КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали контрольного судового провадження у кримінальному провадженні № 0002037 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 3 квітня 2020 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_6
ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8
ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 3 квітня 2020 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою на 60 днів - до 1 червня 2020 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на практику Європейського суду з прав людини просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в продовженні строку тримання під вартою.
В апеляційній скарзі обвинувачений посилається на те, що всупереч вимогам ст. 370 КПК України ухвала суду є незаконною, оскільки ухвалена без додержання вимог щодо кримінального провадження, а також є необґрунтованою, оскільки не ґрунтується на матеріалах справи на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до закону, а також є невмотивованою.
Як зазначає апелянт, розгляд клопотання від 1 квітня 2020 року прокурора ОСОБА_7 про продовження раніше обраного запобіжного заходу ОСОБА_5 в судовому засіданні 3 квітня 2020 року проводилось із грубими порушеннями вимог законодавства України та права на захист. Так ОСОБА_5 вказує, що перед початком розгляду вказаного клопотання головуюча суддя ОСОБА_10 в порушення вимог ч. 2 ст. 193 КПК України не роз`яснила йому його права, а також не надала змоги висловити думку стороні захисту з приводу клопотання прокурора ОСОБА_7 про долучення документів, та долучила документи без ознайомлення з ними сторони захисту, чим порушила ст. 20, 42 та п.6 ч. 2 ст. 193 КПК України.
Як вказує ОСОБА_5 , в порушення вимог ст. 23 ЗУ «Про безоплатну правову допомогу» у розгляді клопотання приймав участь захисник за призначенням ОСОБА_11 , яка не була ефективна і посилалась на те, що більш детальні пояснення буде надано захисником ОСОБА_9 , якого обрано ОСОБА_5 . На зауваження з цього приводу сторони захисту щодо усунення вказаного захисника, головуюча суддя ОСОБА_10 ніяким чином не відреагувала, чим порушила його права, які передбачені ст. 20 КПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права користуватись правовою допомогою вибраного захисника.
Крім того, у порушення ст.ст. 20, 42, 184, 193 КПК України та ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод головуюча суддя ОСОБА_10 позбавила його права на захист та достатнього часу на його підготовку у зв`язку із неврученням копії вказаного клопотання за 3 години до початку його розгляду. Таку можливість не було надано і захиснику ОСОБА_9 . Проте, головуюча суддя ОСОБА_10 у судовому засіданні повідомила, що з клопотанням вчасно ознайомлено захисника ОСОБА_11 , яка діяла за призначенням та, як зазначає апелянт, не була ефективна.
Окрім того, ОСОБА_5 зазначає, що, порушуючи вимоги законодавства, головуюча суддя ОСОБА_10 постійно переривала під час надання ним пояснень та надання пояснень захисником ОСОБА_9 , не надаючи можливість висловити думку, та мотивувала це формальними підставами, проявляючи упередженість до сторони захисту для надання переваги стороні обвинувачення, у тому числі щодо як найшвидшого розгляду вказаного клопотання прокурора ОСОБА_7 , яке у відповідності до ст. 186 КПК України не потребувало розгляду невідкладно або протягом 72 годин, оскільки він (Шепелев) не перебував на свободі та до нього були застосовані запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою Києво-Святошинським районним судом та Дарницьким районним судом м. Києва, дія яких спливала 6 квітня 2020 року та 12 квітня 2020 року відповідно.
Таким чином, на переконання апелянта, вищевказане підтверджує те, що головуюча суддя ОСОБА_10 виконувала фактично безпідставну забаганку сторони обвинувачення щодо формального продовження терміну тримання його під вартою.
Також, як зазначає апелянт, судом не враховано стан його здоров`я та не надано можливості висловити свою думку через незадовільний стан його здоров`я, безпідставно мотивуючи це тим, що у нього є два захисники. При цьому апелянт звертає увагу на те, що розгляд клопотання не потребував терміновості, у зв`язку із чим суд не забезпечив йому розгляд справи упродовж розумного строку або звільнення його під час провадження, чим порушила його право на захист.
Окрім того апелянт посилається на те, що поза увагою головуючого судді залишені рекомендації лікаря КШМД, які зафіксовано на аудіозаписі судового засідання, про необхідність його відпочинку після надання йому медичної допомоги.
Апелянт вказує на те, що у своїх клопотаннях про продовження строку тримання під вартою протягом більше року прокурор посилається на ті ж самі доводи і ризики в обґрунтування своєї позиції, які були при обранні та продовжені запобіжного заходу. Зазначене є порушенням ч. 3, 4, 5 ст. 199 КПК України. Фактично клопотання від 1 квітня 2020 року про продовження строку тримання під вартою є тотожними іншим таким клопотанням, які подавались протягом 2018 2019 років.
На думку апелянта, судом безпідставно не прийнято до уваги доводи сторони захисту, що досудове розслідування у вказаному кримінальному проваджені вже давно завершено, всі докази на думку обвинувачення зібрані та знаходяться у них або вже в суді. Фактів тиску на свідків за більше ніж 2 роки не було, а тому твердження сторони обвинувачення щодо тиску на свідків - це лише припущення, яке робиться з метою створення жахливого персонажу «злочинця ОСОБА_5 » в очах присяжних. Нових ризиків прокурором не зазначено, як і не надано доказів на підтвердження ризиків, зазначених у клопотанні.
Окрім того апелянт зазначає про те, що судом не враховано, що жодних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, жодним чином не доведено і вони взагалі відсутні.
ОСОБА_5 акцентує увагу на тому, що з урахуванням прийнятого Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», він вже без рішення суду відбув більше ніж 6 років та 8 місяців покарання, а якщо взяти строк його перебування під екстрадиційним арештом на території Угорщини та Російської Федерації, який відповідно до так званого «Закону Савченко» складає 4 роки та 6 місяців, то загальний строк його перебування під вартою вже зараз становить біля 11 років, у звязку з чим є всі підстави стверджувати, що він у кримінальному провадженні тримається під вартою понад строк, передбачений п. 2 ч. 3 ст. 197 КПК України, та має бути негайно звільнений.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисників на підтримку апеляційної скарги, прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали контрольного судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до матеріалів контрольної справи у провадженні Оболонського районного суду м. Києва знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року у даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою (ас. 28).

1 квітня 2020 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, яке обґрунтоване тим, що до ОСОБА_5 27 березня 2014 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжено до 20 липня 2014 року. 23 травня 2014 року у кримінальному провадженні № 00000029 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст.209; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 289; ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. 1, 5, 9,11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України. Проте 6 липня 2014 року ОСОБА_5 з метою ухилення від кримінальної відповідальності вчинив втечу з-під варти, у зв`язку з чим його того ж дня повторно оголошено у міжнародний розшук. У ході досудового розслідування з матеріалів кримінального провадження № 00000029 виділені в окреме провадження матеріали кримінального провадження № 0002037 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні вбивства ОСОБА_12 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. 19 серпня 2016 року обвинувальний акт спрямовано до Оболонського районного суду м. Києва, яким обвинувальний акт розглядався в порядку здійснення спеціального судового провадження щодо ОСОБА_5 .
Після затримання ОСОБА_5 та обрання йому запобіжного заходу розгляд кримінального провадження здійснюється у загальному порядку. Судовий розгляд кримінального провадження триває, у справі не допитано свідків, не досліджено матеріали кримінального провадження. Необхідність застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечення покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, оскільки згідно з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_5 неодноразово перебував у розшуку, переховувався від органів досудового розслідування та суду, після екстрадиції з Угорської республіки здійснив кілька спроб симулювати тяжкі захворювання, які у подальшому не знайшли свого підтвердження, однак, внаслідок переведення ОСОБА_5 із СІЗО до лікарні ШМД ОСОБА_5 здійснив втечу з-під варти та почав переховуватися на території Російської Федерації, якою відмовлено було в екстрадиції ОСОБА_5 в Україну. При цьому органом досудового розслідування встановлено, що перед цим ОСОБА_5 мав намір вчинити втечу з-під варти з іншого медичного закладу та вчинив пропозицію надати неправомірну вигоду службовій особі, яка займає відповідальне становище. За вказаним фактом проведено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000771 від 6 липня 2014 року та обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 369, ч. 3 с. 369 та ч. 2 ст. 393 КПК України.
Окрім того ОСОБА_5 має житло на тимчасово окупованій території України, і на територію України з РФ потрапив саме через тимчасово окуповані території.
Також ОСОБА_5 є громадянином інших держав Республіки Грузія та Канади, та, маючи достатніми грошовими коштами та нерухомим майном, з огляду на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватися ід суду, у тому числі за кордоном, зокрема, на території Грузії та Канади, а також на непідконтрольній Україні території, що унеможливить проведення з ним судового розгляду, що свідчить про наявність ризику, п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Окрім того ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, та, перебуваючи на волі, зможе вільно спілкуватись з цими особами, координувати їхні спільні дії щодо приховування слідів вчинення кримінальних правопорушень, а також знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для кримінального провадження, і вказані обставини свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.
У той же час ОСОБА_5 , будучи екс-народним депутатам України має стійкі зв`язки серед посадових осіб правоохоронних органів, інших силових структур, тривалий час незаконно впливав на свідків та інших підозрюваних, та з метою приховування скоєних за його організацією злочинів, вчинив новий злочин, а саме організував замах на вбивство одного із основних свідків зазначеної злочинної діяльності, і вказані обставини свідчать про те, що наявні підстави вважати, що, перебуваючи на волі під загрозою тяжкості покарання, з метою уникненням кримінальної відповідальності, ОСОБА_5 зможе незаконно впливати на свідків, вчинити щодо свідків інше кримінальне правопорушення, у тому числі пов`язане із заподіянням шкоди їх життя та здоров`ю, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Окрім того ОСОБА_5 під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00000029 перешкоджав досудовому розслідуванню шляхом організації переховування співучасників, що свідчить про те, що ОСОБА_5 шляхом повідомлення іншим співучасникам, в тому числі й тим, які невстановлені досудовим розслідуванням, може повідомити про обставини, які йому стали відомі з матеріалів досудового розслідування, що унеможливіть притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, та вказані обставини свідчать про наявність обґрунтованого ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , переховуючись від органів досудового розслідування за скоєні злочини, вдруге організував готування до умисного вбивства ОСОБА_13 та здійснив замах на завідомо незаконне затримання та тримання останнього під вартою, притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності, і за даним фактом проведено досудове розслідування у кримінальному провадження № 0003900 та обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п.п. 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 371; ч. 3 с. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2ст. 372 КК України, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
За вказаних обставин прокурор вважає, що інші, більш м`які, запобіжні заходи не зможуть запобігти існуючим ризикам(ас. 54-64).

Як встановлено під час апеляційного розгляду, в судове засідання 1 квітня 2020 року не з`явились захисники, внаслідок чого судом в порядку ст. 49 КПК України призначений захисник, якому вручена копія клопотання прокурора. Обвинувачений ОСОБА_5 відмовився отримувати копію клопотання прокурора у зв`язку з відсутністю захисників за договором. За таких обставин доводи апеляційної скарги обвинуваченого про порушення його права на захист у зв`язку із несвоєчасним врученням йому копії клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою є безпідставними.

3 квітня 2020 року за результатами розгляду клопотання прокурора, вислухавши всіх учасників судового розгляду, в т.ч. і захисників обвинуваченого ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , суд задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк тримання під вартою ОСОБА_5 на 60 днів - до 1 червня 2020 року включно.
Як зазначено в ухвалі, враховуючи наявність ризиків, передбачених у ст.177 КПК України, які були враховані під час обрання запобіжного заходу, особу обвинуваченого, який переховувався від слідства та суду, у зв`язку з чим стосовно ОСОБА_5 під час досудового слідства було проведено спеціальне досудове розслідування та під час судового розгляду ухвалою суду ухвалено рішення про здійснення спеціального судового розгляду, також враховуючи, що ОСОБА_5 здійснив втечу з-під варти та інші обставини кримінального правопорушення, ступінь тяжкості злочину, що дає підстави зробити обґрунтоване припущення, що обвинувачений може ухилитись від явки до суду чи незаконно впливати на свідків, тому суд вважає за можливе продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи на даний час не зможуть забезпечити дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час розгляду кримінального провадження в суді. Крім того, у даному випадку ризик втечі є характеристикою ситуації, що має невизначеність результату, при можливій наявності несприятливих наслідків.

Відтак, ризик можливої спроби ОСОБА_5 переховуватись від суду не може бути спростований самими твердженнями захисників та обвинуваченого про те, що останній не має наміру для виїзду за межі України. Спроби переховуватися від суду тому і не реалізовані обвинуваченим реально, оскільки останній тримається під вартою з моменту затримання та у останнього не було такої можливості, і тим більше таку можливість не можна допустити.
Окрім того суд звернув увагу, що дослідження доказів у кримінальному провадженні ще не завершено, як і не завершено з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірку їх доказами, тобто не виконано вимоги ст. 363 КПК України.

Також судом не визначено розмір застави, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні злочину, пов`язаного із застосуванням насильства, який спричинив загибель людини (ас. 70).

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою судом з`ясовані всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Відповідно до змісту ухвали при вирішення питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд врахував, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК Українивідноситься до категорії особливо тяжких злочинів, що спричинило загибель потерпілого, а тому являє собою значну суспільну небезпеку.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що судом першої інстанції враховано і стадію даного судового провадження, те, що докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом не досліджені у повному обсязі, а за таких обставин залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений, опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження, на що вказує характер протиправних дій, в яких ОСОБА_5 обвинувачується.
Окрім того, матеріали контрольного провадження містять ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2018 року, згідно зі змістом якої у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 14, п.п. 6, 9, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 366; ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 371; ч. 3 с. 27, ч. 2 ст. 15, ч. 2ст. 372 КК України (ас. 29), що свідчить про наявність ризику можливого впливу на свідків, на що акцентувала увагу у клопотанні та під час апеляційного розгляду сторона обвинувачення.

Одночасно, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що є достатньо підстав вважати, що обвинувачений з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватими у злочині, який відноситься до категорії особливо тяжкого та у вчиненні якого ОСОБА_5 обвинувачується, може ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування). При цьому суд послався на те, що враховує, що ОСОБА_5 тривалий час перебував у розшуку, внаслідок чого у вказаному кримінальному провадження здійснювалось спеціальне судове провадження, і вказані обставини підтверджуються наявними у провадженні матеріалами (ас. 2, 31-32).

З огляду на значимі для даного провадження обставини, дані про особу обвинуваченого, те, що ОСОБА_5 має громадянство інших країн (Республіки Грузії та Канади), те, що він тривалий час переховувався від слідства та суду та перебував у розшуку, здійснивши втечу з-під варти, те, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що спричинило загибель людини, те, що відносно ОСОБА_5 наявні й інші кримінальні провадження, за якими він обвинувачується також у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, що свідчить про те, що ОСОБА_5 схильний до вчинення злочинів, колегія суддів вважає, що на даний час строк перебування обвинуваченого під вартою не можна визнати таким, що порушує принцип справедливої співрозмірності між повагою на його особисту свободу та публічними інтересами, що випливають з прав потерпілих на захист від особливо тяжкого кримінального правопорушення, на охорону їх прав та законних інтересів і забезпечення швидкого та повного розгляду даної справи, а тому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції на даному етапі обґрунтовано продовжив ОСОБА_5 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК, у тому числі і домашній арешт, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.

Доводи ОСОБА_5 про те, що всупереч вимогам ст. 370 КПК України ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою, є безпідставними, оскільки спростовуються наявними у матеріалах провадження даними, а також змістом оскаржуваної ухвали.

Посилання апелянта на те, що розгляд клопотання прокурора ОСОБА_7 від 1 квітня 2020 року про продовження раніше обраного запобіжного заходу ОСОБА_5 в судовому засіданні 3 квітня 2020 року проводилось із грубими порушеннями вимог законодавства України та права на захист, є необґрунтованими та спростовуються технічним записом судового засідання.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що головуюча суддя не надала змоги висловити думку стороні захисту з приводу клопотання прокурора ОСОБА_7 про долучення документів, та долучила документи без ознайомлення з ними сторони захисту, є слушними, проте, не впливають на законність і обґрунтованість ухвали, яка наразі оскаржується, оскільки стосується обставин відмови ОСОБА_5 від проходження медичного огляду. Більш того, під час апеляційного розгляду ОСОБА_5 не заперечував тих обставин, що він відмовився від проходження медичного огляду у лікарів, які були забезпечені стороною обвинувачення, як за відсутності своїх адвокатів, так і внаслідок недовіри лікарям, яких надає сторона обвинувачення.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_5 на те, що у розгляді клопотання приймав участь захисник за призначенням ОСОБА_11 , яка не була ефективна, і посилалась на те, що більш детальні пояснення буде надано захисником ОСОБА_9 , якого обрано ОСОБА_5 , колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з технічного запису судового засідання від 3 квітня 2020 року вбачається, що внаслідок чергової неявки 1 квітня 2020 року в судове засідання захисників, які здійснюють захист інтересів ОСОБА_5 , судом в порядку ст. 49 КПК України ОСОБА_5 призначений захисник, оскільки участь захисника по даній категорії кримінальних правопорушень є обов`язковою. А відтак будь-якого порушення прав обвинуваченого ОСОБА_5 не було.

Посилання ОСОБА_5 на те, що головуюча суддя ОСОБА_10 постійно переривала під час надання ним пояснень та надання пояснень захисником ОСОБА_9 , не надаючи можливість висловити думку по клопотанню, є необґрунтованими та спростовуються аудіозаписом судового засідання, відповідно до якого стороні захисту надана можливість дати пояснення по суті клопотання безперешкодно.

Що стосується доводів апелянта про те, що судом не враховано стан його здоров`я та не надано можливості висловити свою думку через незадовільний стан його здоров`я, та поза увагою головуючого судді залишені рекомендації лікаря КШМД, які зафіксовано на аудіозаписі судового засідання, про необхідність його відпочинку після надання йому медичної допомоги, спростовуються технічним записом судового засідання від 3 квітня 2020 року, відповідно до якого судом оголошувались перерви для виклику карети ШМД, надання ОСОБА_5 медичної допомоги, а також, як встановлено під час апеляційного розгляду, на технічному носії інформації судового засідання зафіксовані пояснення лікаря щодо стану здоров`я ОСОБА_5 .
Окрім того колегія суддів враховує, що посилання сторони захисту на неналежний стан здоров`я обвинуваченого за відсутності будь-якої медичної документації про неможливість перебування обвинуваченого в умовах ізоляції за станом здоров`я, не спростовують наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та не можуть бути самостійною підставою для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Доводи апелянта про те, що судом не враховано, що жодних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, не доведено і вони взагалі відсутні, є необґрунтованими та спростовуються змістом оскаржуваної ухвали. Окрім того, на переконання колегії суддів, ризики, передбачені ст. 177 КПК України та зазначені судом, хоча і дещо знизилися, але продовжують існувати, і жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним у справі ризикам з урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого та іншим обставинам, встановленим у справі.

Посилання ОСОБА_5 на те, що з урахуванням прийнятого Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», з урахуванням його перебування під екстрадиційним арештом на території Угорщини та Російської Федерації, загальний строк його перебування під вартою вже зараз становить біля 11 років, у звязку з чим є всі підстави стверджувати, що він у кримінальному провадженні тримається під вартою понад строк, передбачений п. 2 ч. 3 ст. 197 КПК України, та має бути негайно звільнений, є безпідставними, оскільки зарахування строку попереднього ув`язнення врегульовано нормами КК України при призначенні покарання, і в даному випадку продовження запобіжного заходу ОСОБА_5 у виді тримання під вартою не виконує фактично завчасного виконання вироку.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 3 квітня 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали оголосити 30 червня 2020 року о 13.25 год.

Суддя:

_____________________________ _________________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3