Справа № 159/951/17 Провадження №11-кп/802/590/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:в порядку КПК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 вересня 2019 року щодо неї,

В С Т А Н О В И В:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання заступника начальника Ковельського МРВ з питань пробації філії Державної установи «Центр пробації в Волинській області ОСОБА_8 , скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено засуджену ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для відбування покарання, призначеного вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 липня 2017 року у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.
У поданій апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_7 вважає ухвалу суду необґрунтованою. Посилається на те, що при розгляді справи в суді першої інстанції у неї не було адвоката, оскільки таке право їй не було роз`яснено, а тому вона не могла себе належним чином захищати, що призвело до незаконності судового рішення. Також зазначає, що органом пробації неналежним чином не роз`яснено умови та порядок подання заяви про зміну місця проживання. Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, виклав основні доводи апеляційної скарги, засуджену ОСОБА_7 , яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила зменшити покарання, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги і просив ухвалу суду залишити без змін, дослідивши матеріали провадження за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до такого висновку.

Згідно з вимогами ч.3 ст.370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

При розгляді подання органу пробації щодо засудженої ОСОБА_7 , суд першої інстанції дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 липня року ОСОБА_7 засуджена за ч.2 ст.185, ч.1 ст.309 КК України із застосуванням ст.70 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки.

Відповідно до приписів ст.76 КК України, на ОСОБА_7 були покладені такі обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Згідно вимог ч.2 ст.78 КК України (ч.2 ст.166 КВК України) у разі, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

Вказана стаття до поважних причин неявки засудженого до кримінально - виконавчої інспекції відносить несвоєчасне одержання запрошення, хворобу та інші обставини, що фактично позбавляють засудженого своєчасно прибути за викликом.

При скасуванні звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням суддя зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 в період іспитового строку, визначеного їй вироком суду, не виконувала покладені на неї обов`язки.

Так, засудженій ОСОБА_7 представником органу пробації 12 березня 2018 року було роз`яснено порядок та умови відбування іспитового строку; обов`язки покладені на неї судом, порядок звільнення від відбування покарання після закінчення іспитового строку, порядок притягнення до адмінвідповідальності та відповідальності за вчинення нового злочину; скасування звільнення від відбування покарання і направлення її для відбування покарання в місця позбавлення волі, а також під підпис була ознайомлена з постановою про встановлення днів явки на реєстрацію, згідно з якою була зобов`язана з`являтися до Ковельського МРВ з питань пробації філії першого, другого, третього та четвертого вівторка щомісяця.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 в період з 15 травня 2018 року по 25 вересня 2018 року без поважних причин систематично не з`являлася на реєстрацію до уповноваженого органу пробації у визначені дні, за місцем свого проживання була відсутня.

Крім того, ОСОБА_7 неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, зокрема 07 січня 2018 року за ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 127 КУпАП та 14 квітня 2018 року за ч.2 ст. 184 КУпАП, що потягнуло за собою адміністративні стягнення.

Тобто, ОСОБА_7 умисно не виконувала покладені на неї судом обов`язки, та систематично вчиняла адміністративні правопорушення, що свідчить про небажання засудженої стати на шлях виправлення.

У зв`язку із вищенаведеними обставинами, заступник начальника органу з питань пробації звернувся до суду з поданням, у якому просив вирішити питання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженої ОСОБА_7 для відбування призначеного покарання.

Крім того, у зв`язку з неодноразовою неявкою засудженої на розгляд подання уповноваженого органу пробації, місцевим судом до ОСОБА_7 було застосовано привід, який виконано не було, на підставі чого засуджену було оголошено у розшук.

Частиною 1 статті 166 Кримінально-виконавчого кодексу України встановлено, що у разі ухилення засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, від виконання обов`язків, які покладені на нього судом, або порушення громадського порядку, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, кримінально-виконавча інспекція застосовує до нього застереження у виді письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направленням для відбування покарання.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», також зазначено, що суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК, або систематичного (три і більше разів) вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Отже, така поведінка ОСОБА_7 , як самовільне залишення місця проживання, не повідомлення органу кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та неодноразове, тривале нез`явлення на реєстрацію без поважних причин, свідчить про ігнорування покладених на неї вироком суду обов`язків, що унеможливило контроль за нею та свідчить про її небажання стати на шлях виправлення.

Доводи засудженої про те, що суд не з`ясував, чи мала вона реальну можливість виконати покладені на неї обов`язки, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що будь-яких переконливих даних на підтвердження таких обставин, суду не надано.

Крім того, відсутність ОСОБА_7 за місцем проживання, не заперечується і самою засудженою.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що протягом тривалого часу засуджена жодного разу не проінформував орган пробації про поважні причини неявки на реєстрацію або інше місце свого перебування, не з`ясувала можливість та порядок явки на реєстрацію та не проінформувала про причини неявок.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи апелянта щодо незабезпечення судом участі захисника, чим, на думку ОСОБА_7 було порушено її право на справедливий судовий розгляд, з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст.43 КПК виправданий, засуджений має право обвинуваченого, передбачені статтею 42 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для його захисту на відповідній стадії судового провадження, зокрема право на захист.

Між тим, за приписами ст.52 КПК участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. В інших випадках обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні:

1) щодо осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення у віці до 18 років, - з моменту встановлення факту неповноліття або виникнення будь-яких сумнівів у тому, що особа є повнолітньою;

2) щодо осіб, стосовно яких передбачається застосування примусових заходів виховного характеру, - з моменту встановлення факту неповноліття або виникнення будь-яких сумнівів у тому, що особа є повнолітньою;

3) щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, - з моменту встановлення цих вад;

4) щодо осіб, які не володіють мовою, якою ведеться кримінальне провадження, - з моменту встановлення цього факту;

5) щодо осіб, стосовно яких передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішується питання про їх застосування, - з моменту встановлення факту наявності в особи психічного захворювання або інших відомостей, які викликають сумнів щодо її осудності;

6) щодо реабілітації померлої особи - з моменту виникнення права на реабілітацію померлої особи;

8) щодо осіб, стосовно яких здійснюється спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження, - з моменту прийняття відповідного процесуального рішення;

9) у разі укладення угоди між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості - з моменту ініціювання укладення такої угоди.

Разом з тим, як убачається з журналу судового засідання від 06 вересня 2019 року (а.с.194) та аудіозапису технічної фіксації перебігу судового засідання, під час судового розгляду засудженою ОСОБА_7 клопотань про забезпечення участі захисника для захисту її інтересів не заявлялось, а підстави для обов`язкової участі захисника, як це передбачено ст.52 КПК України, в даному провадженні відсутні.

Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі засудженої, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 вересня 2019 року щодо неї без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: