Номер провадження: 11-сс/813/459/20
Номер справи місцевого суду: 522/2356/20 1-кс/522/4355/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.03.2020 р., якою в межах кримінального провадження №0000117 від 20.01.2020 р. відносно:
ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Київ, громадянина України, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- підозрюваного у вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146 та ч. 3 ст. 187 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах кримінального провадження №0000117 від 20.01.2020 р. за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 187 КК України, було задоволено клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 09.05.2020 року включно.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 187 КК України та в даному кримінальному провадженні існують доведені органом досудового розслідування ризики переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, експертів та потерпілих, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 зазначив, що вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою та незаконною з огляду на таке:
- в ухвалі не вірно зазначена адреса реєстрації та фактичного місця проживання ОСОБА_9 , який зареєстрований в м. Маріуполі, а фактично проживає у АДРЕСА_2 ;
- в судовому засіданні при розгляді клопотання слідчого був відсутній перекладач, натомість ОСОБА_9 не володіє українською мовою, оскільки тривалий час, починаючи з 1994 року, проживає за кордоном;
- станом на момент розгляду клопотання слідчого відносно ОСОБА_9 , у слідчого судді ОСОБА_1 було сформовано наперед встановлене переконання щодо винуватості ОСОБА_9 , про що вона оголосила у судовому засіданні за присутності усіх учасників процесу, окрім того, в ухвалі від 12.02.2020 р. про надання дозволу на затримання підозрюваного слідчий суддя грубо порушила презумпцію невинуватості щодо ОСОБА_11 , зазначивши, що його провина підтверджується певними доказами;
- він, як захисник підозрюваного ОСОБА_9 був штучно відсторонений від участі в судовому провадженні при розгляді клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу ОСОБА_9 , оскільки судове провадження не було проведено в режимі відео-конференції з Києво-Святошинським райсудом Київської області, де він перебував з метою участі в розгляді клопотання слідчого з 15 по 17 год.;
- копію клопотання слідчого без відповідних додатків він, як захисник, в порушення встановленого законом 3-годинного строку, отримав об 13 год. 32 хв., між тим судове засідання було призначене на 15 год., більш того, захисник, призначений з центру БПД в порушення закону також несвоєчасно отримав копію зазначеного клопотання;
- наразі відсутня обґрунтована підозра ОСОБА_9 у вчинені будь-якого кримінального правопорушення;
- органом досудового розслідування та слідчим суддею були проігноровані вимоги ст. 5 Конвенції та практики ЄСПЛ щодо недопустимості перебування особи під вартою у свавільний спосіб, оскільки підстав для позбавлення ОСОБА_9 свободи не було;
- ризик втечі ОСОБА_9 від правосуддя відсутній, оскільки, не зважаючи на всі можливості безперешкодно залишити територію України, останній неодноразово повідомляв про готовність прибути до працівників поліції та суду, натомість, підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та роботи, за якими позитивно характеризується, джерело доходів, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався;
- ризик впливу ОСОБА_9 на свідків також відсутній, оскільки всі свідки та потерпілі в зазначеному провадженні вже допитані та, враховуючи природу злочину, будь-якого тиску на зазначених осіб не могло бути в принципі;
- сам факт наявності підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинах не може бути підставою для його утримання під вартою, натомість, жодних доказів винуватості підозрюваного слідчими та прокурорами не надано;
- слідчий суддя залишив поза увагою той факт, що інший підозрюваний в зазначеному провадженні ОСОБА_12 ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.02.2020 р. був звільнений під цілодобовий домашній арешт та за час перебування під домашнім арештом не допустив жодного порушення його умов, а з 15.02.2020 р. останній взагалі перебуває без будь-якого запобіжного заходу;
- слідчий суддя взагалі не розглянув можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 альтернативного запобіжного заходу;
- слідчий суддя безпідставно відмовив в задоволенні клопотання сторони захисту про допит в судовому засіданні певних свідків;
- у зв`язку із введеним на території України карантином з підстав поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, будь-яка особа станом на сьогодні не може залишити території України, що зводить нанівець та абсолютно спростовує абстрактні твердження прокурора про можливу втечу ОСОБА_9 від правосуддя, окрім того, утримання останнього в умовах непристосованого для карантину слідчого ізолятора під час поширення корона-вірусної інфекції є формою нелюдського поводження та може становити порушення права підозрюваного на життя.
Посилаючись на викладені обставини, захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати відносно останнього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України передбачено, щопід час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав не в повній мірі та не врахував їх при постановленні ухвали.

