Провадження №1-кс/127/4927/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2020 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, одруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СУ ГУНП у Вінницькій області майор поліції ОСОБА_6 , 22.05.2020 звернувся до суду з клопотанням, яке погоджено з прокурором ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 . Клопотання мотивоване тим, що досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_4 , маючи на меті безперешкодне вчинення протиправних дій, пов`язаних з транспортуванням деревини породи дуб за відсутності документів, які посвідчують законність джерела її походження та яку останній зберігав на приватній території, а саме на базі відпочинку «Бакай», що поблизу смт. Вороновиця, Вінницького району, Вінницької області шляхом надання неправомірної вигоди ОСОБА_7 , який є службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Так, ОСОБА_7 , відповідно до наказу начальника Державної екологічної інспекції у Вінницькій області обіймає посаду начальника відділу-старшого державного інспектора державного екологічного нагляду (контролю) природно-заповідного фонду, лісів та рослинного світу Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, тобто обіймає посаду, яка у відповідності до абз. 3 п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону України « Про державну службу» відноситься до посад категорії «Б», оскільки ОСОБА_7 є керівником структурного підрозділу державного органу та згідно з п. 2 Примітки до ст. 368 КК України є службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Зокрема, відповідно до п.п. 8, 9, 11, 14, 17 п. 2 Розділу ІІ Положення про Відділ державного екологічного нагляду (контролю) природно-заповідного фонду, лісів та рослинного світу Державної екологічної інспекції у Вінницькій області (далі Положення), відділ відповідно до покладених на нього завдань уповноважений зупиняти транспортні (в тому числі плавучі) засоби та проводити їх огляд; перевіряти документи на право спеціального використання природних ресурсів (дозволи, ліцензії, сертифікати тощо); вилучати в установленому порядку в осіб знаряддя добування об`єктів рослинного та тваринного світу, транспортні (в тому числі плавучі) засоби, обладнання та предмети, що є знаряддям добування об`єктів рослинного та тваринного світу, незаконно добуті природні ресурси і продукцію, що з них вироблена, а також відповідні документи (ліцензії, дозволи тощо); доставляти осіб, які вчинили порушення вимог законодавства про охорону, використання та відтворення рослинного та тваринного світу до органів внутрішніх справ; готувати для передачі до прокуратури та органів дізнання матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки злочину.

У свою чергу, згідно п.п. 1, 4, 6 п. 4 Розділу ІІІ Положення, начальник відділу організовує планування роботи Відділу та забезпечує виконання покладених на нього завдань, контролює роботу працівників Відділу; несе персональну відповідальність за належне виконання покладених на Відділ завдань і здійснення ним своїх повноважень; розподіляє виконання покладених на Відділ завдань між працівниками Відділу, забезпечує дотримання працівниками правил внутрішнього службового розпорядку Інспекції.

Так, усвідомлюючи, що уповноваженим особам Держекоінспекції у Вінницькій області відомо про незаконне джерело походження деревини та неможливість безперешкодного її транспортування, ОСОБА_4 , переслідуючи мету пропозиції та надання неправомірної вигоди, за відсутності будь-яких попередніхособистих контактів з ОСОБА_7 , які б могли слугувати підставою для обміну номерами операторів мобільного зв`язку,протягом 13.05.2020 приблизно о 19630 год. зателефонував до останнього з пропозицією організувати зустріч «для вирішення деяких питань», на що ОСОБА_7 надав свою згоду, при цьому невідкладно повідомивши правоохоронні органи.

У подальшому, 15.05.2020 приблизно об 11:00, ОСОБА_4 прибув дообумовленого місця зустрічі неподалік приміщення Держекоінспекції у Вінницькій області, що розташоване за адресою: вул. 600-річчя, 19, м. Вінниця, де, через незначний проміжок часу, до нього підійшов ОСОБА_7 . Так, у ході зустрічі, ОСОБА_4 , переслідуючи мету надання неправомірної вигоди з мотивів подальшого безперешкодного транспортування протиправно здобутої деревини, неодноразово ставив питання ОСОБА_7 щодо можливих шляхів укладення домовленості про надання ОСОБА_7 згоди на невчинення покладених на нього та підлеглих йому працівників обов`язків, що надасть ОСОБА_4 змогу безперешкодного транспортування незаконно отриманої деревени від місця зберігання до місця збуту а також викрити службових осіб інших правоохоронних органів, яким також відомо про факт здійснення ним протиправної діяльності.. У свою чергу, ОСОБА_7 повідомив, що він не може запропонувати ОСОБА_4 жодних шляхів досягнення переслідуваної ОСОБА_4 кінцевої мети. Водночас, ОСОБА_4 , будучи достеменно обізнаним про те, що ОСОБА_7 обіймає посаду начальника відділу Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, тобто займає відповідальне становище, усвідомлюючи, що висловлює пропозицію неправомірної вигоди за не вчинення службовою особою, яка займає відповідальне становище, за відсутності будь-яких провокативних дій з боку ОСОБА_7 , висловив останньому пропозицію неправомірної вигоди у розмірі, яку складе половина суми грошових коштів, отриманих в майбутньому від реалізації деревини, яку ОСОБА_4 має намір транспортувати, на що отримав відмову. Одразу після отриманої відмови, ОСОБА_4 , не залишаючи наміри схилити ОСОБА_7 та підлеглих йому працівників до умисної протиправної бездіяльності, вербально висловив ОСОБА_7 пропозицію надати грошові кошти у сумі 5 000 доларів США та зобов`язання припинити систематичну незаконну порубку лісу на території Вінницької області, тим самим висловивши пропозицію неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, на що ОСОБА_7 , діючи під контролем правоохоронних органів, погодився.

У подальшому, 20.05.2020 прибувши до попередньо обумовленого місця зустрічі, а саме на територію автозаправної станції «Chipo» по вул. А. Первозванного у м. Вінниці, ОСОБА_4 зустрівся з ОСОБА_7 , де після нетривалої розмови, усвідомлюючи протиправність своїх дій, продовжуючи реалізовувати свій умисел, знаходячись поблизу належного ОСОБА_7 автомобіля марки «Honda»моделі «CR-V» д.н.з. , поклав до заднього сидіння зазначеного транспортного засобу грошові кошти у сумі 5 000 доларів США, що у відповідності до офіційного курсу валют Національного Банку України станом на 20.05.2020 (1 долар США = 26,51 грн.) еквівалентно 132 550 грн, тим самим надавши неправомірну вигоду особі, яка займає відповідальне становище з метою уникнення встановленої законом відповідальності та безперешкодного транспортування деревени без правовстановлюючих документів.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України пропозиція та надання неправомірної вигоди службовій особі, яка займає відповідальне становище, за невчинення службовою особою, в інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади.

Так, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Seria А №182 термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться могла вчинити правопорушення». До категорії об`єктивного спостерігача відносяться також і судді, які, при здійсненні правосуддя, керуються принципами всебічності, повноти та об`єктивності на засадах змагальності сторін.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 369КК України у повній мірі підтверджуюється зібраними на данному етапі досудового розслідування доказами, а саме: протоколом допиту ОСОБА_8 від 21.05.2020у якомуостанній вказує на обставини вчинення ОСОБА_4 ряду протиправних дій, у тому числі пропозиції та надання йому неправомірної вигоди; протоколом огляду місця події від 21.05.2020, проведеного за участі підозрюваного ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_7 в ході якого з заднього сидіння транспортного засобу останнього у присутності понятих вилучено грошові кошти у сумі 5 000 доларів США.; протоколом проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відеоконтролю особи від 20.05.2020, у якому зафіксовано факт пропозиції ОСОБА_4 неправомірної вигоди та іншими доказами у їх сукупності.

Із врахуванням рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чеботар проти Молдови», № 35615/06, від 13 листопада 2007 року, п. 48, у якому судом зазначенопро те, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданим у відповідності до ст. 5 п. 1(с), поліція не повинна мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Так само не обов`язково, щоб затриманій особі в подальшому було пред`явлено обвинувачення або ця особа постала перед судом.

З огляду на вищевикладене твердження та з урахуванням зібраних на даний час доказів, підозра ОСОБА_4 у вчиненні інкримінуємих йому діянь є обгрунтованою.

Так, внесення клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 викликано наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого обгрунтований тим, що на даний час підозрюваний ОСОБА_4 не повідомляє органам досудового розслідування відомості про свідків злочину та джерело походження деревини, вивезення якої слугувало мотивом надання неправомірної вигоди ОСОБА_7 .. Крім того, на даний час не встановлено осіб, які надали ОСОБА_4 контактні дані ОСОБА_7 , тобто які можуть володіти важливою для слідства інформацією.

Про ризик впливу на потерпілого свідчить характер кримінального правопорушення, частина об`єктивної сторони якого полягала у здійсненні телефонного дзвінку на номер ОСОБА_7 , тоді як останній раніше не був особисто знайомий з ОСОБА_4 , що свідчить про наявність спільного кола знайомих та схильності ОСОБА_4 до використання таких осіб з метю вчинення протиправних дій, у тому числі впливу на потерпілого як напряму, так і за посередництва третіх осіб.

Ризик переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду полягає у тому, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, веде антигромадський спосіб життя, на що вказує мета надання ОСОБА_7 неправомірної вигоди, а саме вчинення інших протиправних дій.

Ризик знищення, приховування або спотворення речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення полягає у тому, що на даний час досудовим розслідуванням не встановлено

З огляду на вищезазначене, також наявна вірогідність, а отже і ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Сукупність зібраних у кримінальному провадженні доказів підтверджують обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні ним інкримінуємого, у тому числі, тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, на даний час підозрюваний перебуває у віці, який дозволяє вільно пересуватись, взаємодіяти із громадянами, усвідомлювати наслідки своїх дій, має задовільний стан здоров`я та транспортний засіб.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде достатнім для запобігання заявленим ризикам. З огляду на встановлені досудовим розслідуванням обставин, існує обґрунтований ризик здійснення ОСОБА_4 впливу на потерпілих,свідків, знищення важливих доказів у справі, а також ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Саме тому, однією із цілей обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є зведення до мінімуму можливості ОСОБА_4 контактувати з іншими особами, окрім як у межах, достатніх для забезпечення встановлених законом прав підозрюваного.
Водночас, застосування запобіжного заходу навіть у вигляді домашнього арешту не позбавлятиме ОСОБА_4 можливості користуватись сучасними засобами комунікацій, приймати відвідувачів тощо, а також не убезпечить від ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.
Враховуючи викладене, а також поведінку ОСОБА_4 під час досудового розслідування, яка, у сукупності із наявними у провадженні доказами, на даному етапі досудового розслідування свідчить про наявність ризиків того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі може незаконно впливати на свідків, потерпілого, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити речові докази та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, окрім як шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу вигляді тримання під вартою.

Також, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, об`єктивна сторона якого полягає у наданні значної суми грошових коштів, а саме 5 000 США, що еквівалентно 132 550 грн за відсутності підтвердження законності джерела їх походження та ряду встановлених досудовим розслідуванням фактів, які вказують на незаконну господарську діяльність підозрюваного та задовільний матеріальний стан, а тому застосування застави у розмірі, меншому ніж вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 600 грн. не зможе забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, покладених судом у разі внесення застави, а тому слідчий просить клопотання задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні просила обрати підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 181600 грн.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник в судовому засіданні не заперечували з приводу обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою однак просили зменшити розмір застави так як застава яку просить визначити прокурор є непомірною для підозрюваного.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши вказане клопотання, заслухавши думку прокурора, підозрюваного та його захисника, дійшов висновку, що клопотання підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 194 ч. 1 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводяться наданні сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.177 ч. 2 КПК Українипідставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесені 15.05.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000165 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також, суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішенні у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).
На думку суду, відомості та докази, що містяться в доданих до клопотання слідчого матеріалах, у їх сукупності дають підстави вважати, що підозра про ймовірну причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин, є обґрунтованою.
Санкція ст. 369 ч. 3 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна або без такої.
У відповідності з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років.

Із клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 є особою, яка раніше не судима та підозрюється у вчиненні злочину за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років, а тому відноситься до кола осіб до яких може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На теперішній час органом досудового розслідування ОСОБА_4 оголошено про підозру у вчиненні злочину за яке законом передбачена максимальна міра покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, суд також враховує особу підозрюваного, який не працює, тобто не має постійного джерела доходу, хоча є особою, яка раніше не судима, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та підозрюється у вчиненні нового злочину. Крім того, на даний час підозрюваний ОСОБА_4 не повідомляє органам досудового розслідування відомості про свідків злочину та джерело походження деревини, вивезення якої слугувало мотивом надання неправомірної вигоди ОСОБА_7 , а тому суд підчас розгляду клопотання дійшов обґрунтованого висновку, що підозрюваний перебуваючи на волі може незаконно впливати на свідків, потерпілого, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити речові докази та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

При вирішенні питання щодо задоволення клопотання слідчий суддя враховує, що прокурором доведено, що встановлені під час розгляду клопотання обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, тому переконується в доцільності задоволення клопотання та застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні Летельє проти Франції від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 року ЄСПЛ зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання й подальшого тримання під вартою.
Крім того, слідчим суддею врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених названим Кодексом, тому слідчий суддя вважає, що, з метою надання права на альтернативний вид запобіжного заходу, ОСОБА_4 необхідно визначити заставу.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням, крім обставин кримінального правопорушення, ще й майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Водночас, розмір застави не може бути завідомо непомірним для підозрюваного.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно ( абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України).
У рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гафа проти Мальти» від 22.05.2018, зазначено що гарантія, передбачена статтею 5 п. 3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки, питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави, і повинен враховувати майновий стан обвинуваченого. Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення. Проте обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинні вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити.
У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив що відповідно до п. 3 статті 5 Конвенції внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою.
Разом з цим, оцінивши докази надані стороною захисту на підтвердження майнового стану підозрюваного та членів його сім`ї, суд вважає, що визначення застави запропонованої прокурором в сумі 181600 грн. є непомірним розміру застави для підозрюваного,та таким, що не відповідає матеріальному становищу підозрюваному.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 182, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 395, 400 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Визначити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 з моменту затримання по 19 год. 21 хв. 18 липня 2020 року в межах строку досудового розслідування.

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 18 липня 2020 року.

Одночасно визначити заставу в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 63 060 (шістдесят три тисячі шістдесят) гривень, які можуть бути внесені як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленим Кабінетом Міністрів України.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою, не відлучатись з смт. Воровониця, Вінницького району Вінницької області без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та утриматись від спілкування із свідками у кримінальному провадженні, службовими особами Держекоінспекції у Вінницькій області за винятком випадків проведення слідчих дій з одночасною участю підозрюваного та зазначених вище осіб.

Термін дії обов`язків покладених судом, у разі внесення застави визначити на час дії ухвали суду.

У разі внесенні застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Подача апеляційної скарги на дану ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя