Провадження № 1-кп/522/145/20
У Х В А Л А
в порядку ст. 331 КПК України
27 січня 2020 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі, питання про доцільність продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні №0002694 від 21.10.2018 року обвинуваченого:
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Баку, республіки Азербайджан, громадянин Азербайджану, з незакінченою середньою освітою, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання та реєстрації в Україні, раніше не судимий,
- у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 121 КК України.
Учасники процесу:
прокурор - ОСОБА_4 ,
обвинувачений - ОСОБА_3 ,
захисник - ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:
У провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР за №0002694 від 21.10.2018 року, по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Суд з власної ініціативи ставить на розгляд питання стосовно доцільності продовження строків тримання під вартою обвинуваченому.
Прокурор вважав за необхідне продовжити строк тримання під вартою, оскільки у обвинуваченого не зменшилися ризики передбачені ст. 177 КПК України, він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, за яке відповідальність передбачена у вигляді позбавлення волі, та наявні ризики, що він буде перешкоджати кримінальному провадженню.
Захисник обвинуваченого заперечила проти продовження строку тримання під вартою, заявила клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.
Обвинувачений підтримав думку захисника.
Суд, заслухавши думку сторін дослідивши матеріали кримінального провадження прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді утримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Суд зобов`язаний до спливу продовженого строку повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, іншого обвинуваченого, експерта або спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; або вчинити інше кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
З наданих до суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюються у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.
Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри (сформованого обвинувачення) у вчиненні особами кримінального правопорушення.
Метою запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.
Суд враховує той факт, що ОСОБА_3 будучи громадянином іншої держави, без стійких соціальних зв`язків на території України, обвинувачується у вчиненні корисливого кримінального правопорушення, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
При попередньому вирішенні питання про доцільність продовження тримання під вартою суд вказав, що наявні ризики передбачені п.1-5 ст. 177 КПК України.
В той же час, як вбачається із клопотання захисника, обвинувачений має постійне місце проживання, яке підтверджується договором найму житала, моє тяжко хвору матір, що на думку суду, свідчить про бажання загладити свою провину та про критичне ставлення до дій, що ставлять йому у обвинувачення, тому, суд приходить до висновку, що ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - відпав.
При цьому, у відповідності до ст. 23 КПК України та 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, а тому, зважаючи на стадію судового провадження, суд вбачає реальним ризик, що обвинувачений у разі не застосування запобіжного заходу може впливати на свідків, які безпосередньо судом не допитані.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Як вбачається із практики Європейського суду з прав людини, та зазначено в рішенні по справі "Хайредінов проти України" (Заява N 38717/04), "Суд підкреслює, що розумність строку тримання під вартою ніколи не оцінюється in abstracto. Іншими словами, пункт 3 статті 5 Конвенції ( 995_004 ) не може вважатися таким, що безумовно дозволяє тримання під вартою, якщо тривалість такого тримання не перевищує певного строку. Виправдання будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами державної влади (див. рішення у справі "Шишков проти Болгарії" (Shishkov v. Bulgaria), N 38822/97, пункт 66, ECHR 2003-I (витяги))."
Крім того, у вказаному рішенні, зазначено, що існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції ( 995_004 ) не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим (див. рішення у справі "Власов проти Росії" (Vlasov v. Russia), N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року, з подальшими посиланнями).
Так, зважаючи на тривалість знаходження обвинуваченого під вартою, суд вважає, що наявні ризики не можуть виправдовувати подальше застосування виняткового запобіжного заходу. З урахуванням того факту, що нові ризики не з`явилися, суд приходить до висновку, що достатнім запобіжним заходом буде домашній арешт.
Згідно з ч. 1, 3-6 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.
Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.
Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Керуючись ст.ст. 331, 372, 132, 176-178, 181, 193-194, 196-197 КПК України, суд

у х в а л и в:
Клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинувачених ОСОБА_3 , про зміну запобіжного заходу - задовольнити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 - скасувати, звільнивши з-під варти в залі суду.
Обрати ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, за адресою: АДРЕСА_2 .
Покласти на ОСОБА_3 , виконувати передбачені ст. 194 КПК України обов`язки : прибувати по першому виклику до суду на визначений ним час; не залишати місце постійного проживання без дозволу суду; здати на зберігання до ГУ Державної міграційної служби в Одеській області свій паспорт для виїзду за кордон, утриматись від спілкування із потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні, заборонити обвинуваченому залишати вказане місце проживання в період з 21:00 годин по 07:00 годин.
Розяснити ОСОБА_3 , що в разі невиконання вказаних обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідному відділенню Національної поліції негайно поставити на облік ОСОБА_3 .
Строк дії ухвали суду становить два місяці, тобто до 27.03.2020 року.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
27.01.2020