Ухвала
Іменем України
14 січня 2020 року
м. Київ
справа № 653/4775/17
провадження № 51-6400ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Генічеського районного суду Херсонської області

від 02 травня 2019 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року,
встановив:
Зі змісту касаційної скарги убачається, що захисник не погоджується з вказаними судовими рішеннями.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 зазначеної статті.
Відповідно до ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, всупереч вищевказаному захисник у своїй касаційній скарзі, зазначаючи про незаконність ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_5 , не вказав, на які конкретно доводи апеляційної скарги не дав відповідей суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. 419 КПК України.
Крім того, захисник в обґрунтування незаконності оскаржуваних вироку та ухвали, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Окрім цього, захисник у мотивувальній частині касаційної скарги, посилаючись на незаконність судових рішень з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України, лише формально зазначає про несправедливість призначеного ОСОБА_5 покарання через суворість, при цьому доводів щодо його явної несправедливості з урахуванням положень ст. 414 КПК України касаційна скарга не містить.
Також слід зазначити, що касаційна скарга захисника не містить обґрунтування вимоги про закриття кримінального провадження з огляду на положення статей 284, 440 КПК України у їх взаємозв`язку із зазначенням передбачених для того підстав.
Крім того, захисник, як убачається зі змісту касаційної скарги, вказуючи на істотні порушення кримінального процесуального закону, допущені при постановленні оскаржуваних судових рішень, в тому числі, невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України, ставить вимогу про скасування оскаржуваних судових рішень та закриття кримінального провадження, чим допустив суперечності.
Також незрозумілою є позиція захисника про невідповідність призначеного засудженому покарання через суворість, з урахуванням чого він вважає за можливе закрити кримінальне провадження після скасування судових рішень.

Окрім зазначеного, захисник у касаційній скарзі вказує на відсутність в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, вірогідність наявності складу злочину, передбаченого ст. 124 цього Кодексу, і при цьому просить про скасування судових рішень та закриття кримінального провадження, з огляду на що подана скарга є нелогічною та непослідовною.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 02 травня 2019 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без руху і надати їй для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу їй буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_6