ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/477/20 Справа № 190/1609/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25січня 2020 року включно щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , обвинувачених за п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю учасників судового розгляду:
прокурора: ОСОБА_10
обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , в режимі відеоконференції
захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційних скаргах:

- адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 .

В обґрунтування апеляційних вимог, вказує, що судом не було з`ясовано обставини справи, не було досліджено та наведеного жодного доказу, на підставі яких колегія суддів зробила свої висновки про необхідність утримання ОСОБА_7 під вартою. Не зазначено мотивів та обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, не дотримано та не обґрунтовано мету та підстави тримання під вартою, а також, наявність ризиків, передбачених п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України, керуючись лише припущенням та тяжкістю злочину, який інкримінують ОСОБА_7 .

Клопотання прокурора не відповідає вимогам КПК України, оскільки з нього не вбачається, якими доказами підтверджується обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_7 , додатки до клопотання прокурора взагалі відсутні, що підтверджує відсутність доказів наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та обґрунтованої підозри.

Адвокат зазначає, що ОСОБА_7 жодного разу не вчиняв дії, які б свідчили про його намір переховуватися від органів слідства чи суду. Крім того, ОСОБА_7 має постійне місце проживання, сім`ю, до складу якої входять його мама, бабуся, співмешканка, раніше не судимий, має позитивну характеристику за місцем проживання, що свідчить про те, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_7 не буде вчиняти спроб втечі.
Також, зазначає про тривалість перебування ОСОБА_7 під вартою більше одного року.

- адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 .

В обґрунтування апеляційних вимог, вказує,що судом не зазначено мотивів та обґрунтування неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, не дотримано та не обґрунтовано мету та підстави тримання під вартою, а також, наявність ризиків, передбачених п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України, керуючись лише припущенням та тяжкістю злочину, який інкримінують ОСОБА_9 .

Адвокат зазначає, що ОСОБА_9 жодного разу не вчиняв дії, які б свідчили про його намір переховуватися від органів слідства чи суду. Крім того, ОСОБА_9 має постійне місце проживання, сім`ю, до складу якої входять бабуся та співмешканка, раніше не судимий, має позитивну характеристику за місцем проживання, що свідчить про те, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_9 не буде вчиняти спроб втечі.
Також, зазначає про тривалість перебування ОСОБА_9 під вартою більше одного року.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2019 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , обвинувачених за п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, до 25 січня 2020 року включно.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд зазначив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого законом передбачено довічне позбавлення волі.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватим, свідчить про наявність ризику переховування від суду. Усвідомлюючи відповідальність, яка загрожує їм у разі доведеності провини, з метою уникнення відповідальності за вчинений ними злочин вони можуть впливати на свідків у кримінальному провадженні, які відповідно до Реєстру матеріалів досудового розслідування, мешкають у одній місцевості з обвинуваченими.

Крім того, суд врахував особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, має матір та постійне місце реєстрації і мешкання, а також, особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше не судимий, має непрацездатну бабусю, постійне місце реєстрації та мешкання.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинувачених та їх захисників, які підтримали вимоги апеляційних скарг захисників та просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання осіб під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинувачених під вартою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_9 та доводи обвинувачених і їх захисників щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

При цьому, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, має матір та постійне місце реєстрації і мешкання, та обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше не судимий, має непрацездатну бабусю, постійне місце реєстрації та мешкання, а також, наявність передбачених ст.177 КПК України ризиків, у зв`язку з чим, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд також дійшов висновку, що вони є обґрунтованими.

Так, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, яке є особливо тяжкими та, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі,а отже, усвідомлюючи відповідальність, яка загрожує їм у разі доведеності вини,можуть переховуватися від суду.

Крім того, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 можуть незаконно впливати на свідків, з метою зміни показів на їх користь, задля уникнення відповідальності за вчинене.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд, також, приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також, апеляційним судом враховується характер кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в ціломута практику Європейського суду з прав людини п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Зазначене виправдовує тривалість обвинувачених під вартою, у зв`язку з чим, доводи апеляційних скарг захисників в цій частині, колегія суддів не приймає до уваги.

Суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченими, покладених на них процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання обвинувачених під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Посилання захисників на те, що прокурором не доведена наявність ризиків, на які він посилається у клопотанні, є безпідставними, оскільки у своєму клопотанні прокурором зазначені доводи на підтвердження заявлених ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, про що він зазначав і у судовому засіданні.

Твердження захисників про те, що прокурором не надано ніяких доказів, якими підтверджується обґрунтованість підозри обвинуваченим, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки оцінка доказів та встановлення наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення судом надається при ухваленні вироку.

Доводи в апеляції захисників на те, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 раніше не були судимі та мають сім`ю, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для зміни щодо них запобіжного заходу у виді тримання під вартою та самі по собі не можуть слугувати підтвердженням їх належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування такого виду запобіжного заходу.

Всі інші, викладені в апеляційних скаргах захисників доводи, були об`єктом дослідження судом при продовженні запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 і їм надана належна оцінка.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг, не встановлено.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25січня 2020 року включно щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , обвинувачених за п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

_______________ _____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4