ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/194/20Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Справа № 393/1157/13 Категорія: ч.1 ст.125, ч.1 ст.186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м.Кіровограда від 14 червня 2019 року, яким

ОСОБА_9
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с.Олександрівка, Долинського району Кіровоградської області, українку, громадянку України, з середньою освітою, одружену, пенсіонерку, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125, ч.1 ст.186 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0000043 від 29.11.2012 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 186 КК України - закрито.
Запобіжний захід ОСОБА_9 судом не обирався.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишений без розгляду, що не позбавляє права потерпілої на звернення до суду за захистом порушеного права в порядку цивільного судочинства.
Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

в с т а н о в и л а:

Органами досудового розслідування, ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що 07.10.2012 року приблизно о 15 годині потерпіла ОСОБА_8 вигнала свою велику рогату худобу на державне пасовище, яке розташоване біля вул. Кірова в с.Олександрівка. Долинського району, Кіровоградської області. В той час, коли ОСОБА_8 сидячи на землі, друкувала на належному їй нетбуці, до неї із-за спини підійшла ОСОБА_9 , на ґрунті особистих неприязних відносин схопила ОСОБА_8 за волосся та почала трясти її голову, спричинивши руками тілесні ушкодження на обличчі та руках, у вигляді саден лівої та правої щоки, садна крила носа зліва, садна на тильній поверхні правої кисті у основи 2 пальця, садна на лівій кисті по тильній поверхні у основи 2 пальця, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Після нанесення потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , вважаючи що ОСОБА_8 її фотографує, з метою відкритого викрадення чужого майна, шляхом ривка, вихопила із рук потерпілої ОСОБА_8 фотоапарат марки Canon A2300HD, вартістю 850 грн.
З місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 з викраденим майном зникла, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинила ОСОБА_8 , матеріальну шкоду на суму 850 грн.
Дії ОСОБА_9 органами досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.125, ч.1 ст.186 КК України.
Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м.Кіровограда від 14 червня 2019 року задоволено клопотання обвинуваченої ОСОБА_9 про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.186 КК України закрито.
Не погоджуючись з ухвалою районного суду, потерпіла ОСОБА_8 порушує питання про скасування вищевказаної ухвали та просить постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд справи у Ленінському суді м.Кропивницький в іншому складі суду. Вважає, що ухвала про закриття кримінального провадження є незаконною, оскільки клопотання обвинуваченої ОСОБА_10 не відповідає реальним обставинам подій та справи, судові засідання по розгляду даного кримінального провадження були дуже короткими, а інтервали між призначеннями розгляду справи недопустимо великими. Крім того, обвинувачена ОСОБА_10 на половину судових засідань не з`являлась при цьому суд не вимагав підтвердження її відсутності належними та допустимими доказами. Вважає, що обвинувачена скоїла насильницький грабіж та її дії необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.186 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, думку потерпілої, яка виступила в підтримку доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілої не підлягає до задоволення виходячи з таких підставах.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження та у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж). Кримінальні правопорушення були вчинені за таких обставин.
07.10.2012 року приблизно о 15 годині потерпіла ОСОБА_8 вигнала свою велику рогату худобу на державне пасовище, яке розташоване біля вул. Кірова в с.Олександрівка. Долинського району, Кіровоградської області. В той час, коли ОСОБА_8 сидячи на землі, друкувала на належному їй нетбуці, до неї із-за спини підійшла ОСОБА_9 , на ґрунті особистих неприязних відносин схопила ОСОБА_8 за волосся та почала трясти її голову, спричинивши руками тілесні ушкодження на обличчі та руках, у вигляді саден лівої та правої щоки, садна крила носа зліва, садна на тильній поверхні правої кисті у основи 2 пальця, садна на лівій кисті по тильній поверхні у основи 2 пальця, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Після нанесення потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , вважаючи що ОСОБА_8 її фотографує, з метою відкритого викрадення чужого майна, шляхом ривка, вихопила із рук потерпілої ОСОБА_8 фотоапарат марки Canon A2300HD, вартістю 850 грн.
Суд першої інстанції при прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125, ч.1 ст.186 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження зважив на вимоги ст.12 КК України відповідно яких кримінальне правопорушення за ч.1 ст.125 КК України є злочином невеликої тяжкості, тому згідно до п.1 ч.1 ст.49 КК України строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України становить 2 (два) роки. Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.186 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, тому відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.49 КК України строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.186 КК України відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України становить 5 ( п`ять) років.

Враховуючи те, що кримінальні правопорушення були вчинені 07.10.2012 року, а клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності заявлено 14.06.2019 року, тобто після спливу 5 (п`яти) років з дня вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.186 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано розглянув клопотання та прийняв відповідне рішення про звільнення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності та закрив на цій підставі криміналльне провадження. Натомість районний суд закрив кримінальну справу стосовно ОСОБА_10 з нереабілітуючих підстав.
Для правильного обчислення строків давності необхідно визначити момент початку строку і його закінчення.
З аналізу законодавства, що регулює питання закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності слідує наступне.
Положеннями статті 49 КК визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.
Строк давності - це передбачений статтею 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності. Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є:
- притягнення особи як обвинуваченого;
- згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (статті 284-288 КПК).
Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за статтями 49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.
Згідно із частиною 2 статті 49 КК перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.
Факт ухилення особи від досудового розслідування та суду є обставиною, що виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційований строк, передбачений частиною 1 статті 49 КК. Час такого ухилення дорівнює часу зупинення перебігу давності диференційованого строку, а загальний строк - п`ятнадцять років - спливає далі, незалежно від ухилення.
Посилання потерпілої на те, що клопотання обвинуваченої про закриття кримінального провадження не відповідає реальним обставинам подій та справи, а також на інші обставини про які зазначає потерпіла в своїй апеляційній скарзі, не впливає на перебіг строків притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення особи від кримінальної відповідальності, оскільки таке звільнення можливе за умови перебігу зазначеного строку, а саме 5 років з дня вчинення найтяжчого злочину (частина 1 статті 186 КК України), протягом якого особа, що вчинила злочин, виконала дві умови:
- не ухилялася від слідства або суду;
- не вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.
Із хронології подій та прийняття процесуальних рішень у вказаній кримінальній справі вбачається про відсутність відомостей щодо притягнення ОСОБА_10 , з часу вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушень, до кримінальної відповідальності. Крім того, ОСОБА_10 не ухилялась від слідства та суду та в розшук не оголошувалась.
Однак, слід зазначити, що неодноразові неявки обвинуваченої були підставами для прийняття судом першої інстанції рішення про привід, проте, ОСОБА_10 не була оголошена в розшук, рішення про зупинення кримінального провадження не приймалось, тому вказане не є підставою для зупинення перебігу строку давності.
Районний суд, встановив обставини вчинення ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.186 КК України стосовно потерпілої ОСОБА_8 , які відображені в оскаржуваному рішенні (фабула вчиненого злочину а.с.1 вироку суду першої інстанції), з`ясував думку обвинуваченої, яка підтримала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КК України. Вину не визнала, проте з наслідками застосування вимог ст.49 КК України погодилась.
Крім того, дотримання умов, передбачених ч.1-3 ст.49 КК України є безумовною підставою і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.
Згідно ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Тобто, в даному випадку суд першої інстанції діяв відповідно до вимог ч.4 ст.286 КПК України, оскільки відкладення, відтермінування розгляду такого клопотання у часі чи на якусь конкретну стадію судового провадження, Законом не передбачено, а навпаки Закон зобов`язує невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки районного суду щодо незаконності звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, потерпіла в апеляційній скарзі не наводить. За таких обставин апеляційна скарга потерпілої задоволенню не підлягає.
Доводи апеляції ОСОБА_8 про те, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав неправильної кваліфікації дій ОСОБА_10 за ч.1 ст.186 КК України, так як ОСОБА_10 скоїла насильницький грабіж та її дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.186 КК України, є необгрунтованими.

Так, згідно ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення.
З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Таким чином діюче законодавство визначає, що формування обсягу обвинувачення, кваліфікація дій особи є компетенцією органу досудового розслідування, а в суді прокурора, тому суд позбавлений можливості вийти за межі висунутого обвинувачення у бік погіршення, як того просить потерпіла в своїй апеляційній скарзі.
?
Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

З врахуванням викладеного, керуючись статтями 404, 405, ч.1 п.1 ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів судової палати -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Кіровограда від 14.06.2019 року про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125, ч.1 ст.186 КК України на підставі ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_9 - залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Головуючий-суддя

Судді