Справа № 127/1444/19
Провадження №11-кп/801/1480/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0000345 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2019 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 , за ч.3 ст.27, п.11 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13.01.2020 включно,

в с т а н о в и в :

На розгляді Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Відповідно до п.3 ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний повторно до спливу продовженого строку розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.09.2019 року обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжено запобіжні заходи у виді тримання під вартою до 25.11.2019 року, з урахуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Судом поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжних заходів у виді тримання під вартою.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2019 року, обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.3 ст.27, п.11, ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13.01.2020 включно.
Приймаючи рішення суд мотивував, його тим, що ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який, в разі доведення його винуватості, загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на значний строк. Відтак, у суду є підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватись від суду, чинити тиск на свідків, які ще не допитані в судовому засіданні, іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження в суді. Таким чином, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченому.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, змінивши обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною залишати межі будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на нього обов`язків, передбачених, п.п.2,3,4,8,9 ч.5 ст.194 КПК України, мотивуючи свої вимоги тим, що сторона обвинувачення будь-якого клопотання, про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не подавала, а сторона захисту заявляла про можливість застосування щодо останнього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема цілодобового домашнього арешту, проте суд першої інстанції не звернув на це уваги.
Крім того, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, є лише припущенням сторони обвинувачення, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні, будь-які докази на їх підтвердження, що в силу ст.62 Конституції України та ч.4 ст.17 КПК України, повинно тлумачитись на користь ОСОБА_8 .
Щодо обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, то після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправдання тримання під вартою ОСОБА_8 . Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року п.60 рішення у справі «Єлоєв проти України»), а тому тримання під вартою виключно з підстав тяжкості обвинувачення Європейський суд з прав людини трактує, як порушення п.3 ч.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбаченого, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість, кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Заслухавши захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши судові матеріали та матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, сховати або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вказаних вище вимог кримінального процесуального закону.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Так, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.3 ст.27, п.11 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України з чим і погоджується колегія суддів, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватись від суду, чинити тиск на свідків, які ще не допитані в судовому засіданні, іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження в суді. Ризики передбачені ст.177 КПК України на час апеляційного розгляду продовжують існувати, нових доказів, які б слугували підставою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою учасниками кримінального провадження не надано.
Викладені стороною захисту апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом першої інстанції при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.
Враховуючи вище викладені обставини, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, оскільки ухвалена у відповідності до вимог закону, та винесена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга сторони захисту не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2019 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: (підпис)

Згідно з оригіналом