Так, при розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146 та ч. 3 ст. 187 КК України, а саме в тому, що він за попередньою змовою із ОСОБА_12 та двома іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, на підґрунті особистої неприязні, реалізуючи злочинний умисел на здійснення незаконного позбавлення волі та розбійного нападу з метою особистого збагачення та видалення з електронних носіїв особистої інформації, 18.11.2019 р. приблизно о 10 год. у супроводі ОСОБА_13 та за її допомоги як власниці нерухомого майна, потрапили до кв. АДРЕСА_3 , де ОСОБА_9 , утримуючи в руці предмет, ззовні схожий на пістолет, відкрито заволодів належним ОСОБА_14 мобільним телефоном марки «Iphone XR», блакитного кольору із сім-картою НОМЕР_1 , після чого останній разом із двома невстановленими особами увірвались до душової кімнати та нанесли ОСОБА_15 удари в область голови металевим предметом, ззовні схожим на дубинку та пізніше руками та ногами в область тулуба та голови, в подальшому, подолавши опір ОСОБА_15 та зв`язавши йому ноги та руки за спиною, ОСОБА_9 в спальній кімнаті зазначеної квартири заволодів належним ОСОБА_15 мобільним телефоном марки «Iphone XS MAX», чорного кольору, з сім-картою НОМЕР_2 , а ОСОБА_12 видалив з ноутбуку ОСОБА_15 невстановлені досудовим розслідуванням файли; ОСОБА_9 передав ОСОБА_12 мобільні телефони та останній розпорядився ними на свій розсуд, спричинивши потерпілим ОСОБА_15 та ОСОБА_14 майнову шкоду на загальну суму 68 000 грн.
Окрім того, продовжуючи свої протиправні дії та керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на незаконне позбавлення волі, ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та невстановлені досудовим розслідуванням особи наказали ОСОБА_15 вдягнутись та під загрозою психічного та фізичного насилля змусили останнього сісти до салону автомобіля «Fiat Doblo», сірого кольору, після чого, ОСОБА_9 , який перебував за кермом автомобіля, ОСОБА_12 та інші невстановлені особи проти волі ОСОБА_15 відвезли його на вул. Розумовського, 29 в м. Одесі, де висадили з автомобілю та зникли у невідомому напрямку.
Не погоджуючись із доводами сторони захисту про необґрунтованість підозри та вважаючи їх безпідставними, колегія суддів наголошує на тому, що підозра ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів на даному етапі досудового розслідування є обґрунтованою та підтверджується наданими апеляційному суду та долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_15 від 18.11.2019 р. (т. 1, а.с. 19-23), протоколами допиту свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 від 18.11.2019 р. (т. 1, а.с. 24-27 та 28-32 відповідно), висновком експерта №2952 від 25.11.2019 р. (т. 1, а.с. 37-42) та іншими матеріалами в їх сукупності.

Апеляційний суд критично оцінює посилання сторони захисту на те, що органом досудового розслідування не було надано жодних доказів винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оскільки такі твердження є передчасними, на теперішній час здійснюється досудове розслідування зазначеного кримінального провадження, проводяться слідчі та інші процесуальні дії для встановлення обставин події, проте зібрані по справі докази є достатніми для висновку поза розумним сумнівом про наявність на теперішній час обґрунтованої підозри щодо причетності ОСОБА_9 до вчинення розслідуваних злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146 та ч. 3 ст. 187 КК України.

Водночас, на переконання апеляційного суду, в судовому засіданні як суду першої інстанції, так суду апеляційної інстанції сторона обвинувачення довела наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованому йому злочину, однак не довела існування підстав, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Пунктом 38 рішення ЄСПЛ «Сергій Волосюк проти України» від 12.03.2009 р. (заява № 1291/03) передбачено, що згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Так, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про те, що в зазначеному кримінальному провадженні існує доведені ризики того, що ОСОБА_9 може:

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду, обумовлений тим, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні, серед іншого, особливо тяжкого корисливого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років із конфіскацією майна; не одружений та офіційно не працевлаштований;

- незаконно впливати на потерпілого та свідків в зазначеному кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний із потерпілим та свідками знайомий особисто, перебуває з потерпілим в конфліктних відносинах.

