ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/117/20 Справа № 202/5/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2020 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно,
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
адвоката ОСОБА_6 ,
власника майна ОСОБА_7 ,
встановила:
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2020 року задоволено клопотання слідчого в межах кримінального провадження № 0000068, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, та накладено арешт, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування, на майно, вилучене 05 січня 2020 року в ході проведення огляду на території АГЗП, яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Донецьке шосе, 100 Г, а саме на: металеву цистерну білого кольору з написом GAS energy пропан вогненебезпечно, об`ємом 9,9 м?, яка згідно лічильника, розташованого з правого боку металевої цистерни заповнена на 15% від загального об`єму цистерни, в кількості 1 металевої ємності; автозаправну колонку зеленого кольору в кількості 1 шт.; автозаправочний пристрій (пістолет) в кількості 1 шт.
Рішення суду обґрунтовано тим, що в провадженні третього ВКРП СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження №0000068 від 18.10.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, за фактом того, що невстановлені особи протягом 2019 року та по теперішній час на території м. Дніпра, м. Павлограда, м. Новомосковська та м. Кам`янського організували з метою збуту незаконне придбання, зберігання, транспортування та збут через мережу нелегальних авто- та газозаправочних станцій незаконне виготовлення підакцизних товарів, а саме: скрапленого газу, бензину та дизпалива.
05 січня 2020 року на підставі ухвали слідчого судді було проведено огляд за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено речі, відповідно до протоколу огляду від 05 січня 2020 року.
Враховуючи, що вилучені речі постановою слідчого визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, з метою їх збереження, слідчий суддя прийшов до висновку про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.
Представник власника майна не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі ухвалу просить скасувати. Постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
У разі залишення арешту на вилучене майно, просить вирішити питання щодо передачі зазначеного арештованого майна на відповідальне зберігання його володільцю ОСОБА_7 .
Посилається на те, що останньому, як власнику майна, повідомлення про підозру не оголошувалось, постанова слідчого про визнання майна речовим доказом до клопотання слідчого долучена на була, а копію клопотання власнику майна до судового засідання вручено не було.
Вказує на те, що огляд за адресою вилучення майна проведено без його участі, крім того, як було зазначено слідчим в протоколі огляду, АГЗП не працювало, на металевій будці знаходився навісний замок. Тобто слідчим було встановлено, що ОСОБА_7 не здійснювалась будь-яка комерційна діяльність з реалізації зрідженого газу будь-яким особам. Однак, вказане майно було вилучено.
Під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 та його представник адвокат підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити, ухвалу слідчого скасувати.
Пояснили, що зазначене обладнання зберігалось з 01.07.2019 року до отримання дозвільних документів. АЗС не працювала. Газ, яким на 15% була заповнена цистерна, технічно не можливо скачати.
Прокурор заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою. Пояснив, що про реалізацію газу стало відомо із оперативних джерел.
В судових дебатах учасники судового розгляду підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Цей перелік є вичерпним та розширювальному тлумаченню не підлягає.
Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, ст. 132 КПК України, ст. 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та спів розмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Однак зазначених вимог закону слідчий, який вніс клопотання та слідчий суддя, який розглядав зазначене клопотання, не дотрималися, що істотно вплинуло на правильність прийнятого судового рішення.
Колегією суддів встановлено, що 05 січня 2020 року слідчий з ОВС третього СУ ФР ДФС у Дніпропетровській області звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000068 від 18.10.2018 року, у якому просив накласти арешт на майно, яке було вилучене в ході обшуку 05.01.2020 року на території АГЗП, яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Донецьке шосе, 100-г, а саме на: металеву цистерну білого кольору з написом GAS energy пропан вогненебезпечно, об`ємом 9,9 м?, яка згідно лічильника, розташованого з правого боку металевої цистерни заповнена на 15% від загального об`єму цистерни, в кількості 1 металевої ємності; автозаправну колонку зеленого кольору в кількості 1 шт.; автозаправочний пристрій (пістолет) в кількості 1 шт.
Апеляційним переглядом встановлено, що вищезазначене клопотання слідчого на містить відомостей, зазначених в п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, а саме підстави та мету відповідно ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Частиною 3 статті 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
З тексту клопотання слідчого вбачається, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, встановлених органом досудового розслідування та посилання на ст. 170 КПК без належного обґрунтування співвідношення вказаних вимог процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.
При цьому, звернувшись до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, слідчим не доведено в клопотанні, у зв`язку з чим, це майно слід вважати таким, що є знаряддям вчинення злочину, яке зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі є об`єктом кримінально-протиправних дій, набуте кримінально-протиправним шляхом або отримано внаслідок вчинення злочину, тобто, не доведено, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.
Також, клопотання слідчого містить лише загальні формулювання підстав і мети арешту майна згідно процесуального закону, не містить відомостей щодо пред`явлення підозри будь-якій особі в даному кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Таким чином, у зв`язку із вищезазначеним, клопотання про арешт майна не відповідає встановленим чинним законодавством вимогам щодо його змісту, на що слідчий суддя не звернув уваги та в порушення вимог ч. 3 ст. 172 КПК України дійшов висновку про його задоволення.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Зазначені вимоги норм кримінального процесуального закону слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали враховано не було, що істотно вплинуло на правильність прийнятого судового рішення, а тому ухвала суду першої інстанції, на підставі вимог ч. 1 ст. 412 КПК України, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали суду апеляційної інстанції у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, про повернення клопотання прокурору з метою усунення його недоліків у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, що не позбавляє права прокурора, після усунення недоліків в строки, передбачені ст. 172 КПК України, повторно звернутися до суду з даним клопотанням.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , подану в інтересах власника майна ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2020 року про задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування, на майно, вилучене 05 січня 2020 року в ході проведення огляду на території АГЗП, яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Донецьке шосе, 100-г, а саме на: металеву цистерну білого кольору з написом GAS energy пропан вогненебезпечно, об`ємом 9,9 м?, яка згідно лічильника, розташованого з правого боку металевої цистерни заповнена на 15% від загального об`єму цистерни, в кількості 1 металевої ємності; автозаправну колонку зеленого кольору в кількості 1 шт.; автозаправочний пристрій (пістолет)в кількості 1 шт. - скасувати.
Постановити нову, якою клопотання старшого слідчого з ОВС третього ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 , про арешт майна повернути прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4