Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/540/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 206-2 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2020 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 травня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області знаходиться кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за за № 0000202 за обвинуваченям ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205-1, ч.3 ст.206-2 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 27 травня 2020 року суд, за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 на два місяці, тобто до 25 липня 2020 року включно.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні тяжких злочинів, раніше не судимий, не має на утриманні малолітніх дітей, не працює, а також те, що покарання за вчинення одного із злочинів, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , передбачено позбавлення волі на строк до десяти років. Також, обвинувачений протягом тривалого часу переховувався від суду, що свідчить про відсутність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків.

Також, судом першої інстанції надано оцінку суспільній небезпечності кримінального правопорушення, яке інкримінуються обвинуваченому та ймовірну можливість продовження обвинуваченим протиправної поведінки у подальшому.

Таким чином, суд першої інстанції не встановив обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у вигляді тримання під вартою минувала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник зазначає, що рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обвинувачений переховувався від суду і на момент розгляду клопотання цей ризик продовжує існувати. Проте, на думку захисника рішення суду є незаконним, тому, що воно не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки його висновки не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Апелянт зазначає, що задовольняючи клопотання суд, на підставі статті 194 КПК України під час розгляду зобов`язаний був встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які, зокрема, свідчать про: 1) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор; 2) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Захисник звертає увагу на те, що обвинувачений вже чотири місяці перебуває під вартою. На стадії досудового розслідування запобіжний захід обирався у вигляді особистого зобов`язання. Розгляд справи вже розпочався по суті, обвинувачений дав показання та визнав вину. Потерпіла в суд не з`являється і подала заяву про розгляд справи у її відсутності, її права відновлені. Свідки проживають в різних містах (не в Києві) впливати на них є неможливим.

Також, захисник зазначає, що підозрюваний має зареєстроване та постійне місце проживання у м. Києві, має на утриманні неповнолітню дитину, тобто має міцні соціальні зв`язки. Інші ризики відсутні.

Захисник вважає, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Заслухавши суддю доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Судом першої інстанції під час розгляду матеріалів кримінального провадження №0000202 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у скоєні злочинів, передбачених ч.2 ст.205-1, ч.3 ст.206-2 КК України, постановлено ухвалу про продовження останньому строку тримання під вартою на 60 днів.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 на більш м`який.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205-1, ч.3 ст.206-2 КК України, які є тяжкими злочинами.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Як під час розгляду клопотання місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів вважає, що зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу суду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Більш того, наведені обставини вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватися від суду, оскільки останній перебував у розшуку, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, та вчиняти інші кримінальні правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених пунктами 1,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянта про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, з метою запобігання ризикам, передбаченим ч.1 статті 177 КПК України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження йому строку тримання під вартою на 60 днів для забезпечення виконання покладених на ОСОБА_8 процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 статті 177 КПК України, які були враховані судом під час продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, не одружений, до затримання не працював, не має міцних соціальних зв`язків, а також серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів не знаходить підстав для скасування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 тримання під вартою, як про це просить захисник.

Злочин, по якому пред`явлено особі повідомлення про підозру є: закінченим, тяжким, умисним, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 .

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 травня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4