Провадження № 1-кп/638/1491/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
прокурорів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження № 0003392 від 26 серпня 2019 та № 0004169 від 18жовтня 2019 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, із середньою освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого та мешкаючого АДРЕСА_1 , неодноразово засудженого, в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч. 2, 3 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в :
В провадженні Дзержинського районного суду міста Харкова перебуває вказане кримінальне провадження.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , зважаючи на те, що зміна раніше обраного запобіжного заходу відносно обвинуваченого недоцільна, оскільки до цього часу не усунуті ризики, а саме: ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою обвинувачений може переховуватись від органів суду, знаходячись на свободі може незаконно впливати на потерпілих, свідків, шляхом застосування психологічного або фізичного тиску стосовно них, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
В судовому засіданні обвинувачений погодився з вказаним клопотанням. Просив його вирішити на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_7 просила задовольнити вказане клопотання.

Інші потерпілі у судове засідання не з`явились.

Захисник погодилась з думкою ОСОБА_7

Прокурори ОСОБА_3 та ОСОБА_2 наполягали на задоволенні клопотання про обрання саме тримання під вартою, як запобіжного заходу.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів судового розслідування, чинити перепони встановленню істини під час судового слідства, а також, знаходячись на свободі може продовжувати свою злочинну діяльність, вплинути на свідків та потерпілих. Також зазначене свідчить і про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

При вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу суд також враховує вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місті його постійного проживання у тому числі наявність у нього родини та утриманців, наявність у обвинуваченого постійного міста роботи, репутацію обвинуваченого, майновий стану обвинуваченого, наявність чи відсутність судимостей у обвинуваченого, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися раніше, розмір майнової шкоди у завданні якої обвинувачується особа, вагомість наявних доказів, якими обґрунтовується відповідні обставини.

Беручи до уваги те, що обвинувачений може переховуватись від органів судового розслідування та незаконно впливати на свідків, потерпілих вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Суд також вважає встановленим існування ризиків передбачених п.1, п. 3, п.5. ч.1 ст. 177 КПК України: переховування від органів суду, незаконний вплив на потерпілих, свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Так, згідно зі ст.ст. 7-9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
За висновком Конституційного Суду України, викладеним в рішенні від 23.11.2017 № 1-р/2017, продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність (ч.2 ст. 29 Конституції України).
Крім того, Конституційний Суд України також зазначив, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.
Під час розгляду клопотання судом вивчена можливість щодо не обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Однак, враховуючи існування ризиків, передбачених п.1. п.3 п.5. ч.1 ст. 177 КПК України та оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується, ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_4 не працює, може переховуватися від суду, застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливе, а тому, суд обирає для ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вказаний висновок ґрунтується на вищевикладених обставинах, що свідчать про не зменшення заявлених ризиків та виправдовують тримання особи під вартою. Вказані ризики- є реальними та триваючими, вони виключають можливість заміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого, а альтернативні запобіжні заходи не забезпечать достатній рівень гарантій належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Суду встановлено, що відносно ОСОБА_4 наявні ще декілька кримінальних проваджень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 314-315 КПК України, суд, -

постановив:
Обрати відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів - до 18 лютого 2020 року до 14 години 00 хвилин.

Ухвала може бути оскаржена в порядку передбаченому главою 18 КПК України.

Головуючий ОСОБА_1