Кримінальне провадження 1-кп/760/626/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

з участю:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000466 від 24 квітня 2019 р. по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Раднікова, Уманського району Черкаської області, зареєстрованої та проживаючої: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт від 25 квітня 2019 р. у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 Кримінального кодексу України.

Разом з ним до суду надійшла угода про визнання винуватості від 25 квітня 2019 р., укладена в м. Києві між прокурором ОСОБА_8 та підозрюваною ОСОБА_7 за участі захисника ОСОБА_6 .

Під час підготовчого судового засідання за ініціативою суду було поставлене питання щодо повернення обвинувального акту, оскільки він не відповідає вимогам закону.

Прокурор, обвинувачена та захисник проти повернення обвинувального акту прокурору заперечували. Прокурор вказала, що обвинувальний акт складений відповідно до вимог законодавства та висловилась в підтримку укладеної неї угоди про визнання винуватості.

Обвинувачена та її захисник підтримали прокурора та просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Вислухавши думки учасників, вивчивши зміст обвинувального акту та угоди, суд прийшов до висновків, які мотивує наступним чином.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 Кримінального процесуального кодексу України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Як зазначено в обвинувальному акті на стор 4., ОСОБА_7 обвинувачується у торгівлі людиною, а так само вербуванні людини, вчинені з метою експлуатації, з використанням примусу, обману, шантажу, уразливого стану, вчинені щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

Однак, в змісті обвинувального акту не зазначено в чому полягали, на думку сторони обвинувачення: примус та шантаж потерпілих. При пред`явленні обвинувачення сторона обвинувачення зазначає про примус та шантаж, як кваліфікуючі ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України, разом з тим при викладенні об`єктивної сторони інкримінованого злочину про дії, щоб свідчили про примус і шантаж, в обвинувальному акті не згадується.

Крім того, не зазначені в обвинувальному акті і дії обвинуваченої, які були спрямовані на торгівлю людьми. Торгівля людьми та вербування людини з метою експлуатації становлять два різні самостійні склади злочини, а отже при пред`явленні ОСОБА_7 обвинувачення у торгівлі людьми, слідчий в обвинувальному акті мав викласти фактичні обставини даного кримінального правопорушення. Однак, дані фактичні обставини в обвинувальному акті відсутні.

Відповідно до п. а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Крім того, про необхідність чіткого формулювання обвинувачення, тобто, про ті факти, що, на думку сторони обвинувачення, мали місце, вказує у своєму рішенні Європейський суд з прав людини в справі "Маттоціа проти Італії". В даному рішенні ЄСПЛ зазначає, що це є необхідним для підготовки для адекватного захисту.

Так, суд зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

В рішенні від 9.10.2008, прийнятому у справі «Абрамян проти Росії», вказано: «Деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 214 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення:

3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Враховуючи те, що в угоді, як і в обвинувальному акті, не зазначені фактичні обставини кримінального правопорушення щодо вчинення обвинуваченою дій, спрямованих на торгівлю людиною, а так само вербування людини, вчинене з метою експлуатації з використанням примусу та шантажу, то суд вважає, що відсутні фактичні підстави для беззаперечного визнання винуватості ОСОБА_7 у даних злочинах. А тому в затвердженні угоди слід відмовити.

Виходячи із вищезазначеного, суд, -

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт від 25 квітня 2019 р. у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 Кримінального кодексу України повернути прокурору.

В затвердженні угоди про визнання винуватості від 25 квітня 2019 р., укладеної в м. Києві між прокурором ОСОБА_8 та підозрюваною ОСОБА_7 за участі захисника ОСОБА_6 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошений 03 березня 2020 р. о 15.00 год.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3