1 ст. 71 вказаного Кодексу.

Таким чином, на підставі ч.1 ст.71 КК України, обвинуваченому слід повністю приєднати невідбуте покарання у виді одного року позбавлення волі, призначеноговироком Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2020 року до покарання за цим вироком.

Запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому рахувати з моменту взяття під варту 13 травня 2020 року.

Питання речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, шляхом повного складання призначених покарань за даним вироком тавироком Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2020 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту взяття під варту 13 травня 2020 року.

Речові докази по справі:

-грошові кошти в сумі 20 000 гривень та 200 доларів США повернути потерпілому ОСОБА_5 ,
-три упаковки кави марки «Далмаєр продомо», дві плитки шоколаду марки «Міленіум Голд» - повернути ТзОВ ТВК «ЛЬВІВХОЛОД»;

-диски у кількості двох штук залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1