Провадження №: 1-кп/127/1004/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2020 року місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003112 від 24.06.2017 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , приватного підприємця, із вищою освітою, не одруженого, українця, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,

представника потерпілого, представника цивільного позивача: захисника ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , 24.06.2017 о 12:17 год. керуючи технічно-справним автомобілем «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 , перед початком виїзду з прилеглої території на проїзну частину автодороги Т-02-04 Південний обхід м. Вінниці, не переконався, що це буде безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на дану дорогу, виконуючи маневр лівого розвороту, не надавши при цьому переваги у русі автомобілю «Lexus RX 350», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався головною дорогою у напрямку вулиці Гніванське шосе. З метою запобігання зіткненню з автомобілем «Renault Megane» відбувся виїзд автомобіля «Lexus RX 350» на праве ґрунтове узбіччя, внаслідок чого стався занос транспортного засобу на смугу зустрічного руху, де відбулось його зіткнення з автомобілем «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався у зустрічному напрямку, по належній смузі руху.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1264 від 10.11.2017: «у ОСОБА_7 під час перебування на лікуванні у МКЛ ШМД м. Вінниці з 24.06.2017 по 26.06.2017 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: «Відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку важкого ступеня з формуванням внутрішньо-мозкових крововиливів, епідуральні та субдуральні гематоми у вигляді нашарувань, множинні переломи кісток склепіння, основи та лицевого черепа, забійно-скальпована рана правої лобно-скроневої області, забійно-рвана рана правої скроневої області, субкон`юнктивальний крововилив правого ока, пара орбітальні гематоми; перелом дужки 5-го шийного хребця зліва; закрита травма грудної клітки забій обох легень важкого ступеню, травматичний пульмоніт, правосторонній пневмоторакс; закрита травма живота з внутрішньочеревним розривом сечового міхура. Вказані ушкодження у ОСОБА_7 за ступенем тяжкості належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки являлись небезпечними для життя в момент спричинення, та супроводжувались загрозливими для життя явищами».

Відповідно до висновку комплексної судової фототехнічної, автотехнічної, та транспортно-трасологічної експертизи № 19/12-1/112-СЕ/17 від 09.11.2017: «У даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 10.2 Правил дорожнього руху України та знаходилися у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди».

Відповідно до висновку комплексної судової транспортно-трасологічної, автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-звукозапису № 572/5141/5142/5143/5470 від 24.09.2019: «В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «Renault Megane» ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 10.1 та п. 10.2 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди для водія автомобіля «Renault Megane», ОСОБА_3 визначалася шляхом виконання вимог п. 10.1 та п. 10.2 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «Renault Megane» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 10.1 та п. 10.2 Правил дорожнього руху України та з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди».

Водій ОСОБА_3 за вищевикладених обставин порушив вимоги п.п. 1.5 ч. 1, 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, де зазначено: п. 1.5 ч. 1 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п. 10.1 «Перед початком руху, перестроювання та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 10.2 «Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній».

Порушення ОСОБА_3 вимог п. п. 1.5 ч. 1, 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України знаходяться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Допитаний у ході судового провадження обвинувачений ОСОБА_3 , вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю за викладених у обвинувальному акті обставинах, цивільний позов визнав у повному обсязі та суду надав наступні показання.

Так, 24.06.2017 в обідню пору, ОСОБА_3 керуючи своїм автомобілем марки «Renault Megane», проїздив не подалі села Агрономічне, виконуючи маневр повороту на ліво, почув звуковий сигнал та побачив що з правої сторони рухається автомобіль марки «Lexus RX 350», якому ОСОБА_3 згідно з Правилами дорожнього руху України мав надати можливість проїхати, однак цього не зробив, внаслідок чого водій автомобіля «Lexus RX 350» з метою уникнення зіткнення повернув кермо та автомобіль розвернуло на зустрічну смугу, де він зіткнувся із іншим автомобілем.

Після аварії, ОСОБА_3 одразу викликав швидку медичну допомогу та працівників поліції.

Також, ОСОБА_3 зазначив, що він звертався до страхової компанії щодо страхового випадку, а також відшкодував потерпілому завдану злочином матеріальну шкоду.

У ході судового провадження обвинувачений ОСОБА_3 , зазначив, що про вчинене він щиро шкодує, просив суд суворо його не карати та не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки керування автомобілем пов`язаного із його підприємницькою діяльністю.

Потерпілий ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву, відповідно до якої просив суд проводити розгляд кримінального провадження у його відсутність.

Заслухавши думку прокурора, представника потерпілого, представника цивільного позивача, захисника та обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Також судом з`ясовано чи правильно розуміє обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції.

Одночасно, обвинуваченому ОСОБА_3 та іншим учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи та оцінюючи обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що стороною обвинувачення доведено поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а тому його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Суд враховує, що у постановах Верховного суду звернута увага на те, що відповідно до ст. 50, ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Таким чином, судом враховано те, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно. Відповідно до довідки комунального підприємства Вінницький обласний наркологічний диспансер «Соціотерапія» № 1880 від 18.07.2017 ОСОБА_3 на диспансерному наркологічному обліку у закладі не перебуває. Згідно довідки комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» № 20/3111 від 24.07.2017, ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні, остання госпіталізація на стаціонарній військовій експертизі з 04.08.2010 по 28.09.2010 з діагнозом: «заїкання тоно-клонічної форм із артикуляційними та дихальними судомами помірного ступеню. ВСД по кардіальному типу», на обліку не перебуває.

Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2004 слідує, що у кожному випадку призначення покарання за ч. 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керування транспортними засобами.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України з урахуванням конкретних обставин справи надає можливість суду як призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення Закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду.

У ході судового провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 є особою раніше не судимою, характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває. Потерпілий ОСОБА_7 та його представник не наполягали на суворій мірі покарання та на додатковому покаранні. Обвинувачений ОСОБА_3 відповідно до витягу з реєстру платників єдиного податку займається господарською діяльність пов`язаною з продажем товарів, а тому останній у своїй діяльності потребує постійного користування транспортним засобам. З урахуванням вказаного та враховуючи всі зазначені обставини у їх сукупності, суд вважає за можливе не призначати обвинуваченому ОСОБА_3 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме те, що останній раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, ставлення до вчиненого, поведінку у ході судового провадження, відшкодування шкоди, думку потерпілого у частині призначення міри покарання, а тому суд переконаний, що саме покарання у виді позбавлення волі на певний строк призначене ОСОБА_3 зі звільненням останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, буде необхідним та достатнім і досягне мети не лише кари ОСОБА_3 за вчинене, а й буде слугувати для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

У ході судового провадження представником цивільного позивача в інтересах цивільного позивача ОСОБА_9 заявлено цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_10 у сумі 501 210 грн. та про стягнення матеріальної шкоди з АТ «Страхова Група «ТАС» у сумі 99 000 грн. У ході судового провадження представник цивільного позивача відмовився від цивільного позову у частині стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_3 у сумі 501 210 грн., оскільки останнім добровільно відшкодовано завдані збитки, а тому в цій частині позов не розглядається.

Судом встановлено, що між АТ «Страхова Група «ТАС» укладено договір страхування його цивільно-правової відповідальності, взято на себе обов`язок у межах страхової суми відповідати за шкоду, завдану страхувальником третій особі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 була застрахована, що підтверджується страховим полісом серії № АК/4562903 АТ «Страхова Група «ТАС» від 21.01.2017 строком до 21.01.2018, згідно якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200 000 грн., за шкоду заподіяну майну 100 000 грн., франшиза 1 000 грн.

Представник АТ Страхова Група «ТАС», який був повідомлений про час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду клопотання відповідно до якого просить суд розглядати справу без його участі. Разом із тим, надав на адресу суду відзив, згідно якого позов не визнає, оскільки вимоги про відшкодування шкоди не ґрунтуються на вимогах закону та суперечать законодавству, а тому підстав для виплати АТ Страхова Група «ТАС» відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.

Зі змісту ч. 2 ст. 1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 22, ст. 28, ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У тому числі відшкодуванню підлягає шкода пов`язана із пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

У свою чергу страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів, відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування».

У ст. 979 ЦК України зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування. Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування), ч. 1 ст. 999 ЦК України.

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до них п. 9 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Між обвинуваченим ОСОБА_3 та страховою компанією АТ «Страхова група «ТАС» існували договірні зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Положеннями ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентовано, встановлено що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування.

Суд звертає увагу, що визначений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядок звернення потерпілого чи іншої особи до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні ст. 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого чи іншої особи.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди, вказане також узгоджується зі ст. 15, ст. 16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування. Перша з них передбачена ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого чи іншої особи на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого ст. 128 КПК України.

Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із страховика шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к) і зводиться до того, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого чи іншої особи до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» не є обов`язковим, оскільки саме за особою права якої були порушені залишається право вибору способу звернення за захистом своїх прав із заявою до страхової компанії чи з позовом до суду.

З урахуванням вказаного, суд вважає, що позов ОСОБА_9 у частині стягнення з АТ «Страхова Група «ТАС» матеріальної шкоди у сумі 99 000 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

У порядку ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.06.2017 підлягає скасуванню.

Питання, щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 371, 374 КПК України, ст. 65 КК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов заявлений ОСОБА_9 задовольнити повністю.
Стягнути з АТ «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_11 матеріальної шкоди у сумі 99 000 грн.

Речові докази, а саме:

?відеозапис дорожньої транспортної пригоди на автодорозі Т-02-04 «Південний Буг м. Вінниці, який зберігається у матеріалах кримінального провадження залишити у матеріалах кримінального провадження;

?CD-R диск з камери зовнішнього спостереження, який зберігається в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження;

?автомобіль «Renault megane», державний номерний знак НОМЕР_1 , який зберігається на спец майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ДП МВС «Вінниця-Інформ-Ресурси» - повернути власнику ОСОБА_3 ;

?автомобіль «Volkswagen Touareg», державний номер НОМЕР_3 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_8 залишити ОСОБА_8 ;

?автомобіль «LEXUS RX 350», державний номерний знак НОМЕР_2 , який зберігається на спец майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ДП МВС «Вінниця-Інформ-Ресурси» - повернути власнику ОСОБА_9 .

Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати за проведені експертизи на користь держави у сумі 36 028, 18 грн.

Арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.06.2017 - скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вручити копію вироку обвинуваченому та прокурору негайно.

Учаснику судового провадження, який не був присутній у судовому засіданні копію вироку суду надіслати поштою не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: