Номер провадження: 11-сс/813/747/20
Номер справи місцевого суду: 522/6839/20 1-кс/522/6721/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

підозрюваного: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.04.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одесі, громадянина України, не одруженого, який має повну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.259 КК України, у кримінальному провадженні №0000824, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.04.2020 року
установив
Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.04.2020 року задоволено клопотання слідчого Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеські області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_9 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 26.06.2020 року з визначенням розміру застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 42040,00 гривень (сорок дві тисячі сорок) гривень щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.259 КК України, у кримінальному провадженні №0000824, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.04.2020 року.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні була доведена наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_6 у вчиненні злочину та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: що підозрюваний ОСОБА_6 , знаходячись на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також доведена неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаним ризикам.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В своїй апеляційній скарзі, захисник підозрюваного вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та упередженою.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник вказує, що підозра відносно ОСОБА_6 не обґрунтована та прокурором належним чином та допустимими доказами не доведена, а ризики, на які посилається слідчий в своєму клопотанні та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі взагалі відсутні.

Крім того, захисник зазначає, що слідчим суддею не перевірена можливість застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

На підставі викладеного, захисник підозрюваного в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Прокурор місцевої прокуратури у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи вищезазначене, вислухавши думку підозрюваного та його захисника які не заперечували проти розгляду справи за відсутності нез`явившихся сторін, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку розглядати справу за відсутності прокурора.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.
Заслухавши: доповідь судді-доповідача; доводи підозрюваного та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Згідно частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України вказує, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.

Із матеріалів провадження вбачається, що 27.04.2020 року відносно ОСОБА_6 складено письмове повідомлення про підозру за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.259 КК України(а.п.51-53), санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від двох до шести років, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим, відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011 року, заява № 42310/04 суд наголошує, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.

Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13.11.2007 року).

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у тому, що 27.04.2020 о 16 годині 47 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 діючи умисно, з хуліганських мотивів, з метою дестабілізації роботи правоохоронних органів,за допомогою належного йому мобільного телефону марки «bravis», ІМЕІ1: НОМЕР_1 ,ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з сім-картою мобільного оператора зв`язку ПрАТ «лайфсел» № НОМЕР_3 здійснив дзвінок на спецлінію оператора «102» Головного управління Національної поліції в Одеській області та повідомив завідомо неправдиві відомості про замінування магазину «Гурман» за адресою: м. Одеса, вул. Генуезька 20, усвідомлюючи та достовірно знаючи про те, що дане повідомлення є неправдивим і не відповідає дійсності.

В результаті своїх умисних, протиправних дій ОСОБА_6 дестабілізував діяльність магазину «Гурман» за адресою: м.Одеса, вул. Генуезька, 20, порушивши таким чином громадську безпеку.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_6 та вважаючи їх безпідставними, колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується наданими апеляційному суду та долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема: рапортом про повідомлення на спеціальну лінію «102» 27.04.2020, о 16 год. 47 хв., про те що приміщення супермаркету «Гурман», за адресою: вул. Генуезька буд. 20, в м. Одесі заміноване, дзвонили з телефону ( НОМЕР_3 ) (а.п.9-11); протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , яка повідомила, що працює на посаді товарознавця в супермаркеті «Гурман», що за адресою вул. Генуезька 20, в м. Одесі, 27.04.2020, приблизно о 17.00 год., їй стало відомо, що супермаркет заміновано, від працівників поліції (а.п.19-22); протоколом допиту свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що працює на посаді охоронця в супермаркеті «Гурман», що за адресою вул. Генуезька 20, в м. Одесі, 27.04.2020,приблизно о 17.05 год., йому стало відомо, що супермаркет заміновано, від ОСОБА_10 (а.п.23-26); протоколом затримання ОСОБА_6 в порядку ст.208 КПК України, від 27.04.2020, в ході якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «bravis» в корпусі чорного кольору, imei1- НОМЕР_1 , imei НОМЕР_4 , з сім картою оператора ТОВ «Лайфсел» НОМЕР_3 , з якого ОСОБА_6 , здійснював дзвінок на спеціальну лінію «102» (а.п.27-30); протоколом огляду мобільного телефону марки мобільний телефон марки «bravis» в корпусі чорного кольору, imei1- НОМЕР_1 , imei НОМЕР_4 , з сім картою оператора ТОВ «Лайфсел» НОМЕР_3 , в ході огляду журналу дзвінків якого встановлено вихідні дзвінки на номер «102» та який вилучено в порядку ст.208 КПК України (а.п.32-35) та іншими матеріалами клопотання в сукупності.

Відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності, допустимості та їх достатності відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Крім того, вирішуючи питання про обґрунтованість підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

На підставі зазначеного, апеляційний суд вважає, що надані прокурором докази, які долучені до клопотання повністю доводять на даній стадії досудового розслідування обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, про що вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі, а тому апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді в цій частині.

Не погоджуючись із доводами захисника про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявності ризиків, які були б підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, колегія суддів наголошує на таких обставинах.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали (а.п.70-74), в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики того, що підозрюваний може здійснити спроби переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності обумовлені тим, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, у підозрюваного відсутні міцні соціальні зв`язки, оскільки він офіційно не працевлаштований, неодружений, дітей не має.

Зважаючи на інкримінований підозрюваному ОСОБА_6 епізоди ймовірної злочинної діяльності за обставинами, як вони викладені у вказаному клопотанні та письмовому повідомленні про підозру, враховуючи відомості в частині пред`явлення йому у іншому кримінальному провадженні підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 259 КК України за кваліфікуючими ознаками - завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху та завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, вчинене повторно, апеляційний суд також дійшов висновку про доведеність існування ризику у вигляді можливого вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевказане, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що зазначене підтверджує наявність ризику, визначеного п.1 ч.1 ст.177 КПК України, і наявні достатні підстави вважати, що обрання менш суворого запобіжного заходу до ОСОБА_6 не запобігатиме наведеному ризикам.

Апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту стосовно того, що слідчим суддею не перевірена можливість застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки зазначене спростовується змістом оскаржуваної ухвали, у якій слідчий суддя обґрунтовано зазначив, що обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено та інші, менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Апеляційний суд враховує посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання у м.Одесі та раніше не судимий, разом з тим, враховуючи обставини вчинення інкримінованого підозрюваному злочину, зазначене не зменшує вищенаведені ризики та не може слугувати підставою для обрання відносно нього більш м`якого запобіжного заходу.

Також апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту щодо неврахування місцевим судом стану здоров`я підозрюваного та неможливістю його утримання та лікування в умовах слідчого ізолятору, з огляду на те, що матеріали справи не містять даних про обставини, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою, а стороною захисту будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_6 апеляційному суду надано не було. Також суду не надано жодних належних доказів перебування на утриманні підозрюваного його матері та їх спільного проживання.

Таким чином, обставин передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Таким чином, аналізуючи всі викладені вище обставини у їх сукупності, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість можливого призначеного покарання, наявність обґрунтованої підозри та ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, а також особу підозрюваного, відсутність у нього міцних соціальних зав`язків, на переконання апеляційного суду, прокурором доведено те, що обрання підозрюваному ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу на даному етапі не зможе запобігти доведеним ризикам, а слідчий суддя вірно оцінив та відобразив ці факти в своїй ухвалі.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно наявної інформації, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000824 завершено, справу передано до суду та у справі призначено попереднє судове засідання, що підтвердила сторона захисту у судовому засіданні апеляційного суду, а тому, розглядаючи апеляційну скаргу захисника та скасувавши ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції у даному випадку буде позбавлений процесуальної можливості розглянути клопотання слідчого, яке подано в межах досудового розслідування, та постановити нову ухвалу з результатами його розгляду.

Враховуючи обставини кримінального провадження та встановлена судом наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, скасування ухвали слідчого судді та подальша процесуальна неможливість розгляду апеляційним судом клопотання слідчого щодо обрання запобіжного заходу, буде суперечити меті застосування запобіжного заходу -забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також уникнення ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що кримінальне провадження передано до суду та призначено попереднє судове засідання, під час якого у відповідності до ч.3 ст.315 КПК України суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що відносно підозрюваного ОСОБА_6 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, який, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе забезпечити запобігання названим вище ризикам, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді без змін.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.04.2020 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.259 КК України, у кримінальному провадженні №0000824, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.04.2020 року залишити без змін
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4