ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/684/20 Справа № 210/4201/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 листопада 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
За участю сторін:
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що вказані в клопотанні факти не можуть свідчити, що ОСОБА_6 довів своє виправлення. Інших даних на підтвердження вказаного факту засуджений ОСОБА_6 не навів та не надав при розгляді клопотання. В сукупності із зазначеним та наявною в матеріалах справи інформацією щодо особи засудженого ОСОБА_6 , який судимий за скоєння тяжкого корисливого злочину, має заохочення та стягнення, згідно щоквартального оцінювання поведінки засудженого протягом 2018-2019 років оцінка задовільно, своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, а тому суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В обґрунтування апеляційної скарги засуджений вказує, що відповідно до характеристики, складеної 11.11.2019 року начальником відділення СПС №17 ОСОБА_8 , погодженої із заступником начальника колонії із соціально виховної та психологічної роботи ОСОБА_9 , ОСОБА_6 залучається до роботи в цех АТЦ №5 різноробітником. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, дотримується правомірних, ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. До виконання роботи з благоустрою ставиться з розумною ініціативою, намагається дотримуватися вимог пожежної безпеки та безпеки праці. Залучений до участі в програмах диференційованого виховного впливу Правова просвіта, залучається до участі у виховних заходах, які проводяться в установі, бере участь у роботі гуртка Фізкультура і спорт, що діє в установі.
Засуджений вважає, що судом першої інстанції було допущено неповноту судового розгляду, оскільки не були враховані вищезазначені обставини, які характеризують його з позитивного боку, а були взяті до уваги лише доводи щодо наявності у нього стягнень.
Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги в її межах та матеріали справи про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).
Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.12.2015 року за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією усього йому належного майна (а.с. 24). Засуджений ОСОБА_6 на даний час відбув більше 2/3 призначеного строку покарання.
Згідно характеристики, засуджений ОСОБА_6 в Державній установі Криворізька виправна колонія (№80) відбуває покарання з 14.03.2016 року. За період відбування покарання характеризується посередньо. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи з метою встановлення з ним неслужбових стосунків. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного нагляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Залучений до участі в програмах диференційованого виховного впливу Правова просвіта, Фізкультура і спорт, приймає участь у виховних заходах, які проводяться в установі. До підвищення наявного загальноосвітнього рівня не залучався, у зв`язку з наявністю відповідної освіти. Бути залученим до професійно-технічного навчання бажання не виявив. Участь у самодіяльних організаціях не приймає. Крім того, 04.07.2019 року адміністративною комісією установи було розглянуто питання про застосування до засудженого ОСОБА_6 положень ст. 81 КК України, але у зв`язку з невідповідністю оцінки ступеню виправлення, а саме засуджений лише став на шлях виправлення, йому було відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення (а.с. 24).
Згідно довідки про стягнення та заохочення на засудженого ОСОБА_6 убачається, що на даний період часу ОСОБА_6 має три заохочення, з яких дві подяки і одне зняття раніше накладеного стягнення та п`ять стягнень за паління у невстановленому місці, порушення розкладу дня, самовільне пересування та використання заборонених предметів, які станом на день звернення до суду із клопотанням погашені (а.с. 25).
Посилання засудженого на те, що судом першої інстанції не враховано, та не в повній мірі досліджено матеріали його особової справи є безпідставними. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що процес виправлення ОСОБА_6 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах без ізоляції від суспільства.
Колегія суддів звертає увагу, що поведінка засудженого ОСОБА_6 може свідчити лише про належне дотримання ним умов відбуття покарання, а не про сумлінність його поведінки, тому наявність у засудженого трьох заохочень є недостатнім для оцінки ставлення до праці засудженого.
Суд першої інстанції належним чином, вмотивовано та обґрунтовано надав оцінку усім обставинам в їх сукупності і дійшов правильного висновку про те, що сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків та відсутність не погашених стягнень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, що відповідає матеріалам справи і з чим погоджується колегія суддів.
Таким чином, судовий розгляд зазначеного клопотання було здійснено та проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення і не вбачає підстав для його скасування з викладених в апеляційній скарзі мотивів.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 листопада 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: