Провадження № 11-кп/4820/406/19
Справа № 686/6563/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 грудня 2019 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
його представника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000428 від 19.01.2018 року, за апеляційними скаргами прокурора та представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 05 квітня 2019 року,
у с т а н о в и л а :
Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 05 квітня 2019 року
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, неодружений, не працює, з вищою освітою, не має судимостей,
визнаний винуватим за ч.1 ст.121 КК України з призначенням покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки, з покладенням обов`язків періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено попередній особисте зобов`язання.
Цивільний позов прокурора Хмельницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров`я в особі Хмельницької обласної лікарні задоволено: ухвалено стягнути з ОСОБА_9 до Хмельницького обласного бюджету на розрахунковий рахунок 1504 в ГУДКСУ в Хмельницькій області МФО 815013, код ЗКПО 02004717 витрати, понесені Хмельницькою обласною лікарнею на лікування потерпілого ОСОБА_7 в сумі 3 307 грн 50 коп.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково: ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 1 424 грн 41 коп матеріальної шкоди та 40 000 грн моральної шкоди.
У решті позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про речові докази.
За вироком суду, ОСОБА_9 о 14 годині 37 хвилин 19 січня 2018 року, перебуваючи біля центрального входу до приміщення магазину «Офіс-центр» по вул. Подільській, 93, м. Хмельницького, підійшов до ОСОБА_7 та на ґрунті особистих неприязних відносин, що склались між ними раніше, з метою заподіяння останньому тілесних ушкоджень, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс йому кулаками три удари в обличчя, після чого схопив руками спереду за верхній одяг, кинув на землю та наніс кулаками не менше чотирьох ударів по голові та обличчю ОСОБА_7 . У цей час з метою припинення побиття ОСОБА_7 до нього підбігла його дружина ОСОБА_11 , яка відтіснила ОСОБА_9 убік. Проте останній з метою подальшого заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , який сидів на землі, знову підійшов до нього та з лівого боку почергово лівою та правою ногою умисно наніс по одному удару по лівій боковій частині тулуба ОСОБА_7 .
Унаслідок зазначених злочинних дій ОСОБА_9 спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді гематоми м`яких тканин тім`яно-скроневої ділянки голови справа, лівої навколо очної ділянки, рани верхньої губи зліва, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, а також тілесні ушкодження у вигляді перелому 8-го ребра зліва по середньо- аксілярній лінії, 9-го ребра по задній аксілярній лінії зліва без ознак консолідації з накопиченням повітря в плевральній порожнині зліва та зі зміщенням межистіння, крововиливів м`яких тканин грудної клітки зліва, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, яке в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняє загрозливі для життя явища і котре без надання медичної допомоги, за звичайним перебігом, закінчилось чи могло б закінчитись смертю.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, просив вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 6 років позбавлення волі.
Посилався на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.
Зазначав, що судом не в повній мірі ураховано, що ОСОБА_9 вчинив тяжкий злочин, негативно характеризується за місцем проживання, завдану потерпілому шкоду в повному обсязі не відшкодував.
Уважав, що судом безпідставно ураховано як обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки ОСОБА_9 погодився дати показання лише після допиту усіх учасників провадження, вину визнав частково у зв`язку з наявністю вагомих доказів на підтвердження його вини, не висловлював жалю з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Відтак, на переконання прокурора, призначення йому покарання із застосуванням ст.75 КК України є необґрунтованим.
Крім того суд, звільнивши ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, в порушення ч.1 ст.76 КК України не поклав на останнього усі обов`язки, передбачені цією статтею, тобто не застосував закон, який підлягає застосуванню.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 також просив вирок суду скасувати у зв`язку з призначенням покарання, яке є необґрунтованим і незаконним, не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого і призначити його у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Уважав, що ОСОБА_9 не розкаявся та відчуває потенційну безкарність, тому звільнення його від відбування покарання на підставі ст.75 КК України є необґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та узагальнених доводів апеляційних скарг; прокурора, потерпілого ОСОБА_7 і його представника адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційних скарг з викладених у них мотивів про скасування вироку та ухвалення нового вироку; пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які заперечили проти апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про таке.
Апеляційним судом установлено, що ОСОБА_9 о 14 годині 37 хвилин 19 січня 2018 року, перебуваючи біля центрального входу до приміщення магазину «Офіс-центр» по вул. Подільській, 93, м. Хмельницького, підійшов до ОСОБА_7 та на ґрунті особистих неприязних відносин, що склались між ними раніше, з метою заподіяння останньому тілесних ушкоджень, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс йому кулаками три удари в обличчя, після чого схопив руками спереду за верхній одяг, кинув на землю та наніс кулаками не менше чотирьох ударів по голові та обличчю ОСОБА_7 .
У цей час з метою припинення побиття ОСОБА_7 до нього підбігла його дружина ОСОБА_11 , яка відтіснила ОСОБА_9 убік. Проте останній з метою подальшого заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , який сидів на землі, знову підійшов до нього та з лівого боку почергово лівою та правою ногою умисно наніс по одному удару по лівій боковій частині тулуба ОСОБА_7 .
Унаслідок зазначених злочинних дій ОСОБА_9 спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді гематоми м`яких тканин тім`яно-скроневої ділянки голови справа, лівої навколо очної ділянки, рани верхньої губи зліва, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, а також тілесні ушкодження у вигляді перелому 8-го ребра зліва по середньо- аксілярній лінії, 9-го ребра по задній аксілярній лінії зліва без ознак консолідації з накопиченням повітря в плевральній порожнині зліва та зі зміщенням межистіння, крововиливів м`яких тканин грудної клітки зліва, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, яке в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняє загрозливі для життя явища і котре без надання медичної допомоги, за звичайним перебігом, закінчилось чи могло б закінчитись смертю.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_12 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.121 КК України, є обґрунтованими, підтверджені сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та детально викладених у вироку доказів, яким судом дана належна оцінка і в апеляційних скаргах не оспорюються.

Що ж стосується рішення суду про призначення покарання і звільнення від його відбування з випробуванням, то його не можна визнати законним.
Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування вироку суду першої інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а відповідно до ч.2 ст.409 КПК України невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного.
Згідно з п.2 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є застосування закону, який не підлягав застосуванню.
Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Відповідно до статей 50, 65 КК України при виборі заходу примусу суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має на меті виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, як останнім, так і іншими особами.
Як зазначав Конституційний Суд України у справі про призначення судом більш м`якого покарання, окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки, що передбачений законом склад злочину та межі покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного (абзац п`ятий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року) Такий висновок узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (рішення у справі „Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року).
Так, на підставі ст.65 КК України та усталеної судової практики суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості цього злочину, суд повинен виходити із усіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву та мети, способу і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали, тощо.
Водночас обвинуваченому має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Суд може прийняти рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням лише в тому випадку, якщо, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість його виправлення без відбування покарання, належно вмотивувавши свій висновок.
Суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання, визначаються судом.

Проте зазначених вимог місцевий суд не дотримався, звільнив ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, належним чином не мотивував такого рішення, не врахував вказані обставини, а тому призначене покарання не можна визнати необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів через його м`якість і явну несправедливість.
Крім того, частиною 1 статті 76 КК України встановлено чіткий перелік обов`язків, які суд зобов`язаний покласти на засудженого у разі звільнення його від відбування покарання з випробуванням, а саме:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Натомість, в порушення зазначених конкретних вимог Закону, а саме ч.1 ст.76 КК України, суд не поклав на ОСОБА_12 усі ці обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, на що слушно посилається прокурор в апеляційній скарзі.

Ураховуючи викладене, звільнивши ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд узагалі не мотивував свого висновку, а надав перевагу даним про його особу, належним чином не врахував тяжкість злочину, його ставлення до вчиненого, зокрема, те, що він не вжив усіх заходів до повного відшкодування шкоди потерпілому.
Залишена поза увагою і думка потерпілого ОСОБА_7 , який в суді першої інстанції наполягав на призначенні ОСОБА_12 суворого покарання.

Таким чином, висновки суду про можливість звільнення ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням суперечать принципу справедливості покарання і не відповідають його меті виправлення засудженого та запобігання скоєнню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_12 слід призначити реальне покарання у виді позбавлення волі, що буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
Відповідно до ст.69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
ОСОБА_9 вперше притягується до кримінальної відповідальності, визнав провину у вчиненому, розкаявся, добровільно частково відшкодував шкоду потерпілому, що апеляційний суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання.

Окрім того, враховується відсутність обставин, що обтяжують покарання, позитивна характеристика обвинуваченого за місцем проживання, він є особою молодого віку, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, висловив бажання виправити ситуацію, що склалася, продовжуючи відшкодування шкоди потерпілому.

На переконання колегії суддів, наведені обставини, що пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням особи винного в сукупності дають підстави для застосування ч.1 ст.69 КК України.

З огляду на викладене, таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та запобігання вчиненню нових злочинів.
Відтак, підстав для призначення йому більш суворого покарання, про що йдеться в апеляційних скаргах прокурора і представника потерпілого, колегія суддів не вбачає.
За таких обставин, вирок суду щодо ОСОБА_9 у частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку відповідно до положень ст.420 КПК України і застосуванням реального покарання у виді позбавлення волі на підставі ч.1 ст.69 КК України.
Керуючись ст.ст.407, 409, 418, 420, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:
Апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 05 квітня 2019 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_9 за ч.1 ст.121 КК України покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання обчислювати з часу звернення вироку до виконання.
У решті вирок суду залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.
На вирок може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді: