Суддя ОСОБА_1
Справа № 636/1226/14-к
Провадження № 1-кп/644/627/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2019 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова кримінальне провадження №0000054 за обвинуваченням:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Шевченкове Шевченківського району Харківської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, до затримання офіційно не працював, неодруженого, фактично мешкав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 10.01.2007 року Шевченківським районним судом Харківської області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.296 КК України до 4 років позбавлення волі, з застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік; 13.08.2008 року Шевченківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений 12.03.2011 року умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 4 місяці 11 днів позбавлення волі, з 30.03.2011 тримається під вартою в СІЗО № 27 м. Харків;

у вчиненні злочинів, передбачених п.9 ч.2 ст.115 КК України, ч.4 ст.187 КК України, п.6, п.13 ч.2 ст.115 КК України, ч. 2 ст. 187 КК України, ч.2 ст.15, п.9, п.13 ч.2 ст.115 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
І. Обставини кримінальних правопорушень за пред`явленими обвинуваченнями встановлені під час судового розгляду.
ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово засудженим за скоєння навмисних корисливих тяжких злочинів, звільнившись 12.03.2011 року умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 11 днів позбавлення волі з місць позбавлення волі, належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став і знову скоїв умисні тяжкі та особливо тяжкі злочини проти особи та власності при наступних обставинах.

Так, 29 березня 2011 року близько 21.00 години ОСОБА_6 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, маючи злочинний корисливий намір, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, діючи цілеспрямовано, маючи на меті збагачення за рахунок скоєння злочину, достовірно знаючи, що в будинку АДРЕСА_2 проживає самотня жінка, розраховуючи на її похилий вік і нездатність чинити активний опір, проник через огорожу на територію її домоволодіння, де, побачивши на порозі житлового будинку сторонню жінку, що не є господаркою будинку - ОСОБА_11 , 1943 року народження, маючи раптово виниклий умисел на вбивство, з метою полегшення вчинення запланованих в подальшому злочинів, діючи цілеспрямовано, наніс ОСОБА_11 два удари кулаком правої руки в життєво важливий орган - область голови, у результаті яких ОСОБА_11 упала на бетону поверхню біля сходів будинку. Потім, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію злочинного наміру, спрямованого на вбивство з метою полегшення вчинення запланованого злочину в подальшому, п`ятою правої ноги, взутої в кросівок, наніс ОСОБА_11 близько шести ударів у життєво важливий орган - по голові. Після цього, затяг ОСОБА_11 , яка була без свідомості, в середину житлового будинку і залишив лежати на підлозі в коридорі.

У результаті навмисних протиправних дій ОСОБА_6 , направлених на умисне вбивство з метою полегшення вчинення запланованих у подальшому злочинів, потерпіла ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла у відділенні політравми Харківської обласної клінічної лікарні.

За висновком судово-медичної експертизи №8/16-ОКБт/11 від 15.06.2011 року потерпілій ОСОБА_11 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді важкої черепно-мозкової травми у вигляді: множинних саден і синців на обличчі, переломів стінок максилярного синуса, зовнішньої стінки лівої орбіти й дуги лівої скуловой кістки, забиття головного мозку важкого ступеня з тотальним контузіонним ураженням мозолистого тіла й крововиливами під тверду й м`які мозкові оболонки; синців на шиї; закритої травми тулуба у вигляді множинних синців на тулубі та лінійних непроникаючих переломів 4 лівого ребра по передній пахвовій лінії, 3 правого ребра по лопатковій лінії, 6-8 правих ребер по середній пахвовій лінії та 9 ребра по задній пахвовій лінії; множинних синців на верхніх і нижніх кінцівках, які за ступенем тяжкості за критерієм небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Причиною смерті ОСОБА_11 став набряк головного мозку, обумовлений черепно-мозковою травмою.

Крім того, 29 березня 2011 року близько 21.10 години ОСОБА_6 (після нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 ), будучи у стані алкогольного сп`яніння, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на незаконне заволодіння чужим майном та вбивство з корисливих мотивів, діючи спрямовано, перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , де проживає потерпіла ОСОБА_12 , розраховуючи на її похилий вік і нездатність чинити активний опір, взяв в ящику стола, що стояв в коридорі, кухонний ніж, з яким зайшов у вітальню будинку, де, побачивши господарку будинку ОСОБА_12 , 1927 року народження, яка вийшла на шум, з метою реалізації свого умислу, направленого на умисне вбивство та заволодіння її майном, наніс ОСОБА_12 кулаком правої руки два удари в життєво важливий орган голову, й кілька ударів коліном і п`ятою правої ноги в область грудної клітини й голови після чого остання впала на підлогу в несвідомому стані.

У результаті навмисних протиправних дій ОСОБА_6 , направлених на вбивство з корисливих мотивів, потерпіла ОСОБА_12 померла у хірургічному відділенні Шевченківської центральної районної лікарні 30.03.2011 року.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №90Чт/11від 17.05.2011 потерпілій ОСОБА_12 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: субдурального крововиливу в обох півкулях, субарахноідального крововиливу в лівій півкулі й мозочку, перелому кісток носа, множинних синців й саден на голові, крововиливів з внутрішньої поверхні м`яких покривів голови, забитої рани на верхній губі, синців в області проекції лівої ключиці, перелому грудини із забиттям легені, синця на правому стегні, саден на лівій руці.

Причиною смерті ОСОБА_12 стала тупа черепно-мозкова травма голови у вигляді крововиливів у мозок, що потягла за собою порушення мозкового кровообігу.

Також, 29 березня 2011 року близько 21.20 години ОСОБА_6 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на незаконне заволодіння чужим майном, після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , здійснив напад, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, що виразилось у спричиненні ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень від яких вона померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та проникнення до її будинку АДРЕСА_2 , та незаконно заволодів металевими й полімерними прикрасами та їх фрагментами, які належали потерпілій ОСОБА_12 , а саме: брошками та їх фрагментами, сергами та їх фрагментами, фрагментами ланцюжків, зламаними кулончиками, хрестиком, що не представляють цінності для потерпілого, ювілейною медаллю «65 років Перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941-1945 р.р.», срібною сергою вагою 1 (один) грам, вартістю 22 грн. за 1 (один) грам срібла у виробі, з якими з місця скоєння злочину зник, завдавши потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду у розмірі 22 грн.

Продовжуючи діяти навмисно і цілеспрямовано 29.03.2011року на початку 22-ої години ОСОБА_6 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у будинку ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_2 , (після вбивства потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ), направився в спальню будинку, з якої на шум вийшла гостя господарки будинку - ОСОБА_8 , 1960 року народження, якій ОСОБА_6 , з метою придушення її волі до опору та приховування раніше вчинених злочинів, почав наносити тілесні ушкодження, умисно завдав удару кулаком правої руки в область щелепи, внаслідок чого остання вдарилася передньою частиною голови об лутку міжкімнатних дверей, та спробував нанести їй удар ножем в область черева, однак вона вчинила йому активний опір і схопила ніж своєю рукою за лезо і, запобігла, таким чином, нанесенню їй удару. Після цього ОСОБА_6 приставив їй до горла ніж та, погрожуючи його застосуванням, тобто позбавленням її життя, вимагав не дивитися на його обличчя й допомогти йому знайти в будинку та передати йому коштовності й гроші, які належали ОСОБА_12 . Побоюючись реалізації висловлених на її адресу погроз, ОСОБА_8 стала виконувати вимоги ОСОБА_6 і почала шукати в шафах коштовності й гроші, при цьому ОСОБА_6 супроводжував її по будинку, тримаючи в руках ніж, та погрожував його застосуванням у випадку невиконання нею його вимог. Після цього, маючи раптово виниклий умисел, з корисливих мотивів, незаконно відкрито заволодів мобільним телефоном «Samsung SGH-X100», вартістю 120 гривень, що належав ОСОБА_8 .

В одній із чашок, що стояли у серванті в залі будинку, ОСОБА_8 знайшла й передала ОСОБА_6 металеві фрагменти прикрас, які він поклав собі в кишеню джинсових штанів. Після цього, ОСОБА_6 , діючи з наміром, спрямованим на протиправне заподіяння смерті іншій людині, з метою недопущення подальшого його впізнання ОСОБА_8 , тобто з метою приховати раніше скоєні злочини, знову спробував нанести ОСОБА_8 удар кухонним ножем в область черева, однак, вона вчинила йому фізичний опір і забрала у нього з рук ніж, після чого на вимогу ОСОБА_6 вона передала йому ніж, яким він навмисно, з метою позбавлення життя, наніс ОСОБА_8 удар кухонним ножем в життєво важливий орган - в область черева, заподіявши їй, згідно висновків судово-медичної експертизи № 30-ШВ/11 від 28.04.2011 року, тілесні ушкодження у вигляді різаної рани лівої кисті, колото-різаного поранення передньої черевної стінки з ушкодженням петлі тонкої кишки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та забійної рани на слизистій оболонці нижньої губи зліва, різаної рани на долонній поверхні лівої кисті з переходом на її ліктьовий край, множинних різаних ран на пальцях, лівої кисті, синця на внутрішній поверхні правого плеча, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я.

ОСОБА_6 виконавши всі дії, спрямовані на протиправне заподіяння смерті іншій людині, залишив поранену ОСОБА_8 у спальні й почав перевертати в цій же кімнаті диван, а ОСОБА_8 , скориставшись цим, вибігла із приміщення будинку. ОСОБА_6 почав переслідувати ОСОБА_8 , яка від нього тікала, з метою реалізації умислу, спрямованого на протиправне заподіяння смерті іншій людині та для приховування раніше вчинених злочинів, однак, вибігши на вулицю та почувши, що на її крик про допомогу відгукнулася стороння особа, зник з місця скоєння злочину, не реалізувавши до кінця свій злочинний намір, направлений на протиправне заподіяння смерті інший людині із причин, що не залежали від його волі.

2. Докази надані для дослідження під час судового розгляду стороною обвинувачення.
В процесі судового розгляду стороною обвинувачення - прокурором, для з`ясування і перевірки обставин пред`явленого ОСОБА_6 за п.9 ч.2 ст.115 КК України, ч.4 ст.187 КК України, п.6, п.13 ч.2 ст.115 КК України, ч. 2 ст. 187 КК України, ч.2 ст.15, п.9, п.13 ч.2 ст.115 КК України обвинувачення, надані для дослідження наступні докази:

Так, допитана під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_8 показала, що 29 березня 2011 року ввечері вона прийшла до своєї знайомої ОСОБА_12 , яка проживала по АДРЕСА_2 , де також була жінка на ім`я ОСОБА_14 . Пізніше вона лягла відпочивати, телевізор у будинку голосно працював, а ОСОБА_14 часто виходила на ганок будинку та кликала свою кішку. Через деякий час ОСОБА_8 прокинулась від стуку, позвала господарку будинку ОСОБА_12 , яка не відповідала. Думаючи, що остання впала і їй потрібна допомога, ОСОБА_8 підвелась і вийшла в іншу кімнату, де побачила ОСОБА_12 на підлозі, яка не рухалась, а також незнайомого чоловіка з ножем у руці. Незнайомець одразу наніс ОСОБА_8 удар кулаком правої руки в обличчя, після чого вдарив головою об лутку дверей. Намагаючись нанести удар ножем, він замахнувся, але вона виставила руку і втримала ніж за лезо біля свого горла. Потім ОСОБА_6 підставив їй ніж до горла та наказав шукати гроші та золото. Потерпіла намагалася вирватися, схопилася за ніж, внаслідок чого порізала руки. В цей час ОСОБА_12 прийшла до тями, почала рухатись, ОСОБА_6 вдарив її ногою по голові, вона почала хрипіти та втратила свідомість. ОСОБА_6 наказав потерпілій ОСОБА_8 не дивитись на нього і сказав їй, якщо хоче жити, має шукати гроші і золото в будинку ОСОБА_15 і віддавати йому. Потерпіла шукала гроші та золото за наказом ОСОБА_6 , однак нічого не було, окрім недорогоцінних речей. ОСОБА_6 забрав у потерпілої мобільний телефон. ОСОБА_6 намагався нанести потерпілій тілесні ушкодження, вона чинила йому опір та намагалась вирвати ніж з рук ОСОБА_6 , намагалась заспокоїти його, однак він не заспокоювався. Також він спитав про наявність мобільного телефону, який ОСОБА_8 одразу ж віддала незнайомцю. Розуміючи реальність погрози, ОСОБА_8 погодилась і почала шукати коштовності і гроші, віддаючи незнайомому чоловіку те, що вдалось відшукати. Підійшовши до нього ближче, їй вдалося відібрати у незнайомця ніж, але вона віддала його, оскільки він почав погрожувати і вимагати повернути ніж, а ОСОБА_8 зрозуміла, що й без ножа він зможе вбити її. Намагаючись заспокоїти обвинуваченого, вона підійшла до нього впритул і, можливо, в цей момент ОСОБА_6 завдав їй удар ножем у живіт, після чого залишив її на деякий час без уваги. Скориставшись тим, що ОСОБА_6 відволікся втекла із будинку, перестрибнувши через ОСОБА_12 , вона потрапила до кухні, де побачила, що на підлозі лежить непритомна ОСОБА_11 . Потерпіла відкрила двері будинку, вибігла на двір, потім відкрила хвіртку та побігла по вулиці, при цьому ОСОБА_6 переслідував її. Коли потерпіла добігла до сусіда ОСОБА_16 , то обернувшись вона побачила в десяти кроках від себе ОСОБА_6 , вона почала стукати у хвіртку ОСОБА_16 . Коли сусід ОСОБА_16 відгукнувся, то ОСОБА_6 вже не було. Не дочекавшись, коли вийде ОСОБА_16 потерпіла побігла, направляючись до будинку своєї подруги. Коли добігла до будинку подруги, вже там побачила у себе на череві ножове поранення. Потерпіла виключає можливість нанесення собі поранення у черево самостійно. Після цього потерпіла викликала міліцію, потім приїхала швидка. Своїх показань вона не змінювала. Ніякого тиску на неї з боку будь кого в тому числі і працівників прокуратури ніколи не здійснювалось. З самого початку вона давала правдиві і незмінні показання.

-Потерпілий ОСОБА_9 , допитаний в судовому засіданні, пояснив, що ОСОБА_12 1927 року народження була його двоюрідною тіткою, проживала в АДРЕСА_2 , одна, оскільки дітей не мала. Допомагаючи їй, він навідувався до загиблої, купував її продукти харчування. Також йому відомо, що ОСОБА_12 відвідували її подруги, з якими він не знайомий. Коштовних речей, а також значних грошових сум у ОСОБА_12 не було, викрадені ОСОБА_6 речі ніякої цінності собою не являють. Оглядаючи пізніше будинок, ОСОБА_9 виявив роз`єднаний телефонний кабель, який, на його думку, було завчасно перерізано ОСОБА_6 коли останній знаходився ззовні будинку, готуючись до вчинення злочину;

-Свідок ОСОБА_16 показав, що він є сусідом потерпілої ОСОБА_12 , вона проживала разом зі своєю знайомою ОСОБА_11 . У вечорі 29.03.2011 року він дивився футбол, близько 22 години почув стук у ворота, коли вийшов, то нікого не побачив, однак справа хтось промелькнув. Після стуку і до того, як він вийшов на вулицю, пройшло близько хвилини. Свідок ОСОБА_16 того вечора з подвір`я ОСОБА_17 ніякого шуму не чув, на місці події не був;

-Свідок ОСОБА_18 показала, що ОСОБА_6 вона знала, він був другом її колишнього співмешканця. Того дня ОСОБА_6 після звільнення приїжджав до відділку міліції на відмітку і зайшов до них в гості. З 10 години ранку, вони вживали алкогольні напої. ОСОБА_6 пішов від них близько 18 години. Раніше ОСОБА_6 у них в гостях не бував. Від їх дому до дому ОСОБА_12 йти 10 хвилин. Загиблих вона не знала;

-Свідок ОСОБА_19 показав, що він знайомий з ОСОБА_6 з дитинства. Свідок ОСОБА_19 колишній співмешканець свідка ОСОБА_18 . В день вбивства ОСОБА_6 заходив до них із ОСОБА_18 у гості, вони разом розпивали алкогольні напої. ОСОБА_6 пішов від них пізно, вже було темно, сказав, що йде до дому. На місці злочину свідок ОСОБА_19 не перебував, про події дізнався від міліції. Від його будинку до будинку ОСОБА_12 приблизно 1 км;

-Свідок ОСОБА_20 показав, що в 2011 році він мешкав поряд з ОСОБА_12 , був її сусідом, від його будинку до будинку ОСОБА_12 12 метрів. 29.03.2011 року свідок перебував вдома, криків чи шуму не чув. ОСОБА_6 він бачив на наступний день в міліції. Свідок був понятим в міліції при слідчих діях та бачив, що ОСОБА_6 був увесь у крові, його одяг та взуття також були у крові. Коли виносили тіла потерпілих, то впізнати їх було не можливо, лиця були сильно побиті та в крові. В хаті все було розкидано, двері і стіни були в крові.

Під час судового розгляду судом в якості доказів досліджені надані стороною обвинувачення докази - документи, а саме:

- протокол огляду місця події від 29.03.2011 року, згідно якого оглянуто домоволодіння АДРЕСА_2 , виявлено та зафіксовано відомості щодо обставин вчинення злочину, вилучено сліди крові, зафіксовано порушення звичної обстановки в будинку (т.2 а.с. 22-37);

- протокол особистого обшуку від 30.03.2011 року, згідно якого у затриманого ОСОБА_6 було вилучено його верхній одяг - джинсові штани, куртка, кросівки зі слідами крові, металеві та полімерні прикраси та їх фрагменти, мобільний телефон «Samsung», медаль «65 років Перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941-1945 роки» (т.2 а.с.43-45);

- протокол відтворення обстановки і обставин події від 30.03.2011 року, в ході якого ОСОБА_6 добровільно в присутності понятих вказав час, місце, спосіб вчинення злочину щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_11 ОСОБА_8 (т.2 а.с. 65-67);

- протокол виїмки від 30.03.2011 року, згідно якого були вилучені верхній одяг ОСОБА_6 , біжутерія, мобільний телефон «Samsumg» (т.2 а.с.99);

- протокол медичного огляду від 30.03.2011 року, згідно якого ОСОБА_6 на момент вчинення злочину перебував у стані алкогольної та наркотичної інтоксикації (т.2 а.с.46);

- висновок експерта №90-Чт/П від 17.05.11 року, згідно якого причиною смерті потерпілої ОСОБА_12 стала тупа черепно-мозкова травма голови у вигляді крововиливу у мізок, яка потягла за собою порушення мозкового кровообігу. Викладене підтверджується наявністю наступних тілесних ушкоджень: субдуральний крововилив в обох півкулях мозку, субарахноідального крововилив в лівій півкулі і мізжочку, перелом кісток носа, множинні крововиливи та садна на голові, крововиливи з внутрішньої поверхні м`яких покривів голови, забита рана на верхній губі, синці в області проекції лівої ключиці, перелом грудини із забиттям легені, синець на правому стегні, саден на лівій руці. Вказані тілесні ушкодження утворилися від ударних та ковзаючих дій тупим твердим предметом, всі ушкодження носять характер прижиттєвих та утворилися незадовго до настання смерті. По ступеню важкості черепно-мозкова травма може бути оцінена у сукупності як важке тілесне ушкодження по критерію небезпеки для життя; перелом грудини по критерію тривалості розладу здоров`я середньої важкості тілесне ушкодження, яке спричинило тривалий розлад здоров`я; крововиливи та садна кінцівок кваліфікуються по критерію тривалості розладу здоров`я як легкі тілесні ушкодження. Смерть потерпілої ОСОБА_12 наступила 30.03.2011 року о 03-40 години (згідно історії хвороби). Всього потерпілій ОСОБА_12 було завдано не менше п`ятнадцяти ударів, які були нанесені в невеликий проміжок часу, один за одним, визначити їх послідовність не представляється можливим. Описана черепно-мозкова травма не могла утворитися при падінні з висоти власного росту. Потерпіла після спричинення їй тілесних ушкоджень і до настання смерті здійснювати які-небудь цілеспрямовані дії (рухатися, бороти, кричати тощо) не могла, так як була непритомна (т.2 а.с. 118-123);

- висновок експерта № ЗО-ШВ/11 від 28.04.2011 року, згідно якого потерпілій ОСОБА_8 були завдані тілесні ушкодження у вигляді різаної рани лівої кисті, проникаючого колото- різаного поранення передньої черевної стінки з ушкодженням петлі тонкої кишки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та забійної рани на слизистій оболонці нижньої губи зліва, різаної рани на долонній поверхні лівої кисті з переходом на її ліктьовий край, множинних різаних ран на пальцях лівої кисті, синця на внутрішній поверхні правого плеча, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я. Описані тілесні ушкодження могли утворитися від ударної дії тупого предмету та клинка знаряддя, який мав ріжучи властивості, можливо мав гострокінцеве полотно (т.1 а.с. 128-130);

- висновок експерта № 8/16-ОКБт/П від 15.06.2011 та №126-ОКБ/И від 23.05.11р., згідно яких потерпілій ОСОБА_11 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді важкої черепно-мозкової травми у вигляді множинних саден і синців на обличчі, переломів стінок максилярного синуса, зовнішньої стінки лівої орбіти й дуги лівої скуловой кістки, забиття головного мозку важкого ступеня з тотальним контузіонним ураженням мозолистого тіла й крововиливами під тверду й м`які мозкові оболонки; синців на шиї; закритої травми тулуба у вигляді множинних синців на тулубі і лінійних непроникаючих переломів 4 лівого ребра по передній пахвовій лінії, З правого ребра по лопатковій лінії, 6-8 правих ребер по середній пахвовій лінії та 9 ребра по задній пахвовій лінії; множинних синців на верхніх і нижніх кінцівках, які за ступенем тяжкості за критерієм небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, причиною смерті ОСОБА_11 став набряк головного мозку, обумовлений черепно-мозковою травмою. Описані ушкодження утворилися від багатократної дії тупого твердого предмету. Ушкоджень характерних для боротьби чи самооборони у потерпілої не встановлено. Самоспричинення описаних тілесних ушкоджень виключається (т.2 а.с. 136-143,168-182);

- висновок експерта №253-И від 18.04.11 року, згідно якого на штанах джинсових, вилучених у ОСОБА_6 , в об`єктах №№1,3,5,9,10,14,16 виявлена кров людини, походження якої від ОСОБА_12 і ОСОБА_8 не виключається. Від ОСОБА_11 і ОСОБА_6 дана кров походити не могла. В об`єктах №№4, 6- 8,12,13, 18 виявлена кров людини, походження якої від ОСОБА_11 не виключається. Від ОСОБА_12 , ОСОБА_8 дана кров походити не могла (т.2 а.с. 188-190);

- висновок експерта №252-И від 16.04.11 року, згідно якого на куртці, вилученій у ОСОБА_6 , в об`єктах №№1,5,8,9, 12-20 виявлена кров людини, походження якої від ОСОБА_11 не виключається. Від ОСОБА_12 і ОСОБА_8 дана кров походити не могла. В об`єктах №№6,7,10,11 виявлена кров людини, походження якої від ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 не виключається. Неможна виключати і домішку крові ОСОБА_6 за наявності у нього тілесних ушкоджень, що супроводжувались зовнішнім крововиливом (т.2 а.с. 195-198);

- висновок експерта №254-И від 14.04.11 року, згідно якого на кросівках, вилучених у ОСОБА_6 , на правій (об`єкт 2) і лівій (об`єкти №№ 5,7) виявлена кров людини, походження якої від ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 не виключається. Неможна виключати і домішку крові ОСОБА_6 за наявності у нього тілесних ушкоджень, що супроводжувались зовнішнім крововиливом. На правій (об`єкти 1,3) і лівій (об`єкт 4) кросівках виявлена кров людини, походження якої від ОСОБА_11 не виключається. Неможна виключати і домішку крові ОСОБА_6 за наявності у нього тілесних ушкоджень, що супроводжувались зовнішнім крововиливом. Від ОСОБА_12 і ОСОБА_8 дана кров походити не могла, (т.2 а.с. 207-209);

- висновок експерта №234-Ц від 18.04.2011 року, згідно якого у змиві, вилученому з дверей в кімнату будинку виявлені сліди змішання крові людини, походження якої від ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 не виключається. В змивах з ганку і полу будинку виявлена кров людини, походження якої від ОСОБА_11 не виключається, як не виключається і домішок крові від ОСОБА_6 (т.2 а.с. 215-221);

- акт амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 20 квітня 2011р., згідно якого ОСОБА_6 ознак психозу і слабоумства не виявляє, виявляє дисоціальний розлад особистості. У період часу, до якого належить інкриміноване правопорушення, ОСОБА_6 знаходився поза будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, але перебував у стані гострої неускладненої змішаної алкогольної та наркотичної інтоксикації, при цьому міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (т.2 а.с.252-254);

- протокол пред`явлення фотознімків для впізнання від 25.05.2011 року, під час якого потерпіла ОСОБА_8 упізнала на фото №3 чоловіка, який вчинив розбійний напад на неї, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , і на якій був зображений ОСОБА_6 (т.3 а.с.6-8);

- протокол очної ставки від 06.04.2011 року між обвинуваченим ОСОБА_21 і свідком ОСОБА_19 , згідно якого учасники даної слідчої дії повідомили про те, що 29 березня 2011 року разом розпивали спирті напої за місцем мешкання ОСОБА_19 . ОСОБА_6 скаржився на відсутність грошей і пропонував «когось грабанути», але ОСОБА_19 від цього відмовився (т.3 а.с.61);

- протокол очної ставки від 06.04.2011 року між обвинуваченим ОСОБА_21 і свідком ОСОБА_18 , згідно якого учасники слідчої дії повідомили про те, що вони 29 березня 2011 року розпивали спирті напої, ОСОБА_6 скаржився на відсутність грошей і пропонував «когось грабанути», але ОСОБА_18 не придала значення його словам, сприйнявши їх як жарт (т.3 а.с.62);

- протоколи огляду предметів і постанови про визнання і долучення предметів до матеріалів кримінального провадження (т.3 а.с.63-78, 80-85, т.2 а.с. 52, 80, 83, 86, 97, 221, 247);

- речові докази, безпосередньо досліджені в процесі судового розгляду:

- відеозапис відтворення обстановки та обставин подій від 30.03.2011 року, в ході якого ОСОБА_6 в присутності понятих вказав час, місце, спосіб вчинення злочину щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_11 .. ОСОБА_8 ;

- мобільний телефон «Samsung»;

- медаль «65 років Перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941-1945 роки», сережка;

- одяг, що належав потерпілим: нічна сорочка потерпілої ОСОБА_11 , светр потерпілої ОСОБА_8 , халат потерпілої ОСОБА_12 ;

- одяг обвинуваченого ОСОБА_6 : майстерка, кепка, кросівки, джинси, куртка Кондратенка;

- ніж кухонний.

3. Позиція обвинуваченого, та заяви зроблені під час судового розгляду
стороною захисту.
Обвинувачений ОСОБА_6 , допитаний в процесі судового розгляду, свою вину за обвинуваченнями пред`явленими йому за ч.2 ст.187 КК України та ч.4 ст.187 КК України - визнав. Вину свою за обвинуваченнями за п.9 ч.2 ст.115 КК України, п.6, п.13 ч.2 ст.115 КК України, ч.2 ст.15, п.9, п.13 ч.2 ст.115 КК України ОСОБА_21 не визнав, заперечуючи наявність в його діяннях умислу на заподіяння смерті потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та замаху на вбивство потерпілої ОСОБА_8 , вважав, що його дії органом досудового розслідування кваліфіковані невірно та показав, що 29 березня 2013 року був у свого друга ОСОБА_19 . Після вживання разом з останнім, його співмешканкою ОСОБА_18 та батьком ОСОБА_19 спиртних напоїв, направився до будинку АДРЕСА_3 , де раніш проживала його бабуся. Домоволодіння було зачинене і він вирішив зайти до сусіднього домоволодіння, де проживала ОСОБА_12 для того, щоб здійснити крадіжку. Перелізши через паркан, ОСОБА_6 потрапив до території домоволодіння ОСОБА_12 .

У дворі ОСОБА_6 несподівано побачив жінку ( ОСОБА_11 ), вона теж побачила ОСОБА_6 та почала кричати. В цей момент ОСОБА_6 продовжив свій намір потрапити до будинку. Оскільки ОСОБА_11 кричала, злякавшись, що її крик буде почутий сторонніми особами, ОСОБА_6 наніс цій жінці декілька ударів руками в обличчя, а коли вона впала, то бив її ногами в область голови та тулуба, поки жінка не замовкла. Удари наносив незнайомій жінці, щоб вона не перешкодила йому зайти в будинок і шукати майно за яким він і прийшов до домоволодіння ОСОБА_12 , знаючи при цьому, що інструменти за якими він прийшов могли знаходитись в сараї. Потім ОСОБА_6 побачивши, що жінка втратила свідомість, затягнув потерпілу ОСОБА_11 в дім, зачинивши за собою двері на засов, щоб у потерпілої не було змоги покликати допомогу та втекти.

Потрапивши до будинку, ОСОБА_6 став ходити по кімнаті, на кухні взяв ніж. Коли ОСОБА_6 обшукував одну кімнату, із іншої кімнати вийшла господарка хати ОСОБА_12 . ОСОБА_6 її впізнав та наніс ОСОБА_12 два удари рукою, вона впала, почала вставати, після чого ОСОБА_6 ударив її ногою у грудну клітину, ОСОБА_12 знепритомніла, але дихала та хрипіла. Потерпілій ОСОБА_12 ОСОБА_6 наніс близько 3-4 ударів, ОСОБА_12 впала і втратила свідомість. Що в цей час в будинку знаходилась ще одна жінка - ОСОБА_8 він не знав.

Коли ОСОБА_12 впала, з кімнати вийшла ще одна жінка, ОСОБА_6 наніс їй один удар кулаком в обличчя, приставив до горла ніж та сказав не дивитися йому в обличчя, щоб в подальшому вона його не впізнала. Також він наказав потерпілій ОСОБА_8 шукати в будинку гроші та прикраси.

Жінка погодилась і почала шукати коштовності, а оскільки він не розумів вартість відшуканого майна, то клав його до кишені не переглядаючи. З метою недопущення можливості цієї жінки зателефонувати, він забрав у неї мобільний телефон. Як завдав їй удар ножем ОСОБА_6 не пам`ятає, але не виключає такого під час сутички, що відбувалась між ними, коли потерпіла підійшла до нього на близьку відстань. Вважаючи, що достатньо налякав потерпілу, яка виконувала його вимоги й шукала цінності, він перестав слідкувати за нею і шукав коштовні речі та гроші, а, почувши як стукнули вхідні двері, ОСОБА_6 зрозумів, що жінка втекла і злякався, що буде викритий. Не намагаючись наздогнати потерпілу ОСОБА_8 , ОСОБА_6 покинув будинок ОСОБА_12 , з домоволодіння вийшов через відкриту хвіртку, викинувши дорогою ніж. Через деякий час він був затриманий працівниками міліції. Вранці на місці подій розповів працівникам міліції, а також вказав місце куди він викинув ніж де останній і був знайдений.

На думку ОСОБА_6 , оскільки він не мав умислу на заподіяння смерті потерпілим, його дії в цій частині мали бути кваліфіковані органом досудового розслідування за статтею, що передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження і за розбійний напад.

3. Мотиви і оцінки суду за наслідками перевірки обставин висунутого обвинувачення доказами, наданими сторонами кримінального провадження під час судового розгляду.
В процесі судового розгляду сторона обвинувачення - прокурор вважав, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а саме по епізоду пред`явленого обвинувачення в умисному вбивстві ОСОБА_11 , кваліфікованому за п.9 ч.2 ст. 115 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, вчинене з метою полегшення вчинення іншого злочину, по епізоду пред`явленого обвинувачення в умисному вбивстві ОСОБА_12 , кваліфікованому за п.6, п.13 ч.2 ст.115 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, вчинене з корисливих мотивів та особою, яка раніше вчинила умисне вбивство (вбивство ОСОБА_11 ), по епізоду пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення за ч.2 ст.15, п.9 п.13 ч.2 ст.115 КК України - закінчений замах на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_8 - закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинений з метою приховати інший злочин, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, а також у вчиненні ОСОБА_6 злочинів за ч.4 ст.187 КК України - розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу ( ОСОБА_12 ), поєднаний із проникненням у житло та спричиненням тяжких тілесних ушкоджень, та стосовно потерпілої ОСОБА_8 за ч.2 ст.187 КК України - розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, особою яка раніше вчинила розбій - підтверджується сукупністю належних і допустимих доказів, наданих для дослідження під час судового розгляду.

Сторона захисту та обвинувачений ОСОБА_6 вважали, що його дії по епізоду обвинувачення в умисному вбивстві ОСОБА_11 за п.9 ч.2 ст. 115 КК України, по епізоду пред`явленого обвинувачення в умисному вбивстві ОСОБА_12 за п.6, п.13 ч.2 ст.115 КК України, та по епізоду пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення за ч.2 ст.15, п.9 п.13 ч.2 ст.115 КК України - закінчений замах на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_8 - кваліфіковані неправильно, без урахування і оцінки конкретних обставин подій.

Не оспорюючи фактичні обставини подій, як і їх послідовність, фактичне визнання вчинення дій, обвинувачений ОСОБА_6 вважає, що його дії мали бути кваліфіковані органом досудового розслідування за статтями, які передбачають відповідальність за умисні тяжкі тілесні ушкодження спричинення яких потерпілим ним фактично визнається і не оспорюється як і визнається ним скоєння інкримінованих йому розбійних нападів на потерпілу ОСОБА_12 і ОСОБА_8 .

Перевіривши під час судового розгляду наданими суду для дослідження доказами обставини, які прокурор вважав встановленими в цьому кримінальному провадженні, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Згідно ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню - подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні ( ст. 91 КПК України), покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Судовий розгляд, згідно положень ст. 337 КПК України, проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 по епізоду пред`явленого обвинувачення в умисному вбивстві ОСОБА_11 , кваліфіковані за п.9 ч.2 ст. 115 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, вчинене з метою полегшення вчинення іншого злочину.

Дії ОСОБА_6 , які виразились в нападі на ОСОБА_12 з метою заволодіння майном, поєднані із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднані із проникненням у житло та спричиненням тяжких тілесних ушкоджень кваліфіковані за ч.4 ст.187 КК України.

По епізоду пред`явленого обвинувачення в умисному вбивстві ОСОБА_12 , кваліфіковані за п.6, п.13 ч.2 ст.115 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, вчинене з корисливих мотивів та особою, яка раніше вчинила умисне вбивство (вбивство ОСОБА_11 ).

Перевіривши обставини пред`явленого обвинувачення доказами, наданими стороною обвинувачення під час судового розгляду, суд прийшов до висновку про правильність кваліфікації дій обвинуваченого за цими епізодами пред`явленого обвинувачення.

Так, ОСОБА_6 під час судового розгляду не оспорював правильність кваліфікації його дій за ч.4 ст. 187 КК України (напад на ОСОБА_12 ). Окрім визнання ним вини у скоєнні розбійного нападу на ОСОБА_12 , його вина підтверджується належними і допустимими доказами, наданими стороною обвинувачення і дослідженими судом в процесі судового розгляду.

У разі вчинення умисного вбивства під час розбійного нападу, дії винного кваліфікуються за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК і статтею, якою передбачена відповідальність за злочинне заволодіння майном (ч. 4 ст. 187 КК України).

Таким чином, за оцінкою фактичних обставин по справі, дії ОСОБА_6 , які виразились в нападі 29 березня 2011 року на ОСОБА_12 з метою заволодіння її майном, поєднані із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднані із проникненням у житло та спричиненням тяжких тілесних ушкоджень суд вважає правильно кваліфікованими за ч.4 ст.187 КК України - розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний із проникненням у житло та спричиненням тяжких тілесних ушкоджень.

Даючи оцінку доводам обвинуваченого щодо відсутності у нього умислу на спричинення смерті ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , суд приходить до наступного.

Пленум Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я людини» ( пункт 22 постанови ) зазначає, що для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, питання про умисел, його вид та спрямованість необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин учиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, попередню поведінку винного і потерпілого, їх взаємостосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідку свого діяння: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а при умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання є необережним. Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

Так, відповідно до ст. 115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Визначаючи поняття вини у статті 23 КК України, законодавець вказує, що виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Таким чином, свідомість і передбачення становлять інтелектуальні ознаки умислу, а бажання або свідоме припущення настання наслідків - його вольову ознаку. З урахуванням цих ознак зміст умислу полягає в тому, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

За фактичних обставин, які суд вважає встановленими і такими, що підтверджені належними і допустимими доказами - ОСОБА_6 29 березня 2011 року близько 21.00 години, будучи у стані алкогольного сп`яніння, маючи корисливий намір, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, достовірно знаючи, що в будинку АДРЕСА_2 проживає самотня жінка похилого віку 1927 року народження, розраховуючи на її вік і нездатність чинити активний опір, проник через огорожу з сусіднього домоволодіння на територію її домоволодіння ОСОБА_12 , де, побачивши на порозі будинку сторонню жінку, що не є господаркою будинку - ОСОБА_11 , 1943 року народження, маючи раптово виниклий умисел направлений на вбивство, з метою полегшення реалізації наявного в нього умислу направленого на протиправне заволодіння чужим майном, тобто вчинення запланованих ним в подальшому злочинів, від здійснення яких, незважаючи на раптово виниклі для нього обставини поява незнайомої раніш йому жінки в домоволодінні ОСОБА_12 , яка за показаннями ОСОБА_6 почала кричати, ОСОБА_6 діючи цілеспрямовано, наніс ОСОБА_11 два удари кулаком правої руки в життєво важливі органи - область голови, у результаті яких ОСОБА_11 упала біля сходів будинку. Потім, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію злочинного наміру, спрямованого на вбивство з метою полегшення вчинення запланованого злочину в подальшому, п`ятою правої ноги, взутої в кросівок, наносив ОСОБА_11 удари у життєво важливий орган - по голові. Так, за висновком судово медичної експертизи ОСОБА_11 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді важкої черепно-мозкової травми у вигляді множинних саден і синців на обличчі, переломів стінок максилярного синуса, зовнішньої стінки лівої орбіти й дуги лівої скуловой кістки, забиття головного мозку важкого ступеня з тотальним контузіонним ураженням мозолистого тіла й крововиливами під тверду й м`які мозкові оболонки; синців на шиї; закритої травми тулуба у вигляді множинних синців на тулубі і лінійних непроникаючих переломів 4 лівого ребра по передній пахвовій лінії, З правого ребра по лопатковій лінії, 6-8 правих ребер по середній пахвовій лінії та 9 ребра по задній пахвовій лінії; множинних синців на верхніх і нижніх кінцівках, які за ступенем тяжкості за критерієм небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, причиною смерті ОСОБА_11 став набряк головного мозку, обумовлений черепно-мозковою травмою. Описані ушкодження утворилися від багатократної дії тупого твердого предмету. Ушкоджень характерних для боротьби чи самооборони у потерпілої не встановлено. Самоспричинення описаних тілесних ушкоджень виключається.

В подальшому ОСОБА_6 після спричинення в такий спосіб тілесних ушкоджень потерпілій особі похилого віку і в подальшому не відмовився від реалізації своїх намірів, направлених на незаконне заволодіння чужим майном, затяг ОСОБА_11 в несвідомому стані в середину житлового будинку і залишив лежати на підлозі в коридорі, при цьому зачинив двері з середини будинку на засов.

Такий характер умисних дій обвинуваченого відносно потерпілої ОСОБА_11 , послідовність і інтенсивність їх вчинення за конкретних обставин, як і передування в часі наявного у нього умислу на вчинення злочину протиправного заволодіння чужим майном, на висновок суду, поза сумнівом свідчить, що ОСОБА_6 за конкретних обставин подій усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки - умисне протиправне позбавлення життя іншої людини і бажав настання таких наслідків - смерть ОСОБА_11 і саме з метою полегшення вчинення ним в подальшому запланованого злочину протиправного заволодіння чужим майном, умисел на який і мав ОСОБА_6 , проникаючи в такий спосіб на територію чужого домоволодіння. Та обставина, що ОСОБА_6 проник на територію домоволодіння ОСОБА_12 через огорожу з сусідньої ділянки саме з метою незаконного заволодіння чужим майном по суті не спростовувалась обвинуваченим за його показами під час судового розгляду.

У результаті навмисних протиправних дій ОСОБА_6 , потерпіла ОСОБА_11 померла у відділенні політравми Харківської обласної клінічної лікарні 25.04.2011 року.

За п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України настає відповідальність за умисне вбивство з метою приховати інший злочин або полегшити його вчинення.

Дії винного кваліфікуються як умисне вбивство з метою полегшити вчинення іншого злочину незалежно від того, був цей злочин вчинений чи ні.

За обставинами встановленими в кримінальному провадженні безспірно вбачається і підтверджується доказами, що після спричинення в такий спосіб тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 наслідком яких настала смерть потерпілої ОСОБА_6 і в подальшому не відмовився від реалізації своїх намірів, затяг ОСОБА_11 в несвідомому стані в середину житлового будинку і залишив лежати на підлозі в коридорі, при цьому зачинив двері з середини будинку на засов. За оцінкою конкретних обставин подій, характер і послідовність умисних дій ОСОБА_6 свідчить про направленість його умислу на вбивство ОСОБА_11 з метою полегшити вчинення запланованого ним раніш іншого злочину.

Крім того, 29 березня 2011 року близько 21.10 години ОСОБА_6 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, після того, як затяг тіло ОСОБА_11 в будинок та закривши вхідні двері на засов зсередини будинку, продовжив свої злочинні дії, спрямовані на незаконне заволодіння чужим майном та вбивство з корисливих мотивів, діючи спрямовано, знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , де проживає потерпіла ОСОБА_12 , розраховуючи на її похилий вік і нездатність чинити активний опір, зайшов у вітальню будинку, де зі столу взяв кухонний ніж і почав вишукувати майно. Побачивши господарку будинку ОСОБА_12 , 1927 року народження, яка вийшла на шум, з метою реалізації свого умислу, направленого на умисне вбивство та заволодіння її майном, наніс ОСОБА_12 кулаком правої руки два удари в життєво важливі органи - голови й кілька ударів коліном і п`ятою правої ноги в область грудної клітки й голови після чого остання впала на підлогу в несвідомому стані.

У результаті навмисних протиправних дій ОСОБА_6 , направлених на вбивство з корисливих мотивів, потерпіла ОСОБА_12 померла у хірургічному відділенні Шевченківської центральної районної лікарні 30.03.2011 року.

Висновками судово-медичної експертизи №90Чт/11 від 17.05.2011 року встановлено, що причиною смерті ОСОБА_12 стала тупа черепно-мозкова травма голови у вигляді крововиливу у мізок, яка потягла за собою порушення мозкового кровообігу. Викладене підтверджується наявністю наступних тілесних ушкоджень: субдуральний крововилив в обох півкулях мозку, субарахноідального крововилив в лівій півкулі і мізжочку, перелом кісток носа, множинні крововиливи та садна на голові, крововиливи з внутрішньої поверхні м`яких покривів голови, забита рана на верхній губі, синці в області проекції лівої ключиці, перелом грудини із забиттям легені, синець на правому стегні, саден на лівій руці. Вказані тілесні ушкодження утворилися від ударних та ковзаючих дій тупим твердим предметом, всі ушкодження носять характер прижиттєвих та утворилися незадовго до настання смерті. По ступеню важкості черепно-мозкова травма може бути оцінена у сукупності як важке тілесне ушкодження по критерію небезпеки для життя; перелом грудини по критерію тривалості розладу здоров`я середньої важкості тілесне ушкодження, яке спричинило тривалий розлад здоров`я; крововиливи та садна кінцівок кваліфікуються по критерію тривалості розладу здоров`я як легкі тілесні ушкодження. Всього потерпілій ОСОБА_12 було завдано не менше п`ятнадцяти ударів, які були нанесені в невеликий проміжок часу, один за одним, визначити їх послідовність не представляється можливим. Описана черепно-мозкова травма не могла утворитися при падінні з висоти власного росту. Потерпіла після спричинення їй тілесних ушкоджень і до настання смерті здійснювати які-небудь цілеспрямовані дії (рухатися, бороти, кричати тощо) не могла, так як була непритомна.

За такими конкретними обставинами подій, суд вважає, що ОСОБА_6 діяв з прямим умислом, оскільки ударів завдавав потерпілим навмисно; вчиняв насильство щодо жінок похилого віку і в силу свого інтелектуального розвитку розумів, що його дії носять небезпечний характер, бажав завдати смерті потерпілим, припиняв завдання ударів лише після того, як і ОСОБА_11 і ОСОБА_12 від отриманих тяжких травм втрачали свідомість і не вчиняли будь-яких активних дій.

При цьому суд бере до уваги інтенсивність нападу ОСОБА_6 , характер та локалізацію тілесних ушкоджень спричинених ОСОБА_6 . Морозовій та ОСОБА_12 .

ОСОБА_6 , розуміючи, що нападає на жінок похилого віку, які за своїм віком і станом здоров`я не зможуть надати спротив, наносив кожній з них численні удари у тому числі обутими ногам в життєво важливий орган голову. При цьому, розуміючи , що з врахуванням віку жінок достатнім для пригнічення волі потерпілих застосування мінімального насильства або погрози, обвинувачений наносив удари доки потерпілі не втрачали свідомість.

Враховуючи вік потерпілих і те що голова є життєво важливим органом ОСОБА_6 не міг не розуміти можливість настання суспільно-небезпечних наслідків його дій у виді смерті, але продовжував їх наносити, доки особи не втрачали свідомість. Локалізація, кількість тілесних ушкоджень у потерпілих, їх характер та тяжкість, свідчить про тривале та жорстоке побиття жінок похилого віку, в ході якого ОСОБА_6 не міг не розуміти можливість настання суспільно-небезпечних наслідків його дій у виді смерті і бажав цього або свідомо допускав.

Відповідно до вимог ст. 24 КК України, прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Враховуючи наслідки побиття потерпілих, обвинуваченому для досягнення мети було достатньо наносити удари взутими ногами і не використовувати для цього інших знарядь.

Припинення побиття потерпілих після втрати ними свідомості може свідчити лише про те, що обвинувачений вважав їх мертвими або про втрату зацікавленості обвинуваченого в подальшому побитті та байдужість до наслідків.

Посилання обвинуваченого в невизнання ним вини на те, що смерть потерпілих настала через певний час, а не на меті скоєння злочину, як і те, що для спричинення тілесних ушкоджень потерпілим він не використовував інші предмети, окрім нанесення ударів руками і ногами, не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого, оскільки не свідчить про необережний характер вини щодо цих наслідків.

Доводи обвинуваченого, щодо неправильності кваліфікації його дій за епізодами пред`явленого обвинувачення по фактам смерті ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , їх невідповідності фактичним обставинам подій, в тому числі і щодо характеру і направленості його умислу, суд вважає - безпідставними, такими, що не відповідають фактичним обставинам подій, які мали місце в дійсності.

Отже, оскільки ОСОБА_6 діяв умисно, саме його умисними діями було завдано смерті ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , суд приходить до висновку про безпідставність тверджень обвинуваченого щодо необхідності перекваліфікації його дій в цій частині.

За п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України кваліфікуються дії особи, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком убивства, передбаченого статтями 116 - 118 цього Кодексу. Відповідальність за повторне умисне вбивство настає незалежно від того, чи була винна особа раніше засуджена за перший злочин, вчинила вона закінчене вбивство чи готування до нього або замах на нього, була вона виконавцем чи іншим співучасником злочину.

Якщо винний не був засуджений за раніше вчинене вбивство чи готування до нього або замах на нього, ці його дії підлягають самостійній кваліфікації, а повторно вчинене вбивство кваліфікується за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України. При вчиненні декількох умисних убивств за обтяжуючих обставин, передбачених різними пунктами ч. 2 ст. 115 КК України, дії винного кваліфікуються за цими пунктами та за п. 13 ч. 2 зазначеної статті з урахуванням повторності.

За п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України як учинене з корисливих мотивів умисне вбивство кваліфікується в разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб (заволодіти грошима, коштовностями, цінними паперами, майном тощо), одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків (одержати спадщину, позбавитися боргу, звільнитися від платежу тощо) або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому не має значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок убивства, а також коли виник корисливий мотив - до початку чи під час вчинення цього злочину.

Винність ОСОБА_6 в умисному вбивстві ОСОБА_11 , вчиненому з метою полегшення вчинення іншого злочину, а також умисному вбивстві ОСОБА_12 , вчиненому з корисливих мотивів особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, доведена дослідженими в судовому засіданні доказами, належність і достовірність яких у суду не викликає сумніву.

Окрім безпосередніх висновків судової колегії, щодо кваліфікації дій обвинуваченого, судом враховано, що відповідно до вимог ч.3 ст. 415 КПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

11 травня 2016 року ухвалою апеляційного суду Харківської області було скасовано вирок Чугуївського міського суду Харківської області стосовно ОСОБА_6 від 3 листопада 2014 року. В ухвалі апеляційного суду зазначений висновок, щодо правильності кваліфікації дії обвинуваченого по епізодам нападу на ОСОБА_11 та ОСОБА_12 саме за п.9 ч.2 ст. 115 КК України та п.п.6,13 ч.2 ст. 115 КК України.

Дії ОСОБА_6 за епізодом пред`явленого обвинувачення в умисному вбивстві ОСОБА_11 , суд вважає правильно кваліфікованими за п.9 ч.2 ст. 115 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, вчинене з метою полегшення вчинення іншого злочину.

По епізоду пред`явленого обвинувачення в умисному вбивстві ОСОБА_12 , дії ОСОБА_6 суд вважає правильно кваліфікованими за п.6, п.13 ч.2 ст.115 КК України - умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, вчинене з корисливих мотивів та особою, яка раніше вчинила умисне вбивство (вбивство ОСОБА_11 ).

По епізоду пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення за ч.2 ст.15, п.9 п.13 ч.2 ст.115 КК України - закінчений замах на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_8 - закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинений з метою приховати інший злочин, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Фактичні обставини кримінального правопорушення, які встановлені під час досудового розслідування і зазначені в обвинуваченні ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, п.9 п.13 ч.2 ст.115 КК України - закінчений замах на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_8 суд вважає такими, що знайшли своє підтвердження доказами, наданими стороною обвинувачення під час судового розгляду.

Так потерпіла ОСОБА_8 під час судового розгляду надала суду послідовні і стабільні покази про обставини подій, за якими 29.03.2011 року на початку 22- ї години ОСОБА_6 , побачивши ОСОБА_8 , яка вийшла зі спальні, відразу почав наносити останній тілесні ушкодження, завдавши удару кулаком руки в область щелепи, внаслідок чого остання вдарилася передньою частиною голови об лутку міжкімнатних дверей, спробував нанести останній удар ножем в область живота, однак вона вчинила йому активний опір, схопивши ніж своєю рукою за лезо і, запобігши, таким чином, нанесення їй удару. Після цього ОСОБА_6 приставив їй до горла ніж та, погрожуючи його застосуванням, тобто позбавленням її життя, вимагав не дивитися на його обличчя й допомогти йому знайти в будинку й передати йому коштовності й гроші, які належали ОСОБА_12 . Побоюючись реалізації висловлених на її адресу погроз, ОСОБА_8 стала виконувати вимоги ОСОБА_6 і почала шукати в шафах, коштовності й гроші, при цьому ОСОБА_6 супроводжував її по будинку, тримаючи в руках ніж та погрожував його застосуванням у випадку невиконання нею його вимог. Їй вдалося відібрати ніж, але вона віддала його, оскільки він почав погрожувати і вимагати повернути ніж, ОСОБА_8 зрозуміла, що й без ножа він зможе вбити її. Намагаючись заспокоїти обвинуваченого, вона підійшла до нього впритул і, можливо, в цей момент ОСОБА_6 завдав їй удар ножем у живіт, після чого залишив її на деякий час без уваги. Скориставшись тим, що ОСОБА_6 відволікся втекла із будинку, перестрибнувши через ОСОБА_12 , вона потрапила до кухні, де побачила, що на підлозі лежить непритомна ОСОБА_11 . Потерпіла відкрила двері будинку, вибігла на двір, потім відкрила хвіртку та побігла по вулиці, при цьому ОСОБА_6 переслідував її. Коли потерпіла добігла до сусіда ОСОБА_16 , то обернувшись вона побачила в десяти кроках від себе ОСОБА_6 , вона почала стукати у хвіртку ОСОБА_16 . Коли сусід ОСОБА_16 відгукнувся, то ОСОБА_6 вже не було. Потерпіла продовжила бігти, направляючись до будинку своєї подруги, не дочекавшись, коли вийде ОСОБА_16 . Потерпіла добігла до будинку подруги, вже там побачила у себе на животі ножове поранення. Потерпіла виключає можливість нанесення собі поранення ножем у живіт самостійно.

Показання потерпілої про обставини її звернення за допомогою до сусідів фактично узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_16 про те, що 29.03.2011 року він близько 22 години почув стук у ворота, коли вийшов, то нікого не побачив, однак справа хтось промелькнув.

Під час судового розгляду, судом, на виконання вимог ч.3 ст. 415 КПК України, за якою висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді, перевірив заяву обвинуваченого про тиск на потерпілу ОСОБА_8 з боку працівників прокуратури та протиправне вилучення доказів, які нібито свідчать про невинуватість ОСОБА_6 .

При цьому потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що будь якого тиску чи впливу до неї з боку працівників прокуратури не застосовувалось, а заява обвинуваченого з цього приводу є тільки його домислом і бажанням полегшити своє становище. Вона давала раніш і при новому судовому розгляді стабільні і правдиві показання про фактичні обставини подій.

Допитаний в процесі судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , не визнаючи кваліфікацію ним скоєного, фактичні обставини подій стосовно потерпілої ОСОБА_8 не спростовував, за виключенням того, що як завдав їй удар ножем ОСОБА_6 не пам`ятає, але не виключає такого під час сутички, що відбувалась між ними. Вважаючи, що достатньо налякав потерпілу, яка виконувала його вимоги й шукала цінності, він перестав слідкувати за нею і шукав коштовні речі та гроші, а почувши як стукнули вхідні двері, ОСОБА_6 зрозумів, що жінка втекла і злякався, що буде викритий. Не намагаючись наздогнати потерпілу ОСОБА_8 , ОСОБА_6 покинув будинок ОСОБА_12 , викинувши дорогою ніж.

Суд повно і всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо кваліфікації його дій по епізоду з потерпілою ОСОБА_8 , вважає за необхідне зазначити наступне.

Для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, повинні ретельно досліджуватись докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

Надаючи правову оцінку всім об`єктивним обставинам по справі, від яких залежить встановлення дійсного наміру обвинуваченого, зокрема, подіям, що передували злочину, а саме - умисні вбивства в будинку, де в той час перебувала і ОСОБА_8 , двох осіб, застосування обвинуваченим ножа як знаряддя злочину, характер та локалізація завданих тілесних ушкоджень потерпілій - удар ножем у життєво важливі органи, тривалість в часі застосування до потерпілої як погроз так і спричинення тілесних ушкоджень з використанням ножа незважаючи на активний опір потерпілої, продовження в її присутності нанесення ударів ногою потерпілій ОСОБА_12 , яка тимчасово подала ознаки життя, конкретні обставини і причини відвернення його уваги від потерпілої - під час пошуку ним самостійно в кімнаті матеріальних цінностей, а також наступні дії обвинуваченого, який, почувши, що потерпіла ОСОБА_8 покинула будинок, намагався наздогнати потерпілу, коли вона залишала місце пригоди, переслідуючи при цьому її з ножем, який пізніше викинув. ОСОБА_6 ніж в будинку не залишив після втечі з будинку потерпілої ОСОБА_8 , а продовжив з ним переслідування потерпілої, яка неочікувано і раптово, скориставшись замешканням ОСОБА_6 відчинивши двері будинку, які були закриті ОСОБА_6 з середини на засув, вибігла з будинку і через двір і хвіртку вибігла на вулицю, утікаючи від ОСОБА_6 .

Оцінюючи доводи обвинуваченого про відсутність в нього умислу направленого саме на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілій, з метою приховати інші злочини, вчинені ним раніше в цьому ж будинку, окрім іншого, суд звертає увагу і на ту обставину, що ОСОБА_6 , покидаючи будинок після втечі ОСОБА_8 , прослідував в напрямку за нею через весь двір і хвіртку домоволодіння і з ножем. При цьому, за наявності бажання просто втекти, як про це зазначав обвинувачений, ОСОБА_6 не було ніяких перешкод залишити домоволодіння в спосіб і шлях яким він до нього і потрапив через забори сусіднього домоволодіння.

Оцінка зазначених обставин в сукупності - суд вважає об`єктивно підтверджують дійсність намірів обвинуваченого та свідчать про спрямованість умислу обвинуваченого саме на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілій, вчинюване з метою приховати інші злочини, вчинені ОСОБА_6 раніше в цьому ж будинку - умисне вбивство ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Фактичні обставини кримінального правопорушення встановлені під час досудового розслідування знайшли своє підтвердження дослідженими під час судового розгляду належними і допустимими доказами, які, за оцінкою суду, не викликають сумніву щодо дійсного наміру обвинуваченого та спрямованість умислу обвинуваченого саме на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілій, вчинюване з метою приховати інші злочини раніш вчинені ним.

Показання ОСОБА_6 про те, що він почувши як стукнули вхідні двері, і зрозумівши, що жінка втекла, покинув будинок ОСОБА_12 , викинувши дорогою ніж, не намагаючись наздогнати потерпілу ОСОБА_8 суд оцінює критично, як такі, що дані з метою уникнення відповідальності за фактично скоєне і спростовуються показами потерпілої ОСОБА_8 , зокрема, про те, що вона після втечі з будинку, будучи вже за межами домоволодіння ОСОБА_12 в безпосередній близькості позаду себе бачила ОСОБА_6 , котрий переслідував її з ножем, які не викликають сумніву суду щодо їх правдивості і відповідності обставинам подій, що відбувались в дійсності.

ОСОБА_6 , почувши, як потерпіла ОСОБА_8 покинула будинок, намагався наздогнати потерпілу, переслідуючи при цьому її з ножем, про те почувши, що потерпіла почала звати на допомогу сторонніх осіб не довів свій умисел направлений на протиправне заподіяння смерті потерпілій, з метою приховати інші злочини, вчинені ним раніше в цьому ж будинку - умисне вбивство ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і з місця подій зник. Під час огляду місця подій саме ОСОБА_6 вказав на місце куди він викинув ножа.

Перевіривши під час судового розгляду обставини пред`явленого обвинувачення доказами суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_6 за обвинуваченням по епізоду стосовно потерпілої ОСОБА_22 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.15, п.9 п.13 ч.2 ст.115 КК України - закінчений замах на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_8 - закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинений з метою приховати інший злочин, особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо відсутності в його діях умислу направленого на умисне вбивство ОСОБА_8 і неправильності кваліфікації його дій за цим епізодом пред`явленого обвинувачення, суд вважає - безпідставними, такими, що не відповідають фактичним обставинам подій, які мали місце в дійсності.

Вивченням даних, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він раніш неодноразово судимий: 10.01.2007 року Шевченківським районним судом Харківської області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.296 КК України до 4 років позбавлення волі, з застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік; 13.08.2008 року Шевченківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років з місяців позбавлення волі, звільнений 12.03.2011 року умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 4 місяці 11 днів, інкриміновані йому злочини вчинив під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, за місцем проживання характеризується негативно, на наркологічному та психоневрологічному обліках не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд на підставі ст. 67 КК України, визнає - рецидив злочинів, вчинення злочину щодо особи похилого віку, вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п.п. 2,3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків. Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, які, відповідно до ст.12 КК України, віднесено до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, обтяжуючі покарання обставини, особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, вчинив злочини під час застосованого до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, не одружений, за місцем проживання характеризується незадовільно, його відношення до скоєних злочинів і вважає, що виправлення ОСОБА_6 та попередження скоєння ним нових злочинів не можливо без ізоляції від суспільства, тобто має бути пов`язано з призначенням йому покарання тільки у виді позбавленням волі.

Довічне позбавлення волі призначається лише у випадках, спеціально передбачених КК України, і за умови, що суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк. Призначення цього покарання повинно мотивуватись у вироку з обов`язковим наведенням обставин, які, на думку суду, перешкоджають застосуванню позбавлення волі на певний строк.

Вчинення ОСОБА_6 умисного вбивства двох людей, характер та локалізація тілесних ушкоджень спричинених потерпілим, спосіб вбивств, обраний ОСОБА_6 , корисливий мотив, який був поставлений вище, ніж життя людей, закінчений замах на життя третьої людини - на висновок суду у сукупності свідчать про те, що ОСОБА_6 становить особливу небезпеку для суспільства.

ОСОБА_6 , будучи молодою, фізично здоровою, працездатною особою, не вважаючи життя людини найвищою цінністю, безжально й холоднокровно, шляхом нанесення чисельних ударів руками і ногами в життєво важливі органи, спричиняв тілесні ушкодження потерпілим, наслідком яких настала смерть двох людей. ОСОБА_6 , за обставин вчинених злочинів, усвідомлював, що потерпілі ОСОБА_11 і ОСОБА_12 є жінками фізично слабшими і особами похилого віку, і внаслідок фізичної безпорадності не могли чинити опору дорослому, фізично здоровому чоловіку. Локалізація, кількість тілесних ушкоджень у потерпілих, їх характер та тяжкість, свідчить про тривале та жорстоке побиття жінок похилого віку, в ході якого ОСОБА_6 не міг не розуміти можливість настання суспільно-небезпечних наслідків його дій у виді смерті і бажав цього або свідомо допускав. Вбиваючи потерпілих ОСОБА_6 поставив свої корисливі мотиви вище життя людей.

У період часу, до якого належить інкриміновані злочини, ОСОБА_6 за висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи знаходився поза будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, але перебував у стані гострої неускладненої змішаної алкогольної та наркотичної інтоксикації, при цьому міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 щодо інкримінованих йому епізодів злочинної діяльності судом не встановлено. Натомість в процесі судового розгляду встановлені і визнані судом такими що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 обставини, а саме - рецидив злочинів, вчинення злочину щодо особи похилого віку, вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

ОСОБА_6 неодноразово судимий, в тому числі за вчинення тяжких злочинів, раніш відбував покарання в місцях позбавлення волі. Тяжкі і особливо тяжкі злочини ОСОБА_6 вчинив в період застосованого до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання і в незначний проміжок часу після звільнення його з місць позбавлення волі. Зазначені обставини , суд вважає, свідчать про особливу небезпеку ОСОБА_6 для суспільства, для якого навіть застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не привело до позитивних змін в його поведінці і відношенні до загальнолюдських цінностей серед яких життя людини є найважливішою цінністю.

Колегія суддів вважає, що обставиною, яка зумовлює призначення ОСОБА_6 довічного позбавлення волі й водночас указує на неможливість досягнення мети покарання шляхом застосування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, є винятково високий ступінь суспільної небезпеки вчинених ним особливо тяжких злочинів й особи обвинуваченого характер поведінки якого і наслідки свідчать про виключну небезпеку для суспільства.