Що стосується висновку слідчого судді про наявність в даному кримінальному провадженні ризику вчинення підозрюваним ОСОБА_9 іншого кримінального правопорушення, апеляційний суд звертає увагу на те, що таке твердження є припущенням та матеріалами провадження жодним чином не підтверджується, натомість, ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Водночас, колегія суддів наголошує на тому, що твердження сторони захисту про відсутність у вказаному провадженні ризику впливу підозрюваного на потерпілого та свідків у зв`язку із їх допитом є вочевидь помилковими, оскільки на теперішній час досудове розслідування не завершено, не встановлені інші особи, причетні до вчинення злочинів, зазначені свідки та потерпілий можуть бути додатково допитані, що свідчить про існування обґрунтованого ризику здійснення певного впливу на таких осіб з боку підозрюваного ОСОБА_9 з метою спонукання до зміни показань.

Разом із тим, як вбачається із матеріалів провадження, підозрюваний ОСОБА_9 має місце реєстрації та постійного проживання, постійне джерело доходів, міцні соціальні зв`язки, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, неодноразово самостійно звертався до правоохоронних органів із заявами про готовність співпрацювати (т. 1, а.с. 78-81).

Таким чином, на переконання колегії суддів, органом досудового розслідування не було доведено неможливості застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього впродовж досудового розслідування кримінального провадження, натомість, одна лише тяжкість кримінальних правопорушень, у яких підозрюється особа та тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою не можуть бути єдиною підставою для застосування відносно ОСОБА_9 найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Отже, апеляційний суд вважає частково обґрунтованими доводи захисника, оскільки під час розгляду клопотання слідчого в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду прокурор не довів доцільність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 тримання під вартою як найбільш суворого запобіжного заходу, тому апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали про обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, враховуючи обставини вчинення злочинів, в яких підозрюється ОСОБА_9 та особу підозрюваного, є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається орган досудового розслідування, зокрема, можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на потерпілого та свідків в кримінальному провадженні існують, проте застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованим через надмірну суворість, у зв`язку з чим запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання в м. Одеса буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобігання названим вище ризикам.

Разом з тим, в судовому засіданні апеляційного суду захисником ОСОБА_7 була надана копія договору оренди №21 від 23.03.2020 року, укладеного між ОСОБА_9 та ФОП ОСОБА_16 , предметом якого є готельний номер за адресою: АДРЕСА_4 , строком на 6 місяців.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. «с» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Що стосується вимог захисника щодо застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, колегія суддів наголошує на тому, що, з огляду на вищевикладені обставини в їх сукупності, такий запобіжний захід є надто м`яким та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти ризику його можливого переховування від органів досудового розслідування та суду.

Водночас, у зв`язку із введеним на території України карантином з підстав поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, з метою забезпечення ізоляції підозрюваного ОСОБА_9 для попередження його можливого зараження, апеляційний суд вважає за необхідним застосувати саме цілодобовий домашній арешт, контроль за виконанням якого необхідно доручити територіальному відділу поліції за місцем проживання підозрюваного.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Так, апеляційний суд звертає увагу на положення ч. 6 ст. 181 КПК України, відповідно до яких строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 196 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту дату закінчення її дії в межах строку, передбаченого КПК України.
При цьому, п. 2 абз. 3 ч. 1 ст. 219 КПК України передбачає, що досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Враховуючи те, що вперше ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень 05.02.2020 р., колегія суддів звертає увагу на те, що в даному випадку строк досудового розслідування відраховується з моменту повідомлення особі про підозру та спливає, відповідно до положень вищезазначеної ст. 219 та ч. 4 ст. 115 КПК України, 05.04.2020 р.

При цьому, прокурором ОСОБА_6 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції було повідомлено, що строки досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні на теперішній час не продовжувався, доказів зупинення провадження по справі надані не були, у зв`язку із чим апеляційний суд вважає за необхідне строк цілодобового домашнього арешту підозрюваному ОСОБА_9 визначити з моменту постановлення зазначеної ухвали в межах строку досудового розслідування, тобто до 04.04.2020 р. включно.

Твердження захисника ОСОБА_7 про те, що він був штучно відсторонений від розгляду клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі доводи не відповідають дійсності з огляду на те, що відповідно до матеріалів провадження (т. 1, а.с. 59-61), слідчим суддею були здійснені всі заходи задля організації реалізації права захисника на участь у дистанційному судовому провадженні та здійснення відео-конференції із Києво-Святошинським райсудом Київської обл., проте, згідно акту співробітників апарату Приморського райсуду м. Одеси (т. 1, а.с. 63), через пошкодження плати аудіо-захвату відео-конференцію провести не вдалось.

Зазначена обставина слугувала підставою для звернення слідчого до Регіонального центру БВПД в Одеській області із дорученням надати захисника для проведення окремої процесуальної дії в Приморському райсуді м. Одеси (т. 1, а.с. 64), в результаті чого в судовому засіданні із розгляду клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу приймав участь захисник ОСОБА_17 (т. 1, а.с. 100-104).

Колегія суддів також критично оцінює доводи захисника про те, що слідчий суддя ОСОБА_1 була упередженою щодо винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих йому злочинів при розгляді клопотання слідчого, оскільки апеляційний суд не уповноважений надавати оцінку упередженості слідчого судді та, у разі наявності для того підстав, учасники провадження, на підставі вимог ст.ст. 75, 80 КПК України, мають право заявити судді відвід, проте, як вбачається із журналу судового засідання від 12.03.2020 р. (т. 1, а.с. 100-104), будь-яких відводів слідчому судді ОСОБА_1 не заявляли.

Доводи захисника щодо того, що при розгляді клопотання слідчого був відсутній перекладач, а підозрюваний ОСОБА_9 не володіє українською мовою є голослівними, матеріалами провадження не підтверджуються та, згідно наявних даних, підозрюваний народився в м. Києві, є громадянином України та клопотань про забезпечення йому перекладача під час розгляду клопотання слідчого не заявляв.

Що стосується тверджень сторони захисту про те, що слідчий суддя при застосуванні відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу не врахував того, що іншому підозрюваному в зазначеному провадженні ОСОБА_12 був обраний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, а з 15.02.2020 р. останній взагалі перебуває без жодного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що в даному випадку предметом оскарження є ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу саме відносно ОСОБА_9 , в кожному випадку підстави та мета застосування запобіжного заходу оцінюються на підставі характеристики особи конкретного підозрюваного, у зв`язку із чим апеляційний суд позбавлений можливості прийняти такі доводи до уваги та надати їм належну оцінку.

Надати оцінку посиланням захисника на порушення слідчим вимог кримінального процесуального закону щодо строку вручення копії клопотання не надається можливим, оскільки будь-яких підтверджень точного часу отримання стороною захисту копії клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу матеріали судового провадження не містять та, окрім того, сам факт допущення таких порушень, навіть якщо він мав місце, не є істотним порушенням КПК України, які перешкодили слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 412 КПК України, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього кодексу, які перешкодили слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню із постановленням нової ухвали, якою необхідно відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, в межах строку досудового розслідування вказаного кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 197, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.03.2020 р., якою відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146 та ч. 3 ст. 187 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 09.05.2020 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосувати відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146 та ч. 3 ст. 187 КК України запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_4 , готельний номер.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_9 наступні обов`язки:

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну місця проживання;
- утримуватись від спілкування з іншим підозрюваним по кримінальному провадженню ОСОБА_12 та потерпілими ОСОБА_15 та ОСОБА_14 ;
- здати на зберігання слідчому у зазначеному кримінальному провадженні паспорт та інший документ, який дає право виїзду та в`їзду за кордон.

Підозрюваного ОСОБА_9 звільнити з-під варти негайно.

Виконання ухвали в частині організації цілодобового домашнього арешту доручити Шевченківському ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області.

Строк дії ухвали в межах строку досудового розслідування, тобто до 04.04.2020 р. включно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4