Справа № 464/5424/18
пр.№ 1-кп/464/54/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.12.2019 року м. Львів

Сихівський районний суд м.Львова
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження №464/5424/18, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002921 від 20 вересня 2018 року про обвинувачення:
ОСОБА_8 , уродженка м. Львова, громадянка України, з середньою освітою, не працює, незаміжня, має малолітню дитину, зареєстрована за адресою Центру обліку та нічного перебування бездомних осіб Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, м. Львів, вул. Кирилівська, 3А, проживає за адресою АДРЕСА_1 , не судима, середня освіта у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,
у с т а н о в и в :

ОСОБА_8 18 вересня 2018 року приблизно о 20.00 год, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , де проживає потерпіла ОСОБА_5 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті особистих неприязних відносин з потерпілою, під час побутового конфлікту, умисно нанесла своєю правою ногою удар в область лівої стопи потерпілої, після чого, умисно обома руками штовхнула її в область грудей, в результаті чого остання впала на підлогу. У подальшому, після того як потерпіла ОСОБА_5 , вставши з підлоги, лягла на ліжко в своїй кімнаті, ОСОБА_8 сіла зверху на потерпілу та нанесла удар кулаком правої руки по обличчі останньої. Своїми протиправними діями ОСОБА_8 спричинила потерпілій ОСОБА_5 синці на обличчі, правій руці, лівій нозі та над грудиною, садно на лівій нозі та закритий перелом головки середньої фаланги 1-го пальця лівої стопи, які не були небезпечними для життя на момент заподіяння та відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознаками тривалого розладу функції лівої ноги.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена винуватою себе у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнала та дала суду наступні показання. З потерпілою проживала в одному гуртожитку на одному поверсі та вони були знайомі. 18 вересня 2018 року після роботи повернулася додому та пішла до потерпілої з метою запитати чого остання телефонує до її співробітника. Постукавши у двері, потерпіла відчинила та вона поставила їй вказане запитання, на що остання відповіла, що він її друг. Вона сказала, що подзвонить до матері потерпілої, після чого пішла до себе в кімнату. Однак потерпіла увірвалася до неї в кімнату та кричала. Вона розвернула потерпілу, виштовхнула з своєї кімнати у коридор, а опісля в її кімнату, від чого остання впала та закричала. В кімнаті вже знаходилася ОСОБА_9 . Піднявши потерпілу, поклала її на ліжко, тримаючи за руки. В цей час потерпіла наносила їй удари ногами та могла сама травмуватися. Вона вдарила потерпілу рукою по обличчю, щоб втихомирити, пішовши одразу після цього до себе в кімнату. Потерпілій на ногу не вставала, пальця на нозі не ламала, та удари ногою не наносила. Звернула увагу, що потерпіла страждає епілепсією, могла отримати ушкодження під час нападів. Цивільний позов заперечила із зазначених у відзиві підстав: відсутність в її діях складу злочину, а відтак неможливість завдання матеріальної та моральної шкоди; надані медичні документи не стосуються інкримінованої події, а свідчить тільки про згадане захворювання потерпілої.
Незважаючи на невизнання обвинуваченої своєї вини її винуватість у вчиненні інкримінованого злочину повністю та об`єктивно стверджується сукупністю досліджених в ході судового розгляду доказами:
- показаннями допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_5 про те, що до інциденту дружила з обвинуваченою, допомагала їй по догляду за дитиною, останній було достеменно відомо про її захворювання епілепсію (були 1-2 приступи на місяць, а зараз до 5). 18 вересня 2018 року приблизно 19-20 год в її кімнату в гуртожитку прийшла ОСОБА_10 , яка є її подругою. Через деякий час до кімнати увірвалась обвинувачена, яка проживає на одному поверсі в гуртожитку, звинувативши її з відносинах з ОСОБА_11 , одразу пішовши назад до себе. Після цього вона пішла до обвинуваченої, постукала в двері, остання відчинила та намагалась нанести їй удари. Боротьба між ними тривала в коридорі, на кухні, а потім в її кімнаті. Обвинувачена її встала на палець лівої ноги і штовхнула, від чого вона впала та вдарилась у підлогу. Обвинувачена стала на неї колінами і продовжила наносити удари, зокрема в око, при цьому намагалась її душити. На запитання відповіла, що під час конфлікту була взута в кімнатні тапочки, а обвинувачена на підборах. Наступного дня зранку звернулася до лікаря з приводу отриманих ушкоджень, на ногу їй наклали гіпс. Вказаний конфлікт бачила її подруга, яка знаходилась в кімнаті;
- показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 (очевидець події), сусідки обвинуваченої та потерпілої, проживаючи з ними на одному поверсі в гуртожитку. 18 вересня 2018 року за місцем проживання обвинувачена почала бити потерпілу, потягнувши її в кімнату. Обвинувачена наносила удари потерпілій по грудях та по обличчі руками, від чого остання кричала та плакала. В кімнаті, де знаходилась ОСОБА_9 обвинувачена стала потерпілій на ногу, внаслідок чого вона впала на підлогу; вона її била також на ліжку та душила. В результаті події потерпіла отримала перелом пальця лівої ноги;
- показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , яка є подругою потерпілої та очевидцем події. Показала, що 18 вересня 2018 року прийшла до потерпілої в гості коли до неї в кімнату прийшла обвинувачена з претензіями «чому йому дзвониш?», через що між ними виникла суперечка. Пізніше потерпіла вийшла на коридор, де обурювалась до обвинуваченої з приводу її образ. Обвинувачена заштовхнула потерпілу в кімнату, кинула її на підлогу. Обвинувачена сіла на потерпілу, прикривала їй рот та декілька разів нанесла удари, під час конфлікту вона весь час перебувала у кімнаті потерпілої;
- даними витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002921 від 20 вересня 2018 року за ч.1 ст.122 КК України, згідно з яким 18 вересня 2018 року, близько 21.00 год невідома особа, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , нанесла ОСОБА_5 тілесні ушкодження;
- даними заяви потерпілої від 20 вересня 2018 року, поданої Сихівському відділу поліції ГУНП у Львівській області щодо вжиття заходів відносно сусідки ОСОБА_13 , яка побила її біля помешкання в коридорі, спричинивши тілесні ушкодження;
- даними висновку експерта КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» відділення СМЕ при 8-й МКЛ ОСОБА_14 за № 288/18 від 02 жовтня 2018 року, згідно з яким у потерпілої, яка є особою з інвалідністю третьої групи виявлено наступні тілесні ушкодження: синці на обличчі, правій руці, лівій нозі та над грудиною, садно на лівій нозі, закритий перелом головки фаланги 1-го пальця лівої стопи. Всі ушкодження заподіяні тупими предметами, могли утворитися 18 вересня 2018 року, не були небезпечними для життя на момент заподіяння та відносяться до тілесного ушкодження середньої важкості за ознаками тривалого розладу функції лівої ноги. Судово-медичних даних про те, що тілесні ушкодження потерпіла отримала при самовільному падінні на площину немає;
- даними протоколу слідчого експерименту від 05 жовтня 2018 року проведеного за участю потерпілої, у присутності понятих, із застосуванням відеозаписувальних технічних засобів в ході якого потерпіла показала та розповіла про обставини, які мали місце 18 вересня 2018 року (аналогічні показання, дані в суді); відеозапис слідчого експерименту, який є додатком до даного протоколу, оглянуто в судовому засіданні.
- даними протоколу слідчого експерименту від 06 жовтня 2018 року проведеного за участю підозрюваної, у присутності понятих, із застосуванням відеозаписувальних технічних засобів в ході якого підозрювана показала та розповіла про обставини, які мали місце 18 вересня 2018 року, щодо нанесення потерпілій ударів та спричинення останній тілесних ушкоджень; відеозапис слідчого експерименту, який є додатком до даного протоколу, оглянуто в судовому засіданні.
Аналізуючи показання обвинуваченої в заперечення своєї вини, то такі є непідтвердженими та не відповідають зібраним доказам у кримінальному провадженні, спростовуються показаннями потерпілої та свідків, попередженими про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, які співпадають між собою та не містять суперечностей, узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи, протоколами слідчих експериментів. Зокрема, при проведенні слідчого експерименту обвинувачена добровільно в присутності понятих відтворила обставини події, зокрема механізм нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, стороннього впливу на хід та результат цієї слідчої дії не встановлено.
На підставі наведеного суд, всебічно та неупереджено дослідивши всі обставини даного кримінального провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на такому дослідженні, оцінивши кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про винуватість обвинуваченої у вчиненні інкримінованого злочину. Усі наявні у справі докази в достатній мірі поза розумним сумнівом підтверджують фактичні обставини кримінального правопорушення, які викладені при формулюванні обвинувачення, а саме протиправність дій обвинуваченої, що знаходилися в причинному зв`язку та суспільно небезпечними наслідками, пов`язаними із нанесенням потерпілій тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, прокурором виконано в повному обсязі. Переконливих та достатніх доводів, які б ставили під сумнів додержання приписів статей 84-86, 94 КПК України, щодо належності та допустимості доказів, їх оцінки стороною захисту не наведено.
Дії обвинуваченої вірно кваліфіковано за ч.1 ст.122 КК України, оскільки вона вчинила умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 цього Кодексу, але таке що спричинило тривалий розлад здоров`я. Правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діяння учасниками судового провадження не оспорюється.
Розглядаючи, поданий потерпілою в порядку ст.128 КПК України цивільний позов про відшкодування 7890,21 грн матеріальної шкоди та 10000 грн моральної шкоди, суд враховує наступне.
Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Зокрема, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (ч.1 ст.1195 ЦК України).
З доданих до матеріалів справи цивільного позову чеків та квитанцій, за відсутності відповідних призначень закладом охорони здоров`я, не вбачається необхідності придбання зазначених у них ліків та проведених досліджень саме у зв`язку із отриманими внаслідок кримінального правопорушення тілесних ушкоджень. Факт купівлі потерпілою медикаментів без відповідних доказів, що такі використовувались для лікування нанесених обвинуваченою ушкоджень, не може бути єдиною підставою для їх відшкодування. Показання свідка ОСОБА_15 щодо купівлі потерпілою медичних препаратів у Польщі не спростовують наведений вище висновок суду. Потерпілою, на яку покладено обов`язок доказування матеріальних збитків, не заявлялося клопотання про залучення спеціаліста чи експерта, висновок останнього щодо розміру шкоди, який би ґрунтувався на наукових, технічних або інших спеціальних знаннях, не надано. У зв`язку із не підтвердженням потерпілою понесенням матеріальних витрат внаслідок кримінального правопорушення в цій частині цивільного позову слід відмовити.
Щодо заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди, то за вимогами ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Вирішуючи питання про наявність підстав та розміру заподіяної моральної шкоди, суд виходить із доведеності винуватості обвинуваченої. Підставою для відшкодування спричиненої моральної шкоди взяти до уваги що діями обвинуваченої потерпілій заподіяно фізичних та душевних страждань у зв`язку із нанесенням тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які супроводжувалися фізичним болем та негативними психоемоційними змінами у житті потерпілої. Отже суд дійшов беззаперечного висновку. що заподіяна моральна шкода є очевидною. Натомість заявлений розмір відшкодування не узгоджується з принципом розумності, виваженості та справедливості, не відповідає характеру й обсягу моральних страждань потерпілої. З урахуванням наведеного та поведінки потерпілої, яка, як сама ствердила, після образ зі сторони обвинуваченої пішла до кімнати останньої та продовжила розпочатий між ними конфлікт, розмір моральної шкоди слід зменшити до 4000 грн. Підстав для стягнення моральної шкоди в іншому розмірі (більшому чи меншому) потерпілою стороною чи стороною захисту не наведено та не підтверджено.
При призначенні покарання обвинуваченій на підставі ст.ст.65-67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину проти життя та здоров`я особи, який згідно із ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченої, яка неодружена, не працює, має на утриманні малолітню дитину, міцність соціальних зв`язків, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, судимості немає.

Відповідно до ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченої. За висновками досудової доповіді, складеної провідним інспектором Сихівського районного відділу філії ДУ «Центр пробації у Львівській області» ОСОБА_16 , ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі і для окремих осіб, середній; беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої, її спосіб життя, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе.
Отже, враховуючи характер вчиненого та його суспільну небезпеку, нанесення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, невизнання вини, ставлення та неусвідомлення вчиненого, невідшкодування шкоди в добровільному порядку та наявність заявлених матеріальних і моральних вимог потерпілої, висновок досудової доповіді щодо середнього ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку про призначення їй покарання в межах санкції ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік. Саме такий вид і розмір покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів у відповідності до вимог ст.50 КК України. Передбачені санкцією ч.1 ст.122 КК України покарання у виді виправних робіт та обмеження волі з урахуванням матеріального стану та наявності в обвинуваченої малолітньої дитини застосуванню до такої не підлягають, зокрема обмеження волі не може бути призначене до жінок, що мають дітей віком до 14 років. Підстав для врахування положень ст.69 КК України суд не знаходить.
Проте за умовами ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Тому з урахуванням особи винної та конкретних обставин справи, а саме вік особи та її соціальний статус, бездоганну поведінку обвинуваченої під час досудового розслідування та судового розгляду справи, а також думку потерпілої з приводу призначення обвинуваченій покарання з досудовою доповіддю органу пробації, суд дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_8 на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо вона протягом визначеного судом іспитового строку один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї відповідно до ст.76 КК України обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Вказані обов`язки відповідно до ступеня тяжкості злочину та особи винної будуть необхідними та достатніми для її виправлення.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. Також враховуючи, що запобіжний захід до обвинуваченої не застосовувався, відсутність відповідних клопотань та поведінку останньої під час розгляду справи, призначення покарання без реального його відбування, підстави для обрання їй запобіжного заходу відсутні.

Керуючись ст.ст.368-371, 373, 374, 532 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_8 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк один рік, та згідно із ст.76 КК України покласти на неї наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 4000 грн моральної шкоди. В іншій частині вимог відмовити.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1