1-кп/755/10/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , законного представника потерпілої ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007725 від 15 вересня 2019 року, відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківська, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 22.06.2007 року Апеляційним судом Івано-Франківської області, за ч. 2 ст. 15, п. 8 ч. 2 ст. 115 КК України до 6 років позбавлення волі, 27.12.2013 року звільнений по відбуттю строку покарання;
- 26.03.2019 року Київським апеляційним судом, за ч. 3 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Дніпровським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.
Рішенням суду від 08 листопада 2019 року призначено судовий розгляд та обрано запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою.
16 грудня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому.
Враховуючи, що завершити судовий розгляд цього провадження до зазначеної дати не є можливим, судом відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України поставлено на обговорення сторін судового провадження питання доцільності продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор вважав необхідним продовжити строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, оскільки на його переконання, ризики не процесуальної поведінки останнього залишаються актуальними, зокрема, існує ймовірність переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення покарання у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій, здійснення незаконного впливу на свідків та потерпілих, вчинення іншого кримінального правопорушення.
Обвинувачений та його захисник заперечували проти доводів прокурора, зазначивши, що вони є необґрунтованими та безпідставними.
Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши наявні матеріали судової справи, дійшов висновку про таке.
Підстави та порядок застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначені КПК та застосовуються з урахуванням позицій ЄСПЛ .
У силу ст. 194 КПК під час вирішення наведеного вище питання на стадії досудового розслідування має бути встановлено, чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.
Однак, враховуючи, що відповідно до Глави 28 КПК судовий розгляд кримінального провадження здійснюється з метою встановлення, чи доведена поза розумним сумнівом вина особи у зазначених в обвинувальному акті злочинних діях, оцінка обґрунтованості підозри на цій стадії провадження виключається.
З наведеного витікає, що, оцінюючи доцільність подальшого утримання особи під вартою, суд має встановити існування ризиків її неправомірної процесуальної поведінки та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
У рішенні «Вікс проти Сполученого королівства» ЄСПЛ зазначив, що особу може бути позбавлено наведеного вище права лише при дотриманні пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме відповідно до процедури, встановленої законом, та якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення (п. «с» п. 1 ст. 5 Конвенції).
Беручи до уваги практику Європейського суду, зокрема, рішення у справі «Ладент проти Польщі», суд враховує, що тримання під вартою у відповідності до підпункту (с) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольнити вимогу пропорційності.
З наведеного витікає, що принцип пропорційності, який є складовою принципу верховенства права, діючи у сфері застосування та продовження дії запобіжного заходу, вимагає, щоб застосований до особи захід забезпечував збалансованість приватних інтересів особи та публічних інтересів, тобто за конкретних обставин справи був необхідним важелем забезпечення належної процесуальної поведінки особи та суспільної безпеки.
Отже, суд, розглядаючи питання доцільності подальшого утримання особи під вартою, має встановити актуальність існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також, чи виправдовує подальше обмеження його прав справжній інтерес суспільства.
Першою підставою для оцінки ймовірності не процесуальної поведінки обвинуваченого, ЄСПЛ визначив ризик не з`явлення обвинуваченого до суду, тобто прийняття останнім заходів, спрямованих на переховування від суду з метою уникнення покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій.
На користь існування вищевказаного ризику слід віднести відсутність у обвинуваченого вагомих стримуючих чинників, які б мінімізували ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.
Крім того, відповідно до ст. 178 КПК суворість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі доведення їх винуватості у вчиненні інкримінованого злочину є обов`язковою для оцінки судом обставин при вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу.
Таким чином, оцінюючи реальність існування ризику переховування обвинуваченого від суду, суд не має права ігнорувати суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій.
Надаючи оцінку доводам прокурора щодо наявності ризику переховування ОСОБА_7 від суду у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, суд бере до уваги, що з метою уникнення покарання за інкримінований обвинуваченому тяжкий злочин, останній може вчинити дії, спрямовані на ухилення від суду.
Суд також враховує складність обставин справи і судового розгляду.
З огляду на суспільну небезпечність, характер інкримінованих обвинуваченому дій, суд вважає не безпідставним висновок про наявність високої ймовірності вчинення останнім поза процесуальних дій з метою створення перешкод судовому розгляду.
Ризик незаконного впливу обвинуваченого та свідків у даному кримінальному провадженні залишається цілком ймовірним, оскільки не всі свідки ще були допитані, а судовий розгляд тільки розпочався.
Також в ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений відбуває покарання призначене вироком Київського апеляційного суду від 26.03.2019 року, за яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.
Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 08.11.2019 ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, тому останнього тимчасово залишено в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до закінчення розгляду кримінального провадження №0007725 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.
За результатами встановлених судом обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК, що дає підстави для визнання доцільним продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 176-178, 183-184, 193-194, 196-197, 370, 372, 532 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:

Продовжити застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 60 днів, тобто до 29 березня 2020 року (включно).
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду.

Головуючий суддя ОСОБА_8