Справа № 638/3312/20
Провадження № 1-кс/638/801/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2020 року слідчий суддя Дзержинський районний суд міста Харкова у складі ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000810 від 26.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

встановив:
Слідчий СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про арешт майна.
У клопотанні слідчий зазначає, що 26.02.2020 близько о 00 год.10 хв., невстановлені особи, перебуваючи на ділянці місцевості біля буд.17-А по просп. Науки в м. Харкові, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, відкрито заволоділи майном, що належить ОСОБА_4 , чим спричинили останньому матеріальну шкоду.

03.03.2020 р.н, слідчим СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області, під час складання протоколу огляду місця події у проміжок часу з 11:00 по 11:30 у ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 вилучено мобільний телефон марки «Samsung» модель «SM-J260» IMEI НОМЕР_1 IMEI НОМЕР_2 .

Повернення вилученого майна може негативно вплинути на встановлення істини по кримінальному провадженню та встановлення усього кола осіб, причетних до скоєння вказаного кримінального правопорушення, оскільки у разі повернення зазначених предметів можуть бути вжиті заходи та вчинені дії направленні на їх знищення, що може значно ускладнити або взагалі унеможливить встановлення об`єктивної істини у кримінальному проваджені, а також призначення та проведення необхідних судових експертиз.

Слідчий в судове засідання не з`явився. Надав заяву, в якій просив розглянути клопотання у його відсутності. Клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, суд дійшов наступного.

За ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

За п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

За ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставини, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, є речовими доказами по справі.

Відповідно до вимог ст. 170 КПК України арешт майна може передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатись будь-яким чином таким майном та використовувати його. Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Відповідно до ст.ст. 168 ч. 2, 236, 237 КПК України тимчасове вилучення майна: речей та документів, які мають значення для кримінального провадження, може здійснюватись також під час обшуку та огляду. Тому тимчасове вилучене майно може належати не тільки підозрюваному (ч. 1 ст. 167 КПК України), а й іншим особам.

Відповідно до вимог ст.ст. 214, 223 КПК України, після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів.

Враховуючи, що вищеописане вилучене майно може бути визнано знаряддям вчинення кримінального правопорушення то їх втрата, зникнення, або пошкодження може перешкодити розслідуванню кримінального провадження, встановленню істини по справі, суд приходить до висновку, що за вищевказаних підстав можливо задовольнити клопотання слідчого про арешт майна.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 131-132, 170-173, 309, КПК України, слідчий суддя, -

постановив:
Клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна - задовольнити.
Накласти арешт на вилучений 03.03.2020 року під час складання протоколу огляду місця події у проміжок часу з 11:00 по 11:30 у ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 вилучено мобільний телефон марки «Samsung» модель «SM-J260» IMEI НОМЕР_1 IMEI НОМЕР_2 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1 .