КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 10 квітня 2020 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0000142 стосовно ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , посилаючись на наявність ризиків його неналежної процесуальної поведінки.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року вищевказане клопотання задоволено та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , до 10 квітня 2020 року включно.
На вказану ухвалу суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року скасувати та обрати стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний з триманням його під вартою.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказує, що прокурором в судовому засіданні не надані до суду докази на підтвердження ризиків того, що ОСОБА_6 буде переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Захисник вказує, що суд першої інстанції не врахував стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому дійшов безпідставного висновку, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Адвокат ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився про час, дату та місце розгляду його апеляційної скарги був належним чином повідомлений, а тому його неявка не перешкоджає розгляду справи без участі останнього.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без зміни, перевіривши надані матеріали кримінального провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_8 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_6 є раніше судимим за вчинення умисного злочину, при цьому, за наслідками судимості, останньому визначався строк випробування, на протязі якого, згідно обвинувачення, ним було знову вчинено кримінальне правопорушення.
Вказані обставини були оцінені судом першої інстанції в контексті наявності ризику щодо повторного вчинення обвинуваченим протиправних дій за умови перебування в межах менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Крім того, суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_6 не має офіційного місця роботи, отже не володіє стабільним джерелом прибутку, на даний час обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного корисливого кримінального правопорушення, а тому наявний ризик щодо його ухилення від суду чи перешкоджання кримінальному провадженню у будь-який спосіб.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що підстави, у зв`язку з наявністю яких останньому був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 іншого запобіжного заходу, передбаченого ст. 176 КПК України, як про те ставить питання захисник ОСОБА_7 , оскільки такий запобіжний захід не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Враховуючи наведене, доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено та стороною захисту не доведено, у зв`язку з чим колегія суддів вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою.
Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом вимог ч. 4 ст. 107 КПК України, яка передбачає фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, колегія суддів відмічає, що за даними наявного в матеріалах провадження журналу судового засідання від 11 лютого 2020 року, у Шевченківському районному суді м. Києва на момент розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 було відсутнє електропостачання, а тому судом було прийнято рішення про детальне складання секретарем судового засідання журналу судового засідання без здійснення відео та аудіо фіксація судового засідання, а тому ця обставина не є порушенням вимог КПК в розумінні положень ч.4 ст. 104 КПК України.
Враховуючи наведене, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою, а відтак колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 10 квітня 2020 року включно без зміни.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3