Враховуючи підвищену суспільну небезпеку вчиненого, а також те, що ОСОБА_6 повторно вчинив умисні вбивства, колегія суддів вважає неможливим застосувати до обвинуваченого покарання у вигляді позбавлення волі на визначений строк, так як він представляє собою виключну небезпеку для суспільства і приходить до переконання, що покарання обвинуваченому у вигляді довічного позбавлення волі буде відповідати принципам справедливості, оскільки людина, її життя, здоров`я, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, право на життя є невід`ємним правом людини і ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що ізоляція ОСОБА_6 шляхом довічного позбавлення волі відповідає вимогам справедливості щодо застосування покарання та відображає співмірність злочину та кари, і тільки таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

На думку суду, покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на певний строк не забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та не слугуватиме цілям його застосування, не відповідатиме вимогам справедливості щодо застосування покарання встановленим ст. 2 КПК України.

При призначенні покарання за злочини, вчинені обвинуваченим ОСОБА_6 суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, виходячи з вимог ч.2 ст.70 КК України, вважає за необхідне визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі.

Також суд враховує, що тяжкі і особливо тяжкі злочини ОСОБА_6 скоїв під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, невідбута частина покарання становить 1 рік 4 місяці 11 днів. Враховуючи, що внаслідок умисних протиправних діянь обвинуваченого настала смерть двох потерпілих, суд вважає за необхідне остаточне покарання за сукупністю вироків призначити ОСОБА_6 на підставі положень ч.2 ст. 71 КК України, шляхом складання покарань у виді довічного позбавлення волі з невідбутим покаранням у виді позбавлення волі за попереднім вироком та остаточно визначити ОСОБА_6 за сукупністю вироків покарання шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі.

Щодо врахування судом особливостей розгляду справи в суді першої інстанції після скасування рішення суду першої інстанції апеляційним судом, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

При новому розгляді в суді першої інстанції, згідно з ч. 2 ст. 416 КПК України, допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Так, вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 03.03.2012 року ОСОБА_6 було визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених п.1, п.6, ч.2 ст.115 КК України, ч.2 ст.15, п.1, п.6, п.9 ч.2 ст.115 КК України та ч.4 ст.187 КК України та призначено покарання: за п.1, п.6, ч.2 ст.115 КК України у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю; за ч.2 ст.15, п.1, п.6, п.9 ч.2 ст.115 КК України у вигляді 14 (чотирнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю; за ч.4 ст.187 КК України у вигляді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю. В силу ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначене довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14.06.2012 року вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 03.03.2012 залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 серпня 2013 року задоволено касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 та скасовано ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 14.06.2012 року.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12.12.2013 року скасовано вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 03.03.2012 року. Кримінальна справа направлена прокурору для додаткового розслідування.

У кримінальному провадженні №0000054 від 24.03.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених п.9 ч.2 ст.115 КК України, ч.4 ст.187 КК України, п.6, п.13 ч.2 ст.115 КК України, ч. 2 ст. 187 КК України, ч.2 ст.15, п.9, п.13 ч.2 ст.115 КК України: - вироком Чугуївського міського суду Харківської області від З листопада 2014 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6,9,13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.187, ч.4 ст.187, ч.1 ст.121 КК України, і, засуджено: за ч.1 ст.121 КК України -до 8 років позбавлення волі; за ч.2 ст.187 КК України - до 7 років позбавлення волі; за ч.4 ст.187 КК України - до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за п.п.6,9,13 ч.2 ст.115 КК України - до 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш судового покарання більш суворим, суд призначив ОСОБА_6 призначено покарання у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до ст.71 КК України до призначеного покарання суд частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду Харківської області від 13 серпня 2008 року і остаточно призначив ОСОБА_6 покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області 11 травня 2016 року вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 3 листопада 2014 року - скасовано.

Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 25 травня 2017 року ОСОБА_6 визнаний винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст. 121, ч,2 ст. 187, ч.4 ст. 187 КК України з призначенням покарання: за 4.1 ст. 121 КК України у виді 6 років позбавлення волі; за ч.2 ст. 121 КК України у виді 10 років позбавлення волі; за ч.2 ст. 187 КК України у виді 8 років позбавлення волі; за ч.4 ст. 187 КК України у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду Харківської області від 13.03.2008 року у виді 1 року 4 місяців 11 днів позбавлення волі і остаточно призначено покарання у виді 16 років 4 місяців 11 днів позбавлення волі.

28 лютого 2019 року колегією суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 25 травня 2017 року скасовано.

Апеляційним судом вироки суду першої інстанції скасовувались за апеляціями прокурора, потерпілої, в тому числі з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону; неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

За висновком Верховного Суду (Постанова від 22 січня 2019 року у справі № 414/1217/14-к) заборона щодо погіршення становища обвинуваченого, яка виникає після скасування рішення суду першої інстанції апеляційним судом з підстав не зазначених у ч. 2 ст. 416 КПК України, продовжує діяти на увесь наступний період кримінального провадження щодо цього обвинуваченого (на усі подальші випадки нового розгляду в суді першої інстанції), незалежно від того, скільки разів буде здійснюватися розгляд у суді першої інстанції у цьому ж провадженні.

Оскільки апеляційним судом вироки неодноразово скасовувались за апеляційною скаргою як прокурора так і потерпілого чи його представника в тому числі і з підстав необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, то при новому розгляді в суді першої інстанції, дискреційні повноваження суду щодо можливості застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання - не обмежуються і становища обвинуваченого при новому розгляді судом першої інстанції після скасування рішень суду першої інстанції апеляційним судом з підстав зазначених у ч. 2 ст. 416 КПК України - не погіршують.

Відповідно до ч. 5, 6, ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За правовим висновком, Великої Палати Верховного Суду (п. 106 Постанови від 29.08.2018 року по справі № 663/537/17), якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом N 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону N 838-VIII.

За таких обставин, в строк відбуття покарання призначеного ОСОБА_6 за даним вироком в виді позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» підлягає зарахуванню строк тримання його під вартою з дня фактичного затримання з 30 березня 2011 року по день ухвалення судом вироку із розрахунку одному дню позбавлення волі відповідають два дні попереднього ув`язнення за даним кримінальним провадженням.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 118 КПК України витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України, залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 124, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Отже, судові витрати на проведення експертизи №Хо54, 55 від 07 квітня 2011 року у сумі 541,72грн. (п`ятсот сорок одна гривня 72 коп.) згідно статті 126 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлено.

Питання про долю речових доказів вирішується судом відповідно до положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374, 375 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_23 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених п.9 ч.2 ст. 115 КК України, п.6, п.13 ч.2 ст. 115 КК України, ч.2 ст.15, п.9 п.13 ч.2 ст.115 КК України, ч.2 ст.187 КК України, ч.4 ст.187 КК України і призначити покарання:

-за п.9 ч.2 ст. 115 КК України - у виді 15 років позбавлення волі;

-за п.6, п.13 ч.2 ст. 115 КК України довічне позбавлення волі із конфіскацією всього майна яке є власністю засудженого;

-за ч.2 ст.15, п.9 п.13 ч.2 ст.115 КК України - у виді 10 років позбавлення волі;

-за ч.2 ст. 187 КК України - у виді 7 (семи) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна яке є власністю засудженого;

-за ч.4 ст.187 КК України - у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі із конфіскацією всього майна яке є власністю засудженого.

На підставі ч.1, ч.2 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі, та остаточне покарання ОСОБА_24 за сукупністю злочинів призначити у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією всього майна яке є власністю засудженого.

На підставі ч.1, ч.2 ст. 71 КК України, шляхом поглинення покаранням за даним вироком у виді довічного позбавлення волі та невідбутого покарання за вироком Шевченківського районного суду Харківської області від 13.08.2008 року у виді 1 року 4 місяців 11 днів позбавлення волі - остаточно призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків - довічне позбавленням волі із конфіскацією всього майна яке є власністю засудженого.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 за даним вироком рахувати з моменту його затримання - з 30 березня 2011 року.

В строк відбуття покарання призначеного ОСОБА_6 за даним вироком в виді позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зарахувати строк тримання його під вартою за даним кримінальним провадженням з дня фактичного затримання з 30 березня 2011 року по день ухвалення судом вироку із розрахунку одному дню позбавлення волі відповідають два дні попереднього ув,язнення.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_6 у виді тримання під вартою - до набрання вироком законної сили залишити без змін - тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експертів НДЕКЦ при ГУ НП України в Харківській області при проведенні експертизи № 54, 55 від 07 квітня 2011 року у сумі 541,72 грн. (п`ятсот сорок одна гривня 72 коп.)

Речові докази: ювілейну медаль «65 років Перемоги у Великій Вітчизняній війні 1941 -1945 років» і срібну сергу вагою 1 (один) грам, після набранням вироком законної сили - повернути потерпілому ОСОБА_9 , мобільний телефон «Samsung SGH-X100№» - повернути потерпілій ОСОБА_8 . Одяг ОСОБА_6 (штани джинсові, кросівки, куртку, светр, спортивну куртку (мастерку), бейсболку, ремінь), ніж кухонний, светр потерпілої ОСОБА_8 , нічну сорочку потерпілої ОСОБА_11 , халат потерпілої ОСОБА_12 , після набранням вироком законної сили знищити. Три фрагменти стрічки зі слідами пальців та долоні рук, піднігтьовий вміст з рук ОСОБА_6 , зразок його крові, зразок крові ОСОБА_8 , зразок крові ОСОБА_11 , піднігтьовий вміст рук ОСОБА_12 і змиви, вилучені в будинку - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3