Ухвала
Іменем України
19 травня 2020 року
м. Київ
справа № 495/1743/19
провадження № 51-2363ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 серпня 2019 року та ухвалу Одеського апеляційного суду

від 13 лютого 2020 року,
встановив:
Зі змісту касаційної скарги убачається, що захисник не погоджується з вказаними судовими рішеннями.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 та ч. 3 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції та її думка з приводу участі у касаційному розгляді.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону

(ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого

(ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно

до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, всупереч вищевказаному захисник у своїй касаційній скарзі, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, лише формально посилається на несправедливість призначеного ОСОБА_5 покарання через суворість, при цьому не наводить доводів щодо його явної несправедливості з огляду на положення

ст. 414 КПК України.
Крім того, як убачається з прохальної частини касаційної скарги, захисник ставить вимогу про призначення засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, однак мотивувальна частина скарги не містить посилань на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність як на підставу

для зміни судових рішень щодо ОСОБА_5 із наведенням відповідного обґрунтування.
Окрім вказаного, як убачається з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень, оскаржуваний вирок ухвалою апеляційного суду було залишено без зміни, однак захисник не зазначає, що суд касаційної інстанції має зробити з вказаним судовим рішенням за наслідками розгляду його скарги та не вказує, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість зазначеної ухвали із урахуванням підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України, для її скасування чи зміни.
Крім цього, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України захисник у скарзі не зазначає, чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.

Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 серпня 2019 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3