Справа № 344/3201/20
Провадження № 1-кс/344/1362/20
У Х В А Л А
03 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву про скасування арешту на майно, -

В С Т А Н О В И В:

в заяві вказано, що ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2020 року накладено арешт на майно, яке виявлено та вилучено згідно протоколу огляду від 02.02.2020 року, на мобільний телефон марки Iphone 6S сірого кольору серійний номер НОМЕР_1 , мобільний телефон марки Samsung чорного кольору ІМЕІ: НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_3 та грошові кошти - 24 купюри по 500 грн.. 31 купюра по 200 грн., 28 купюр по 100 грн., 14 купюр по 50 грн., З купюри по 20 грн., 2 купюри по 10 грн., 2 купюри по 100 Євро, 3 купюри по 50 Євро, 1 купюра по 100 Доларів США і 2 купюри по 50 Доларів США. Із підстав, викладених в ухвалі, у задоволенні арешту автомобіля марки «Mercedes-benz Sprinter 316 CDI» із номерними знаками НОМЕР_4 , відмовлено. Підставою для винесення процесуального рішення слідчого судді слугувало клопотання старшого слідчого з ОВС слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС в Івано-Франківській області, поданого в рамках кримінального провадження №0000002 від 09.01.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 204 КК України. Щодо обставин, що мали місце за участі скаржника, ним зазначено, що 02.02.2020 року він здійснював керування транспортним засобом марки «Mercedes-benz Sprinter 316 CDI» із номерними знаками НОМЕР_4 та в певний момент був зупинений невідомими особами, як в подальшому виявилося, працівниками податкової поліції. Без жодного наміру ухилитися від, вимог працівників поліції, заявник надав дозвіл на огляд зазначеного транспортного засобу, після чого особи вилучивши автомобіль, позбавили скаржника можливості ним користуватися, а також без жодних пояснень вилучили належні йому грошові кошти та мобільні телефони. Жодних документів на підтвердження вилучення коштів та телефонів працівники поліції заявнику не надали, а пояснили, що це тимчасово для з`ясування певних обставин. Лише за спливом певного часу, від слідчого та сторонніх осіб заявнику стало відомо, що на його особисті кошти та телефони було накладено арешт. Вилучення грошових коштів і належних заявнику телефонів здійснено під час огляду транспортного засобу на підставі його добровільної згоди на проведення огляду. На розгляді клопотання про накладення арешту на майно заявник присутнім не був, оскільки не був належним чином повідомлений, тому просив суд скасувати арешт на вилучене майно.

В судовому засіданні заявник надав перед судом пояснення про те, що огляд транспортного засобу здійснено без його участі, через 4 години після зупинки автомобіля, вказав, що автомобіль йому не належить, особа, яка є власником автомобіля йому невідома, вантаж, який перевозився в автомобілі також не належить заявнику, він не завантажував транспортний засіб, тому йому не був відомий вміст бочок, які він перевозив, заявник не впевнений, що телефон марки Samsung належить йому.

Слідчий в судовому засіданні в задоволенні заяви заперечив, з тих підстав, що заявник надав добровільну згоду на проведення огляду автомобіля, майно було вилучено з метою збереження речових доказів, арешт на майно накладено за ухвалою слідчого судді, долучив до матеріалів справи витяг з ЄРДР, копії Протоколу допиту свідка від 28/02/2020, Протоколу огляду та прослуховування матеріального носія інформації від 27/01/2020, Протоколу допиту свідка від 17/02/2020, Протоколу виконання ухвали про арешт майна від 06/02/2020, ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04/02/2020, протокол огляду від 03/02/2020, постанови про визнання речовими доказами від 03/02/2020, протоколу огляду від 02/02/2020, матеріалами кримінального провадження, зокрема наданими протоколами огляду та прослуховування матеріального носія інформації встановлено контакти заявника з особами, які займаються виготовленням та збутом незаконно виготовлених підакцизних товарів.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів в кримінальному провадженні, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті його розгляду. До вказаного часу докази повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

До завершення розгляду кримінального провадження по його суті все ще зберігається необхідність здійснити процесуальні дії з відповідним речовим доказом.

Таким чином перед судом не доведено тієї обставини, що вилучення речей здійснено без правових підстав, оскільки заявником було надано дозвіл на огляд транспортного засобу, про що ним зазначено в заяві та безпосередньо в судовому засіданні.

Також важливо відзначити, що відповідно до ст. ст. 7, 22 КПК України обвинувачення підтримується прокурором, а відповідно до ст. 23, 95 КПК України суд безпосередньо досліджує докази, під час судового розгляду кримінального провадження.

Отже питання підтримання державного обвинувачення у відповідному кримінальному провадженні вирішується прокурором. Тому питання використання доказу в процесуальній діяльності до завершення кримінального провадження підлягає вирішенню прокурором.

Отже для вирішення питання повернення речового доказу скаржник зобов`язаний був звернутися до уповноваженого кримінальним процесуальним законом суб`єкта, якому належить право на підтримання обвинувачення за опосередкуванням відповідних доказів, яким є прокурор, а не слідчий.

Крім цього до завершення кримінального провадження все ще зберігається потреба у дослідження речового доказу судом.

В п. 3 ст. 26 КПК України вказано, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Таким чином перед судом не доведено наявності правових підстав для скасування арешту речових доказів.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд, -

П О С Т А Н О В И В :
в задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1