Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/13/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.01.2020 місто Київ

Слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м. Києві клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 7, стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Білопілля Білопільського району, Сумської області, з професійно-технічною освітою, офіційно не працюючого, шлюб розірвано, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 (зі слів), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-Сумським апеляційним судом в 2005 році за ст.115 ч.2 КК України до 15 років позбавлення волі, звільненого в січні 2019 року за відбуттям строку покарання,
перебуває під вартою в Київському слідчому ізоляторі,

про продовження строку тримання під вартою підозрюваному у кримінальному провадженні у кримінальному провадженні № 0003973 від 10.11.2019 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.152, ч.2 ст.152 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Подільського УП ГУ НП ОСОБА_4 , як слідчий групи слідчих у кримінальному провадженні, за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_3 , що входить в групу прокурорів у даному кримінальному провадженні, звернулася до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 .
Клопотання обґрунтовується тим, що у нічний час 10 листопада 2019 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Світлицького, 30/20Б познайомився із раніше незнайомою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яку запросив до свого місця мешкання, де вони разом вживали алкогольні напої. Під час спільного вживання алкогольних напоїв у ОСОБА_6 виник намір на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло ОСОБА_7 з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої. Реалізуючи свій злочинний намір, приблизно о 03 годині 10.10.2019 р. ОСОБА_6 почав примушувати потерпілу ОСОБА_7 до вступу з ним в статевий зв`язок. Отримавши відмову від потерпілої, ОСОБА_6 проти волі останньої вступив з нею в статевий зв`язок природнім способом, при цьому застосовуючи по відношенню до потерпілої ОСОБА_7 фізичну силу, а саме постійно завдавав останній численні удари руками в область обличчя та тулуба. Після вчинення насильницьких дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло ОСОБА_7 з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої, остання мала намір залишити кімнату, однак, ОСОБА_6 продовжував насильно утримувати потерпілу. Крім цього, у денний час 10 листопада 2019 року після того як ОСОБА_7 , маючи намір зібрати свої речі та втекти з кімнати, у ОСОБА_6 повторно виник умисел на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло ОСОБА_7 з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 силою повалив ОСОБА_7 на диван, при цьому тримаючи її за руки та завдаючи численні удари по обличчю та тулубу, та проти волі останньої повторно вступив з нею в статевий зв`язок природним способом. Після цього, ОСОБА_6 залишився в приміщенні кімнати гуртожитку по АДРЕСА_2 , насильно утримуючи потерпілу разом із собою, де і був 10.11.2019 р. о 20.00 год. затриманий працівниками поліції. Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.1, 2 ст. 152 КК України. 11.10.2019 р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 152 та ч. 2 ст. 152 КК України. 12.11.2019 р .слідчим суддею Подільського районного суду м. Києва обрано запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою строком до 08.01.2020 включно. Відносно підозрюваного необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: вплив на потерпілу та свідків, 2) вчинення інших кримінальних правопорушень; 3) переховування від органу досудового розслідування та суду, які не зменшились.
У судовому засіданні слідчий та прокурор внесене до суду клопотання підтримали та просили його задовольнити, наголошуючи на тому, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України є актуальними і на теперішній час, а саме, перебуваючи на волі ОСОБА_6 буде: 1) переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду; 2) незаконно впливати на потерпілу, свідків; 3) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у якому підозрюється. Більш м`які запобіжні заходи не призведуть до запобігання наведених вище ризиків, які передбачені ст. 177 КПК України. Обставини, які б свідчили про те, що зазначені ризики зменшились досудовим розслідуванням не встановлено. Вказані ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є обґрунтованими, а враховуючи те, що такі запобіжні заходи як: особисте зобов`язання; домашній арешт; застава; дадуть змогу підозрюваному уникнути від органу досудового розслідування, розуміючи невідворотність наслідків свого кримінального правопорушення.
Захисник у судовому засіданні надав свої пояснення з приводу внесеного клопотання, заперечував проти його, зазначив, що обґрунтування заявленого клопотання та й самої підозри, є безпідставними, ризики не доведеними. Просив обрати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний засіб, домашній арешт в нічний час.
Підозрюваний ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою заперечував, просив обрати відносно нього домашній арешт в нічний час. Додав, що винним себе у вчиненні злочину, в якому він підозрюється не визнає, все було за згодою потерпілої.
Вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали клопотання, суд дійшов таких висновків.
СВ Подільського УП ГУ НП в місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003973, розпочатому 10.11.2019 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.152 ч.1 КК України за заявою ОСОБА_7 за факом того, що 10.11.2019 р. приблизно о 03.00 год. за адресою: АДРЕСА_2 кімната гуртожитку, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, із застосуванням фізичного насильства, вступив в статеві відносини в ОСОБА_7
11.11.2019 р. в межах даного кримінального провадження розпочато досудове розслідування кримінального правопорушення за ознаками ст.152 ч.2 КК України за фактом того, що 10.11.2019 р. у денний час за адресою: АДРЕСА_2 кімната гуртожитку, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив дії сексуального характеру, пов`язаного із вагінальним проникненням в тіло ОСОБА_7 , з використанням геніталій, вчинене повторно, без згоди потерпілої.
11.10.2019 р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 152 та ч. 2 ст. 152 КК України.
12.11.2019 р. слідчим суддею Подільського районного суду м. Києва обрано запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою строком до 08.01.2020 р. включно (справа № 758/14379/19).
02.01.2020 року Київською місцевою прокуратурою № 7 винесено постанову про продовження строку досудового розслідування до трьох місяців.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності підстав, зазначених статтею 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, які зазначені в статті 178 КПК України.
Запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, відповідно до ст. 131 КПК України, а його застосування здійснюється з метою забезпечення дієвості провадження.
Так, суд враховує дані про його особу, а саме те, що він офіційно не працевлаштований, без стабільних соціальних зв`язків, зокрема, ОСОБА_6 є розлученим (зі слів підозрюваного), на даний час обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, що має значний ступінь суспільної небезпеки, при цьому вже засуджений за вчинення іншого умисного злочину, а відтак такі обставини вимагають від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, що також узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини. В цьому аспекті, на переконання суду, є підстави вважати, що, перебуваючи поза межами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ОСОБА_6 може як незаконно впливати на потерпілу, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити нові кримінальні правопорушення, так і переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Суд приймає до уваги, що з моменту ратифікації Законом України Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини(далі ЄСПЛ), та у силу ст. 9 КПК суд під час розгляду кримінального провадження зобов`язаний керуватися рішеннями ЄСПЛ.
Так, відповідно до практики ЄСПЛ суд, вирішуючи питання розумності продовження строку подальшого утримання обвинуваченого в умовах несвободи, повинен враховувати особливості конкретної справи, у якій необхідне тривале утримання особи під вартою, оскільки у деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дає змогу гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості, характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання.
Так, «особливими випадками» відповідно до позицій ЄСПЛ є справи, у яких існують конкретні вказівки на справжні інтереси суспільства, які попри презумпцію невинуватості переважують правила поваги до особистої свободи та виправдовують тримання особи під вартою.
Для цього суд має вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи.
Отже, вирішуючи питання щодо реальності зазначених стороною обвинувачення ризиків непроцесуальної поведінки ОСОБА_6 , суд має керуватись наявністю підстав, які свідчать про необхідність подальшого ізолювання особи від суспільства з метою забезпечення інтересів невизначеного кола громадян.
Першою такою підставою ЄСПЛ визначив ймовірність не з`явлення обвинуваченого до суду, тобто прийняття останнім заходів, спрямованих на переховування від суду з метою уникнення покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих дій.
Оцінюючи реальність існування ризику переховування підозрюваного від суду, крім суворості покарання, суд має врахувати також складності обставин справи і судового розгляду, оскільки інкриміновані обвинуваченому дії пов`язані, зокрема, у вчиненні декількох кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканності особи.
Також, перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з практики Європейського суду з прав людини (рішення «Нечипорук і Йонкало проти України») відповідно до якої «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин.
У розглядуваному клопотанні наведені дані, які вказують на підозру у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, та які не викликають розумних сумнівів у цьому.
Крім того, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.
Згідно вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також інші обставини зазначені в законі.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.
Судом встановлено, що ризики за ст.177 КПК України, які вбачались при обранні запобіжного заходу взяття піл варту, Ухвалою Подільського районного суду м. Києва 12.11.2019 р., не зменшились. Даних про наявність підстав для зміни підозрюваному запобіжного заходу на менш суворий, ніж тримання під вартою, слідчим суддею при розгляді клопотання не встановлено.
Вирішуючи питання про доцільність продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також враховує дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий в силу статті 89 КК України.
З огляду на конкретні обставини та на суспільну небезпечність діяння, інкримінованого підозрюваному правопорушення, слідчий суддя прийшов до висновку, що, наразі, не перестали існувати ризики, які стали підставою для обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, визначені пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України: можливість переховування від суду, можливість незаконно вплинути на потерпілу, свідків.
Виходячи з встановленого судом, слідчий суддя враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Вирішуючи питання про доцільність продовження запобіжного заходу та згідно статей 7-9 КПК України, якими визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України, застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів також враховує практику Європейського суду з прав людини.
Так, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Разом з тим, у рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».
У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
Також, у рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відтак, з огляну на приведене, характер та фактичні обставини інкримінованих підозрюваному злочину, свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Особа обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, зокрема, яке віднесено згідно статті 12 КК України, до особливо тяжких злочинів. Між тим, санкція відповідної статті КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від десяти до п`ятнадцяти років.
Слідчий суддя також зазначає, що доводи захисника та підозрюваного щодо необґрунтованості підозри не беруться судом до уваги, оскільки поруч з цим просили обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час.
Тому, продовжуючи такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, слідчий суддя виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених статтею 177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованого злочину, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на теперішній час не відпали, не втратили своєї вагомості і під загрозою можливого застосування покарання, передбаченого санкцією статті, останній може переховуватись від слідства та суду, впливати на свідків, потерпілу. Будь-яких нових обставин, які мають значення при вирішенні питання щодо запобіжного заходу підозрюваному, та які не існували і не розглядались на час обрання та продовження запобіжного заходу підозрюваним у вигляді тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.
Таким чином, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог частини першої статті 197 КПК України, обраний відносно підозрюваного запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діяння, яке йому інкримінується, а разом з тим, допомагає уникнути виникненню ризиків, існування яких доведено, тому слідчий суддя приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 строком до 10.02.2020 року включно.
Судом вирішувалося питання про можливість вжиття до підозрюваного альтернативного запобіжного заходу, але наявність вказаних вище ризиків та обставин виключає, на думку слідчого судді, застосування таких. Між тим, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, що виправдовує подальше тримання підозрюваного під вартою.
При цьому необхідно зауважити, що суд ґрунтується на принципі презумпції невинуватості, та не ставить ціллю передбачити можливе покарання за інкриміновані обвинуваченим діяння.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 177 - 178, 182 - 183, 193 - 194, 196 - 197, 199, 202, 205, 309, 331, 369-372, 395 КПК України, -
У Х В А Л И В:

Клопотання сторони обвинувачення задовольнити.
Продовжити застосування міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 3 (трьох) місяців, тобто по 10.02.2020 року включно, без визначення застави.
Копію ухвали скерувати слідчому СВ Подільського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 , та начальнику ДП «Київський слідчий ізолятор» - для виконання, прокурору та захиснику - для відома.

Строк дії ухвали по 10 лютого 2020 р. включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1