ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11/803/29/19 Справа № 0417/9484/2012 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5

розглянувши 10 грудня 2019 року у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 жовтня 2019 року про визнання апеляційної скарги на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2012 року у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_6 за вчинення злочинів, передбачених п.13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, ч.2 ст. 194, ст. 70 КК України такою, що не підлягає розгляду, у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження, -

В с т а н о в и л а:
Цією постановою апеляційну скаргу ОСОБА_6 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2012 року у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_6 за вчинення злочинів, передбачених п.13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, ч.2 ст. 194, ст. 70 КК України, визнано такою, що не підлягає розгляду, у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Мотивована дана постанова тим, що оскаржуваний вирок був проголошений 18 вересня 2012 року і в цей же день ОСОБА_6 отримав його копію, що підтверджується його відповідною розпискою від 18.09.2012 року, а тому згідно ч. 3 ст. 349 КПК України (в редакції 1960 року), пропустив передбачений цією нормою строк, який сплинув ще 04 жовтня 2012 року.

В апеляції ОСОБА_6 не згоден з вказаною постановою і просить її скасувати і направити на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

В судове засідання захисник та засуджений, який відмовився від відеоконференції відмовився, не з`явився,їх неявка не є перешкодою для розгляду справи, що відповідає і узгоджується з вимогами частини 3 статті 362 КПК України ( в редакції 1960 року)

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляції засудженого, перевіривши матеріали кримінальної справи в межах апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Відповідно до вимог п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, здійснюючи апеляційний перегляд оскаржуваної постанови районного суду, колегія суддів керується нормами Кримінально-процесуального Кодексу України 1960 року.

За положеннями ч.1 ст.365 КПК України, постанова суду першої інстанції перевіряється в межах апеляції.
Згідно з вимогами частини 3 статті 349 КПК України ( в редакції 1960 року), апеляція на вирок може бути подана протягом п`ятнадцяти діб з моменту їх проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою,- в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
За частиною першою статті 353 КПК України, у разі подання апеляції з пропуском встановленого статтею 349 цього Кодексу строку і при відсутності клопотання про його відновлення апеляція постановою головуючого визнається такою, що не підлягає розгляду.
Судом першої інстанції встановлено, що оскаржуваний вирок був оголошений 18 вересня 2012 року, копія якого була в той же день вручена засудженому ОСОБА_6 згідно його розписки. Апеляційну скаргу на вказаний вирок ОСОБА_6 надав 22 серпня 2019 року згідно вхідного штампу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, і при відсутності клопотання про поновлення цього строку.
За цих обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого і законного висновку про визнання апеляції ОСОБА_6 такою, що не підлягає розгляду, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки такий висновок в повній мірі узгоджується і відповідає вищенаведеним нормам кримінального процесуального закону, так як ОСОБА_6 подав апеляцію зі значним пропуском строку встановленого статтею 349 КПК України, який сплив ще 04 жовтня 2012 року та за відсутності клопотання про його поновлення.
При цьому, апеляційний суд також зважає на значний період часу який сплинув, що складає більше 7 років, а також на практику ЄСПЛ, з цього питання, зокрема, у рішеннях у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) та у справі Устименко проти України (заява № 32053/13, п. 47, остаточне від 29 січня 2016 року), Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.
Таким чином, з огляду на викладене, суд першої інстанції діяв у порядку і межах вимог, передбачених вищезазначеними нормами закону, колегія суддів не знайшла правових підстав для скасування оскаржуваної постанови суду яка є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 349, 353,362, 366 КПК України 1960 року, п. 15 Розділу 9 Перехідних положень КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2019 року про визнання апеляційної скарги на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2012 року у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_6 за вчинення злочинів, передбачених п.13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.15, ч.2 ст. 194, ст. 70 КК України такою, що не підлягає розгляду, у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження залишити без змін.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4