Справа № 346/5996/19
Провадження № 11-кп/4808/245/20
Категорія ст. 186 ч.2 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001161 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 , заступника прокурора Івано Франківської області ОСОБА_11 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано Франківської області від 03 березня 2020 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 186 ч.1, ст. 185 ч.2, ст. 186 ч.2 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, раніше судимого 24.05.2018 року Івано Франківським міським судом за ст. 309 ч.1 КК України до покарання у вигляді штрафу 1190 гривень,

в с т а н о в и л а :

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вважає вирок Коломийського міськрайонного суду від 03.03.2020 року незаконним та необґрунтованим, так як судом не здобуто достатніх та об`єктивних доказів, на підтвердження того, що в його діях стосовно епізоду, який відбувся 10.11.2019 року є склад злочину, передбачений ст. 186 ч.1 КК України. Окрім цього зазначає, що в судовому засіданні його не було допитано по інших епізодах.

Просить вирок Коломийського міськрайонного суду від 03.03.2020 року скасувати. Змінити правову кваліфікацію даного кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу з доповненням в якій вважає, що вирок Коломийського міськрайонного суду від 03.03.2020 року є незаконним та підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінально процесуального закону. Зазначає, що суд першої інстанції порушив вимоги ст. 349 ч.3 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 своєї провини у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково стосовно епізоду, який відбувся 10.11.2019 року та пояснив, що дійсно в цей день зайшов в магазин по АДРЕСА_2 . В даному магазині перебувала лише продавець. Попросив дати йому коньяк, сигарети і чай. В той момент коли продавець розвернулася до прилавку за чаєм, він взяв коньяк, сигарети та вибіг з магазину. Криків продавщиці не чув, і що вона за ним вибігла не бачив. Таким чином ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна, а не відкрите.

З`ясувавши обсяг доказів та порядок їх дослідження, суд прийняв рішення про допит потерпілих, свідків та обвинуваченого. Однак допит обвинуваченого щодо вчинених злочинів 15.11.2019 р, 18.11.2019 р.,19.11.2019 р. не провів.

Просить вирок Коломийського міськрайонного суду від 03.03.2020 року щодо ОСОБА_8 скасувати. Кримінальне провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

Заступник прокурора Івано Франківської області ОСОБА_11 в поданій апеляційній скарзі вважає, що вирок Коломийського міськрайонного суду від 03.03.2020 року щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінально процесуального закону.

Зазначає, що суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження за епізодами 15.11.2019, 18.11.2019 року та 19.11.2019 року, оскільки обвинувачений визнав свою вину. Однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження Коломийський міськрайонний суд не з`ясував, чи правильно обвинувачений зрозумів зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також не роз`яснив йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, чим порушив процедуру та порядок розгляду кримінального провадження, відповідно до вимог ст. 349 ч.3 КПК України.

Просить скасувати вирок Коломийського міськрайонного суду від 03.03.2020 року щодо ОСОБА_8 за ст. 186 ч.1, ст. 186 ч.2, ст. 185 ч.2 КК України з підстав істотного порушення вимог кримінально процесуального закону.

Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано Франківської області від 03.03.2020 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 186 КК України та ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання: за ч.1 ст.186 КК України, у виді 240 годин громадських робіт; за ч.2 ст.185 КК України, у виді одного року позбавлення волі; за ч.2 ст.186 КК України, у виді чотирьох років позбавлення волі;

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Строк відбування покарання вказано рахувати з - 22 листопада 2019 року.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін у виді тримання під вартою.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, Обвинувачений ОСОБА_8 відкрито викрав чуже майно, таємно викрав чуже майно, вчинено повторно та відкрито викрав чуже майно вчинено повторно. Злочини вчинено при наступних обставинах.

10 листопада 2019 року біля 14 год., перебуваючи в приміщенні магазину «Продукти», що в м. Коломия по вулиці Довбуша, 80 а, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, керуючись корисливими мотивами, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав з торгового прилавку магазину пачку сигарет марки «Bond 25» вартістю 46 грн. та пляшку коньяку ємністю 0,5 л. марки «Потьомкін» вартістю 157 грн., що належить ФОП ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого намагався покинути з викраденим майном приміщення магазину. Однак, в момент виходу ОСОБА_8 з магазину, злочинні дії ОСОБА_8 було виявлено продавцем ОСОБА_12 . Із метою доведення свого злочинного умислу до кінця та із метою викрадення майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, а також те, що за його протиправними діями спостерігають, ОСОБА_8 продовжив дії, направлені на заволодіння та розпорядження викраденим майном, та покинув місце вчинення кримінального правопорушення із викраденим майном, розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 203 грн.

Крім того, 15 листопада 2019 о 12 год. 18 хв., ОСОБА_8 діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, достовірно знаючи, що вчиняє майнове кримінальне правопорушення перебуваючи в приміщенні ветеринарного кіоску "Еліт вет", що за адресою: м. Коломия, вул. Грушевського, 50, впевнившись , що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон марки «Xiomi Redmi 4X», бувший у користуванні вартістю 3500 грн. із чохлом бувшим у користуванні вартістю 120 грн., який належить продавцю ОСОБА_13 , після чого місце вчинення злочину покинув, розпорядившись вказаними майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на суму 3620 грн.

Крім того, 18 листопада 2019 о 15 год. 50 хв. ОСОБА_8 діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, достовірно знаючи, що вчиняє майнове кримінальне правопорушення перебуваючи на автобусній зупинці по вулиці Січових Стрільців в м. Коломия шляхом вільного доступу таємно викрав у ОСОБА_14 бувший у користуванні мобільний телефон марки "Xiomi Redmi 4X", який останній поклав на лавку, вартістю 4650 грн., після чого місце вчинення злочину покинув, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 4650 грн.

Крім того, 19 листопада 2019 о 00 год. 30 хв. ОСОБА_8 діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, достовірно знаючи, що вчиняє майнове кримінальне правопорушення, перебуваючи в приміщенні магазину АЗС «Автодрайв», що в м.Коломия по вулиці С. Бандери, 50, відкрито викрав у оператора ОСОБА_15 дві пачки сигарет марки «Bond» вартістю 38 грн. кожна та пляшку коньяку ємністю 0,5 л марки «Bolgrad» вартістю 105 грн., після чого місце вчинення злочину залишив та розпорядився вказаними майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 181 грн.

В порядку ст. 345 КПК України головуючим суддею було з`ясовано чи вручена обвинуваченому ОСОБА_8 пам`ятка про його права і обов`язки, чи зрозуміло йому їх зміст, та чи є необхідність у їх роз`ясненні.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 підтримали подані апеляційні скарги, просили їх задовольнити, а кримінальне провадження закрити на підставі ст. 284 ч.1 п.3 КПК України. Щодо апеляційної скарги прокурора, заперечили;

- прокурор підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. З приводу поданих апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 заперечив.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Перевіряючи вирок в межах поданих апеляційних скарг прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Статтею 409 КПК України встановлено, що однією із підстав для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотні порушення вимог кримінально процесуального закону, якими за змістом ст.412 ч.1 КПК України є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Згідно з ст. 349 ч. 3 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, прийняття рішення про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються є правом суду першої інстанції, яке може бути використане судом на власний розсуд у разі переконання, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин, які ними не оспорюються.

Виходячи зі змісту ст.349 ч.3 КПК України, необхідно прийти до висновку, що при вирішенні питання про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, визнання обвинуваченим вини у вчиненні злочину не є вирішальним, оскільки обвинувачення складається із сукупності різних фактів, які не є однаковими за своїм юридичним значенням.

Так, відповідно до вимог ст.91 КПК України у кримінальному проваджені підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Приймаючи рішення про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд першої інстанції повинен не тільки переконатись в тому, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також і роз`яснити їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Виконуючи вищевказану вимогу кримінального процесуального закону, суд першої інстанції повинен конкретизувати кожну із обставин вказаних в обвинуваченні, яка має значення для правильного розгляду кримінального провадження по суті і стосовно якої він приймає рішення про недоцільність дослідження доказів.

Суд першої інстанції повинен вказати, які саме обставини не потребують доказування і вважаються встановленими в зв`язку з тим, що не оспорюються ніким із учасників кримінального провадження, переконатися, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і після постановлення судового рішення, будуть позбавлені права оскаржити їх в апеляційному порядку.

Вищевказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції виконані не були і суд не конкретизував обставини, стосовно яких він приймає рішення про недоцільність дослідження доказів і стосовно яких учасники судового провадження позбавлені права оскарження в апеляційному порядку.

Як вбачається з вироку та матеріалів кримінального провадження, всупереч вимог ст. 349 ч.3 КПК України судом першої інстанції було порушено процедуру та порядок розгляду кримінального провадження.

В мотивувальній частині вироку (а.с. 190-193) судом було зазначено, що допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні злочинів, вчинених 15.11.2019 р., 18.11.2019 р. та 19.11.2019 р. визнав повністю та підтвердив обставини вчинених ним злочинів, які викладені в обвинувальному акті. Стосовно епізоду, який відбувся 10.11.2019 року визнав вину частково та пояснив, що дійсно в цей день зайшов в магазин по вул. Довбуша в м. Коломия. Крім нього, перебувала лише продавець. Попросив дати йому коньяк, сигарети та чай. В той момент коли продавець розвернулася по чай, він взяв сигарети та коньяк та вибіг з магазину. Криків продавщиці не чув, і що вона за ним вибігала не бачив.

Проте під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що не визнає своєї вини, оскільки все було не зовсім так, як зазначено у вироку. Крім цього, суд першої інстанції не допитав його по інших епізодах. Тобто, дана обставина свідчить про те, що обвинувачений належним чином не зрозумів зміст вимог ст. 349 ч.3 КПК України.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при відсутності належного встановлення фактичних обставин кримінального провадження прийшов до передчасних висновків про можливість розгляду кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 в порядку ст. 349 ч.3 КПК України.

Сукупність вищевказаних порушень, допущених судом першої інстанції при судовому розгляді кримінального провадження є істотними, оскільки такі порушення, безперечно, ставлять під сумнів законність і обґрунтованість оскаржуваного вироку.

За таких обставин вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Задовольняючи апеляційну скаргу прокурора і частково апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому встановлені обставини під час апеляційного розгляду підлягають ретельній перевірці при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції.

Щодо запобіжного заходу, колегія суддів встановила наступне.

Судом першої інстанції запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено без змін тримання під вартою.

Скасовуючи вирок суду з зазначених вище обставин, колегія суддів, відповідно до вимог ст.178 КПК України, враховуючи дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вважає, що виконання ОСОБА_8 процесуальних обов`язків не можливе при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а тому слід продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись ст.ст. 376,404, 405,407, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити повністю, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 березня 2020 року щодо ОСОБА_8 - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід тримання під вартою обраний обвинуваченому ОСОБА_8 продовжити на 60 днів, тобто до 07 вересня 2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5