Справа № 147/502/17
Провадження №11-кп/801/442/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

за участю прокурора в режимі відеоконференції: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження №0000317 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Чечельницького районного суду Вінницької області від 03.02.2020, згідно якої відносно

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.125 КК України, продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
встановив:

Під час судового засідання при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 до Чечельницького районного суду Вінницької області надійшло клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд визнав, що зібрано достатньо доказів, які свідчать про продовження існування ризиків, що дають достатні підстави до продовження дії найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу суду, як незаконну та постановити нову із застосуванням запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

В своїх доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений також ставив питання про скасування ухвали слідчого судді з наведених вище підстав та просив застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, або застосувати до найсуворішого запобіжного заходу ще і заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення і виступ в судових дебатах захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи апеляційної скарги із доповненнями; доводи прокурора про необґрунтованість апеляційної скарги; дослідивши її та перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги із наступних підстав.

Будь-який запобіжний захід застосовується лише в разі, якщо особа обґрунтовано підозрюється у скоєнні злочину.

Метою застосування запобіжного заходу відповідно до статті 177 КПК України є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам, серед іншого, переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, іншим чином вчинити інше кримінальне правопорушення.

Із зазначених положень слідує, що запобіжні заходи, що застосовуються з метою запобігання протиправній поведінці обвинуваченого і забезпечення кримінального провадження. Превентивний характер цих заходів чітко проявляється в цілях їх застосування, якими є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, які статтею 177 КПК України віднесено до ризиків у кримінальному провадженні.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність сукупності, як обґрунтованої підозри так і вищенаведених ризиків.

Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права та свободи підозрюваного має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним КПК України конкретним підставам і меті), що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Ризиками у кримінальному провадженні є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки обвинуваченого.

Суд враховує, що ОСОБА_7 одружений, на утриманні у дружини 3 неповнолітніх дітей, має постійне місце проживання.

Крім того, за словами адвоката дружина ОСОБА_7 примирилася із обвинуваченим, уклала із ним угоду про захист ОСОБА_7 і готова заплатити помірну суму застави.

Однак, суд першої інстанції вірно врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з конфіскацією майна, підозрюється у вчиненні інкримінованих злочинів в період незнятої та непогашеної судимості, оголошувався у розшук, що дає суду підстави вважати, що обвинувачений усвідомлюючи можливість засудження до зазначеного строку може переховуватися від органів досудового слідства та суду, тобто наявні ризики передбачені ст.177 КПК України.

Пункт 5 ч.2 ст.183 КПК України передбачає можливість застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 3 роки.

Правова позиція Європейського суду з даного питання викладена у справі «Москаленко проти України» остаточне рішення від 20 травня 2010 року п.34. Передбачає, Суд вважає, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою.

Аналогічна позиція викладена у рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» де зазначено, що на етапі розгляду питання щодо взяття заявника під варту аргументами на користь такого рішення стали серйозність звинувачень, пред`явлених заявникові, та ризик його втечі.

Зважаючи на вищенаведене, що немає обставин, передбачених ст.178 КПК України, які би перешкоджали підозрюваному перебувати під вартою, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині без задоволення.

Пояснення захисника та ОСОБА_7 , що вони, примирилися із дружиною та її готовність заплатити заставу нічим не підтверджені.

Крім того, ОСОБА_7 звинувачувався в застосуванні насильства в сім`ї, зокрема, відносно своєї дружини.

Тому прохання обвинуваченого про застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту за місцем проживання дружини невиправдані та не можуть бути задоволені.

Суд також не розраховує інформацією про бажання батьків обвинуваченого прийняти останнього для проживання на час дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту, про що просив ОСОБА_7 в апеляційному суді.

За таких обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_7 неможливе.

Проте, суд вважає за можливе визначити ОСОБА_7 помірний розмір застави не у максимальному розмірі, передбаченому п.2 ч.5 ст.182 КПК України, чого не зробив суд першої інстанції при розгляді клопотання прокурора, що дасть можливість досягти мети запобіжного заходу без обмеження права на свободу і недоторканність та стане стримуючим фактором до порушення покладених обов`язків та запобігатиме ризикам у його кримінальному провадженні.

Тому, керуючись ст.404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу із доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Чечельницького районного суду Вінницької області від 03.02.2020 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 строком до 11.04.2020 змінити.

Доповнити оскаржувану ухвалу суду вказівкою про визначення обвинуваченому ОСОБА_7 застави в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 105 100 гривень.

В разі внесення суми застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі населеного пункту за місцем його проживання без дозволу суду; з`являтися до суду за першою вимогою; повідомляти суд про зміну місця проживання, роботи.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4