Справа № 467/850/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка клопотання цивільного позивача ОСОБА_5 про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження № 0000161, внесене до Єдиного реєстру досудових розсліідувань 05.05.2019 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

В судовому засіданні потерпілий (цивільний позивач) ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про вжиття заходів забезпечення пред`явленого ним цивільного позову шляхом накладення арешту на все майно, що належить обвинуваченому.

Інші учасники справи, як то, прокурор, обвинувачений та його захисник вважали відсутніми підстави для учинення судом цієї процесуальної дії і просили у задоволенні клопотання відмовити.

Тому, суд, вирішуючи порушене перед ним питання, виходив із такого.

Так, потерпілим ОСОБА_5 пред`явлено цивільний позов, наслідок чого, в силу дії норми ч.2 ст. 61 КПК України останній набув статусу цивільного позивача і праві заявляти клопотання про арешт майна з метою забезпечення цивільного позову.

Водночас, відповідно до положень ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна, серед іншого, зокрема, є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження ( ч.2 ст. 170 КПК України).
У той час, як арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди ( п.4 ч.2 ст. 170 КПК України).
У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження (ч.6 ст. 170).
У клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
А за правилом, установленим ч.1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Та у цьому випадку, заявник навіть не вказав, не те щоб довів, будь яких ризиків із числа передбачених ч.1 ст. 170 КПК України, як то, що належне обвинуваченому (цивільному відповідачу) майно може бути ним приховане, пошкоджене, перетворене чи то відчужене.
Більш того, заявник навіть не вказав яке майно належить обвинуваченому (цивільному відповідачу), і на яке майно він бажає накласти арешт, у той час, як суд, в силу ст. 22 КПК України, позбавлений можливості установити ці дані самостійно.
До того ж, при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати, серед іншого, й розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Та яким чином суд має це визначити і врахувати, якщо у його розпорядженні взагалі відсутні жодні дані про будь - яке майно ОСОБА_4 .
До того ж, у разі задоволення клопотання суд має постановивти ухвалу, у якій зазначачити, у тому числі, перелік майна, на яке накладено арешт ( п.1 ч.5 ст. 173 КПК України).
Але за результатами розгляду внесеного потерпілим (цивільним позивачем) клопотання суд у будь яком у випадку був би позбавлений можливості виконати цю вимогу закону, позаяк, такого переліку йому вказано не було.
У той час, як знову ж таки, суд не уповноважений збирати докази на підтвердження вимог заявника, позаяк, цей обов`язок покладається на особу, яка висуває ту чи іншу вимогу.
Як наслідок, підстави для забезпечення пред`явленого у цьому провадженні цивільного позову відсутні, оскільки, не здобуті достовірні дані як про саме майно цивільного відповідача (його вид, правова підстава володіння, розмір, вартість), а тим більше про дійсність ризику його перетворення, знищення та відчуження.
Відповідно, у задоволенні клопотання цивільного позивача про арешт майна належить відмовити.
З цих мотивів, керуючись ст.ст. 170-173, 369 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотанняОСОБА_5 про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1