Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

15.06.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду :
обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп /4806/767/20, за апеляційною скаргою, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИВ :
ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 травня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу й продовжено обвинуваченому за ч. 2 ст. 28, ч.1 ст. 14, ст. 113 та ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 та ч. 2 ст. 194, ч. 5 ст. 27 та ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Донецьк, мешканець м. Черкаси, гр.. України, раніше судимому, зокрема, 26.12.2016 Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч. 2ст. 365 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з позбавленням права, займати посади у правоохоронних органах строком на 3 року, колишній боєць батальйону «Свята Марія» ГУ МВС України,
запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 03.07.2020 включно.
В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ст. 113 та ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 та ч. 2 ст. 194, ч. 5 ст. 27 та ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України. 05.05.2020 прокурором ОСОБА_7 подано клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою. В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що строк тримання під вартою обвинуваченого встановлено лише до 09.05.2020, а захисник подав клопотання про зміну запобіжного заходу на непов`язаний із триманням під вартою. Відповідно до ухвали, кримінальне провадження призначено до розгляду і судом першої інстанції проводиться його розгляд, у тому числі, досліджуються зібрані у кримінальному провадженні докази. При прийнятті рішення про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою суд в ухвалі вказує на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень готування до вчинення з метою ослаблення держави вибухів, підпалів або інших дій, спрямованих на зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, за попередньою змовою, групою осіб, носіння, зберігання, придбання вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, вчинення терористичного акту, тобто вибуху, що заподіяв значної майнової шкоди, з метою провокації міжнародного ускладнення, за попередньо змовою групою осіб, умисному знищенні та пошкодженні чужого майна, вчиненого шляхом вибуху, за попередньою змовою групою осіб, а також пособництво у підробленні документів та використання завідомо підробленого документа; на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 , у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів, те, що вчинені злочини, відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких, за які може бути призначено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років. В ухвалі також вказується на те, що фактичні обставини діяння, яке мало місце вибух відбувся в населеному пункті, з великою кількістю людей, що створювало небезпеку для життя та здоров`я невизначеного кола осіб, що дає підстави для висновку про підвищену суспільну небезпечність інкримінованих ОСОБА_8 діянь. Час, місце та обставини, за яких вчинені кримінальні правопорушення призводять до висновку про значний резонанс злочинів у суспільстві, у тому числі на території Закарпатської області та в Україні. Присутність представників медіа у судових засіданнях, висвітлення ходу розгляду справи в ЗМІ, призвели до висновку про те, що інтерес суспільства у даному випадку переважає над інтересами обвинуваченого щодо забезпечення його прав та свобод і виправдовує подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою. Вказане також призводить до висновку про те, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню судового розгляду, що свідчить про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою будуть недостатніми для запобігання передбаченим ст. 177 КПК України вищевказаним ризикам. Крім цього, при продовженні строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою суд врахував дані, які свідчать про те, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків, потерпілих, експертів та інших обвинувачених, підозрюваного ОСОБА_9 , який на даний час переховується від органу досудового розслідування, з метою схилити їх до зміни чи відмови від показань, і те, що ОСОБА_5 раніше притягався до кримінальної відповідальності. При оцінці доводів сторони захисту судом враховано, що вказані вище кримінально-карні дії, в яких обвинувачується ОСОБА_5 були поєднані із застосуванням насильства. Судом також визнано, що сторона захисту не спростувала наявність вказаних вище ризиків, не посилалась на наявність даних, які б підтверджували що встановлені ризики істотно зменшились чи відпали. Судом також встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням його тривалості, у співвідношенні з тяжкістю обвинувачення на даний час, не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу. З урахуванням наведеного, суд відмовив у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу та продовжив строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 , вказує на те, що ухвала суду є незаконною. Зазначає, що в ухвалі суду не зазначено жодного посилання на доказ ризику, що підсудний має мету переховуватись від органів досудового розслідування чи перешкоджати належному провадженню у справі. Посилання суду на те, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків, потерпілих, експертів та інших обвинувачених, а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (які знаходяться під вартою), підозрюваного ОСОБА_9 , який на даний час переховується від органу досудового розслідування за межами України, з метою схилити їх до зміни чи відмови від показань є необґрунтованими, оскільки даний факт нічим не підтверджено, а навпаки свідки, які допитані в справі під час досудового розслідування, а також у судовому засіданні, показів щодо причетності ОСОБА_5 до інкримінованих йому злочинів не дали. Також вказує і на те, що вплинути на експертів чи спеціалістів обвинувачений не може, так як справа направлена до суду, всі можливі дослідження вже проведені та отримані відповідні висновки. Зазначає, що жоден із передбачених ст. 177 КПК України ризиків не підтверджується об`єктивними, належними та допустимими доказами, а доводи сторони обвинувачення є тільки припущеннями, і при цьому, прокурором фактично не наведеної жодної переконливої обставини, яка б унеможливлювала застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу й просили її задовольнити; перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурора, неявка якого із урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає її розгляду. При прийнятті рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності прокурора враховується, що повідомлення про час та місце розгляду апеляційної скарги прокурору надіслано відповідно до вимог закону; будь-яких заяв про відкладення апеляційного розгляду чи даних про поважність причин неявки прокурор не подавав; сторона захисту не заперечувала щодо розгляду апеляційної скарги без участі прокурора.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються зі здобутими доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, у тому числі окремі з яких, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до особливо тяжких злочинів, за вчинення яких може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, і які мають значний ступінь суспільної небезпеки та значний резонанс у суспільстві.

Окрім того, колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції про те, що обставини вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_5 , тяжкість кримінальних правопорушень, а також те, що судове провадження не закінчено, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може з метою уникнення від кримінальної відповідальності переховуватись від суду та виконання процесуальних рішень, а також перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню судового розгляду.

При цьому, суд першої інстанції дав належну оцінку наступним фактам та обставинам: ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні злочинів на території Закарпатської області, хоча має зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_1 , існує реальна необхідність допиту свідків, на яких обвинувачений, перебуваючи на волі, може незаконно впливати, а також впливати на експертів та інших обвинувачених ( ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ), підозрюваного ОСОБА_9 , який на даний час переховується від органу досудового розслідування на території іншої держави, з метою схилити їх до зміни чи відмови від показань.

Вищенаведене, на думку колегії суддів свідчить і про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що встановлені при застосуванні запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 ризики переховування його від суду, а також незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, на даний час не зменшилися й не відпали. При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення враховується, що сторона захисту як у суді першої інстанції, так і під час розгляду контрольного провадження, не посилалась на наявність даних про те, що встановлені ризики зменшилися чи відпали. Не посилалась сторона захисту і на наявність у ОСОБА_5 захворювань, які перешкоджають триманню його під вартою, що обвинувачений із урахуванням захворювань не може триматися під вартою, що тримання ОСОБА_5 під вартою може негативно відобразитись на стані його здоров`я.

Тому, колегія суддів вважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

При цьому, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції вірно враховано те, що застосований щодо ОСОБА_5 запобіжний захід із урахуванням його тривалості та в співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу (постійна присутність представників медіа у судових засіданнях, висвітлення ходу розгляду кримінального провадження в ЗМІ), в зв`язку з чим, із урахуванням сукупності викладених обставин щодо тривалості перебування обвинуваченого під вартою, наступних даних про його особу: відповідно до вироку від 26.12.2016 Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області засуджений за ч. 2 ст. 365 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки та з позбавленням права, займати посади в правоохоронних органах строком на 3 роки, у силу характеру інкримінованих йому діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення (допит свідків, дослідження письмових та речових доказів), що суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість клопотань сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, із чим погоджується й колегія суддів, вважаючи, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієвості кримінального провадження.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що, прийшовши до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які проявлялися у готуванні до вчинення з метою ослаблення держави вибухів, підпалів або інших дій, спрямованих на зруйнування або пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, за попередньою змовою групою осіб, носінні, зберіганні, придбанні вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, вчиненні терористичного акту, тобто вибуху, що заподіяв значної майнової шкоди, з метою провокації міжнародного ускладнення, за попередньою змовою групою осіб, умисному знищенні та пошкодженні чужого майна, вчиненого шляхом вибуху, за попередньою змовою групою осіб, у тому числі й те, що вибух відбувся в населеному пункті м. Ужгород, з великою кількістю людей, що створювало небезпеку для життя чи здоров`я невизначеного кола осіб, що свідчить про наявність загрози застосування насильства та підвищеної суспільної небезпечності інкримінованих обвинуваченому злочинів, і прийшов до обґрунтованого висновку й про неможливість визначення обвинуваченому розміру застави, із чим погоджується і колегія суддів, вважаючи, що факт неможливості визначення обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту підтверджується вищенаведеними обставинами та ґрунтується на вимогах КПК України, зокрема, положеннях ст. ст. 177, 178 та ч. 4 ст. 183 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційного скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_5 не має на меті переховуватися від суду, ризик його впливу на свідків відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у нього не має можливості й вчиняти будь-які інші злочини не збирається, - колегія суддів відхиляє як такі, що спростовуються вищенаведеними обставинами й не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою. Відхиляючи доводи апеляційної скарги у цій частині, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити будь-які інші злочини, однак, обставини, за яких вчинені кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і також вважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним також із метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів враховує надані прокурором при попередніх розглядах клопотань про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою пояснення сторони обвинувачення, відповідно до яких, ОСОБА_5 з метою уникнення від кримінальної відповідальності, підробив документи, які використовував, з метою ухилення від органів досудового розслідування та суду, переховувався від слідства, в зв`язку з чим оголошувався у розшук, що вказані пояснення прокурора стороною захисту не були спростовані і в їх спростування сторона захисту не посилалася на будь-які дані.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що наявність будь-яких із передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків не підтверджена будь-якими доказами, що продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є безпідставним, недоцільним та невиправданим, - апеляційний суд відхиляє як такі, що також не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду та не впливають на висновок суду першої інстанції про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

При оцінці доводів апеляційної скарги про те, що у кримінальному провадженні докази зібрані з порушенням вимог КПК України і є недопустимими, та прийнятті процесуального рішення, колегія суддів зазначає, що на цій стадії процесу, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини чи кваліфікації дій обвинуваченого, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті, і вважає, що в матеріалах судового провадження є докази, які вказують на вчинення ОСОБА_5 кримінально-карних діянь.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції належним чином не оцінив всі обставини справи та вагомість доказів про вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і спростовуються вищенаведеним, задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі сторона захисту не вказувала.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 травня 2020 року, якою у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , про зміну запобіжного заходу та продовжено обвинуваченому за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ст. 113 та ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 та ч. 2 ст. 194, ч. 5 ст. 27 та ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 03.07.2020 включно, залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :