Справа № 357/234/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження № 0002129 від 25.05.2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,

У С Т А Н О В И В:

13.01.2020 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження за № 0002129 від 25.05.2015 р. за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, мотивоване наступним.

24.05.2015 року невідома особа, шляхом обману ОСОБА_4 отримала інформацію про персональні дані його банківської картки, з якої зняла кошти в сумі 6704 грн.

25.05.2015 року за вказаним фактом внесено відомості до ЄРДР за № 0002129 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Прокурор вказує на те, що проведеним досудовим розслідуванням місцезнаходження особи, яка вчинила вказане кримінальне правопорушення не встановлено. Підстави для зміни правової кваліфікації злочину відсутні. Просив закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав за викладених у ньому обставин і підстав та просить його задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_4 до суду не з`явився. Про день та час розгляду клопотання був повідомлений належним чином. Причину неявки не повідомив.

Заслухавши доводи прокурора, дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п. 3-1 частини першої цієї статті. При цьому законодавець зазначив, що закриття кримінального провадження із вказаної підстави здійснюється судом за клопотанням прокурора (ч. 4 ст. 284 КК України).

Згідно до п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом в разі, якщо: не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

З моменту вчинення кримінального правопорушення, а саме з 24.05.2015 року минуло більше трьох років. В той же час, досудовим розслідуванням особу, яка вчинила вказане правопорушення не встановлено.

Оглянувши матеріали клопотання, дослідивши матеріали кримінального провадження № 0002129 від 25.05.2015 р., суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування вчинені наступні дії: допитано ОСОБА_4 , відібрано пояснення у гр. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які зазначили, що гр. ОСОБА_4 не знають та з приводу вчинення відносно нього шахрайських дій їм невідомо. Постанова про визнання ОСОБА_4 потерпілим в матеріалах кримінального провадження відсутня. Також прокурором надані вказівки в порядку ст. 36 КПК України в даному кримінальному провадженні, одна з яких допитати доньку ОСОБА_4 . Жодна з даних вказівок виконана не була. Також з матеріалах кримінального провадження міститься план розслідування у кримінальному провадженні від 10.05.2015 року за № 0002129, а саме: допитати потерпілого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відібрати зразки папілярних ліній у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; призначити в повному обсязі відповідні експертизи, а саме: судово-трасологічні, судово-дактилоскопічні, судово-молекулярні; повідомити потерпілого (заявника) та прокурора про початок досудового розслідування (дата виконання 04.09.2013 року) тощо. Даний план розслідування не відповідає матеріалам даного кримінального провадження, а відноситься до іншого кримінального провадження. Також в матеріалах кримінального провадження міститься доручення про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України.

Речові докази та процесуальні витрати в провадженні відсутні.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частина 1 статті 7 КПК України передбачає, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відносяться: законність, публічність.

Стаття 25 КПК України передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

З огляду на досудове розслідування кримінального провадження № 0002129 від 25.05.2015 року, суд вважає, що його розслідування не може відповідати вимозі ефективності.

Як зазначив Європейський суд з прав людини по справі «Євген Петренко проти України» (заява № 55749/08 від 29.01.2015 року) п. 65 «…для того, щоб розслідування могло вважатися «ефективним», воно має в принципі призвести до встановлення фактів у справі та встановлення і покарання винних. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для збереження доказів, що стосуються події, включаючи показання свідків, висновки судових експертиз тощо. Будь-які недоліки розслідування, які підривають його здатність до встановлення причин заподіяння ушкоджень або винних осіб, ставлять під сумнів дотримання цього стандарту та вимог оперативності й розумної швидкості». Як вбачається з п. 40 рішення Європейського суду з прав людини «Юрій Іларіонович Щокін проти України» від 03.10.2013 року, заява № 4299/03 «…державні органи мають вживати усіх заходів, які було б розумно від них очікувати, для зібрання доказів щодо ходу подій. Якщо розслідування містить недоліки, які не дозволяють встановити причину смерті або визначити винних осіб, які є безпосередніми виконавцями злочину або особами, які його фінансували чи організовували, то таке розслідування може не відповідати вимозі ефективності (див. вищезгадані рішення у справах «Начова та інші проти Болгарії» (Natchova et autres c. Bulgarie), пункт 113, та «Рамсахай та інші проти Нідерландів» (Ramsahai et autres c. Pays-Bas), пункт 324).

Тобто, з викладеного вбачається, що у кримінальному провадженні слідчим не здійснювалось досудове розслідування належним чином та не здійснювались дії на виконання обов`язку, встановленого ст. 92 КПК України. А прокурор, не дивлячись на вказані обставини, направив до суду клопотання про закриття кримінального провадження.

Суд вважає, що використання органами досудового розслідування норми, що була запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства» та введена в дію 17.10.2019 року, як можливості закінчити досудове розслідування кримінального провадження № 0002129 від 25.05.2015 року шляхом закриття судом на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, суперечить завданням та загальним засадам, встановленим чиним КПК України.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити, оскільки досудове розслідування проведено поверхнево, з недотриманням вимог ефективності, всебічності та повноти дослідження обставин кримінального провадження.

Враховуючи викладене, на підставі ст.49 КК України, керуючись ст. 284, 371, 372 КПК України, суд,

П О С ТА Н О В И В :

В задоволенні клопотання прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження № 0002129 від 25.05.2015 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1