Справа № 463/7391/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1002/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові, в режимі відеоконференції з Тисменецьким районним судом Івано Франківської області, кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2019 року щодо протиправних дій чи бездіяльності слідчого та на постанови слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

скаржника - ОСОБА_6 ,

встановила:
Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 12.11.2019 було закрито провадження по скарзі в частині вимог ОСОБА_6 на протиправні дії чи бездіяльність слідчого та на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові ОСОБА_7 від 04.10.2019 про закриття кримінального провадження за № 000288 від 01.04.2019, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України.

Крім того відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на протиправні дії чи бездіяльність слідчого та на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_7 від 15.10.2019 про закриття кримінального провадження за № 000288 від 01.04.2019, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України.

На дану ухвалу подав апеляційну скаргу ОСОБА_6 в якій просить поновити строк апеляційного оскарження; ухвалу слідчого судді скасувати; постанову слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, ОСОБА_7 від 15.10.2019 про закриття кримінального провадження № 000288 від 01.04.2019 скасувати; розглянути в порядку і спосіб визначений ст. 220 КПК України його клопотання від 12.08.2019 та визнати його потерпілим, крім того зобов`язати слідчого вчинити по даному кримінальному провадженні необхідні слідчі та процесуальні дії.

Щодо пропуску строку апеляційного оскарження, то слухання справи відбувалося без його участі, копію ухвали суду отримав 06.12.2019, а тому у п`ятиденний строк не мав можливості вчасно її оскаржити через що просить вважати дану причину поважною та поновити строк апеляційного оскарження. Зазначає, що подав апеляційну скаргу 11.12.2019, тобто на п`ятий день з моменту отримання листа з копією ухвали слідчого судді.

По суті апеляційний вимог апелянт зазначив, що вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки судом не було прийнято до уваги той факт, що слідчим було порушено вимоги ст. 124 Конституції України, не виконано ухвалу суду від 09.09.2019; не розглянуто його клопотання від 12.08.2019 в порядку і спосіб визначений ст. 220 КПК України; порушено вимоги ч.5 ст. 124 КПК України і не доповнено первинну правову кваліфікацію ст.ст. 366, 382 КК України відповідно до його повідомлення, хоча доказів для цього було наведено достатньо. Слідчий проігнорував клопотання, щодо урахуванням стану його здоров`я та проведення слідчих дій за місцем його проживання, тобто порушив вимоги ч. 1, 2, 5 ст. 55 КПК України; без прийняття відповідної постанови його самочинно не визнано потерпілим по даному кримінальному провадженню. У результаті цього його позбавлено можливості направляти клопотання про вчинення тих чи інших слідчих дій, долучати наявні у нього матеріали до справи, ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування, тобто незаконно позбавили його права використовувати можливості та права передбачені ст. 56 КПК України, отже порушено його конституційні права, свободи та норми міжнародного права на своєчасне, повноцінне, об`єктивне розслідування кримінального провадження по суті.

Апелянт наголошує, що за його повідомленням про вчинення кримінального правопорушення сільським головою Старокривотульської ради ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 364 КК України було порушено кримінальне провадження № 0000162 від 26.12.2012. Даним злочином йому було спричинено значну матеріальну та моральну шкоду. У ході проведення досудового розслідування було змінено кваліфікацію злочину на ч.1 ст. 125 КК України. Слідчими та прокурорами по даному кримінальному провадження не виконувались, або виконувались протиправно, в порушення чинного законодавства, слідчі дії та виносились незаконні рішення, які у подальшому ним оскаржувалися до суду і в судовому порядку їх зобов`язували виконати дії передбачені КПК України.

Апелянт звертає увагу, що рішення суду повноцінно не виконувалися, його не було визнано потерпілим по кримінальному провадженню № 000288, не було вручено пам`ятки потерпілого з його правами та обов`язками. Таким чином працівниками слідства та прокуратури були вчинені дії та бездіяльність, які в подальшому він і оскаржив до суду, оскільки слідчим було безпідставно, без проведення всіх належних процесуальних дій закрито провадження у справі.

Апелянт покликається, що твердження слідчого судді про відсутність матеріальної шкоди не відповідають дійсності адже слідчий ОСОБА_7 не провів жодної слідчої дії для встановлення цього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку скаржника ОСОБА_6 , який наполягав на задоволенні його апеляційної скарги, міркування прокурора про відмову в задоволені апеляційної скарги, дослідивши матеріали судової справи та кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Поважність причин пропуску скаржником строку на подачу апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому цей строк необхідно поновити.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або із наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.
Постанова про закриття кримінального провадження має бути вмотивованою, а її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній мають бути викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюючі її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження.
Частиною 1 ст. 306 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави. Вищевказані вимоги були дотримані в повному обсязі слідчим суддею під час розгляду скарги ОСОБА_6 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.
Згідно п. 3 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Згідно ч.2 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування виносить ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

Колегією суддів встановлено, що за заявою ОСОБА_6 , на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 21.03.2019, до ЄРДР за № 000288 було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України.

ОСОБА_6 оскаржив дії слідчих СУ ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та прокурорів прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які на його думку, не вчиняли належних процесуальних дій по кримінальному провадженню № 0000162, яке було відкрите за його повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст. 364 КК Країни сільським головою Старокривотульської ради ОСОБА_9 .

Постановою слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_7 від 15.10.2019 року кримінальне провадження за № 000288 від 01.04.2019 року закрито, у зв`язку з відсутністю в діях слідчих та прокурорів складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №000288, органом досудового розслідування було проведено ряд слідчих дій та процесуальних заходів з метою здобуття доказів, які б свідчили про наявність чи відсутність в діяннях слідчих та прокурорів ознак вищезазначеного кримінального правопорушення і дано їм належну правову оцінку в постанові про закриття кримінального провадження.
На думку колегії суддів, слідчий суддя розглядаючи скаргу ОСОБА_6 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 15 жовтня 2019 року, з огляду на матеріали кримінального провадження та ґрунтуючись на отриманих в ході досудового розслідування даних, у зв`язку із відсутністю доказів обставин вчинення кримінального правопорушення, про яке йдеться в заяві ОСОБА_6 , перевірив дотримання органом досудового розслідування вимог кримінального процесуального законодавства і дійшов вірного висновку, що процесуальне рішення та викладені у ньому мотиви слідчого відповідають вимогам законодавства, мотивувавши це в своїй ухвалі з чим погоджується і апеляційний суд.
Крім цього, підстав, які б викликали сумнів у всебічності та неупередженості проведення досудового розслідування і дослідженні обставин кримінального провадження, що стали приводом для винесення вищезгаданої постанови, колегією суддів не встановлено, а відтак, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо неповноти досудового розслідування є безпідставними та не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду як в суді першої, так і апеляційної інстанцій.
Що стосується покликання скаржника з приводу обсягу проведення необхідних слідчих дій, то таке, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки згідно ч.5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, а відтак, слідчий на власний розсуд визначає обсяг дій, спрямованих на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження, необхідних для прийняття законного і обґрунтованого процесуального рішення.
Твердження апелянта про те, що йому не вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого і не допитано його як потерпілого, не заслуговують на увагу, так як кримінальний процесуальний кодекс не зобов`язує слідчого визнавати потерпілим особу, виключно на підставі заяви про злочин. Згідно положень ч.1, ч.2 та ч.3 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
В основі набуття фізичною чи юридичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактична (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальна (подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого).
Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Цей момент може збігатися з початком кримінального провадження або мати місце після його початку, але не може йому передувати. У разі коли особа не подавала відповідної заяви і була визнана потерпілим слідчим, прокурором або судом, права і обов`язки потерпілого виникають у неї з моменту надання згоди на таке визнання.
ОСОБА_6 визнаний потерпілим у кримінальному провадженні № 0000162 по якому досудове розслідування ще триває.

У кримінальному провадженні №000288 слідчий дійшов висновку про відсутність ознак злочину, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України, оскільки у вказаному кримінальному проваджені факт спричинення тяжких наслідків охоронюваним законом правам та інтересам ОСОБА_6 не встановлено. Про це слідчий зазначив у постанові про закриття кримінального провадження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дотримавшись передбаченого ст. 306 КПК України порядку розгляду скарг даної категорії, у відповідності до вимог ст.ст. 307, 372 КПК України постановив вмотивоване рішення, висновки якого відповідають фактичним обставинам та спростовують доводи скаржника про незаконність постанови про закриття кримінального провадження.
Окрім цього, щодо вимоги ОСОБА_6 про зобов`язання слідчого на проведення певних слідчий дій під час досудового розслідування, то така не входить до повноважень суду апеляційної інстанції.
Доводи ОСОБА_6 наведені в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_6 .
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Поновити ОСОБА_6 строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2019 року, якою відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_6 на постанову слідчого Першого СВ ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000288, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України - залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді: