У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 " квітня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0002505

за апеляційними скаргами прокурора Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6

на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 серпня 2019 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Вільшанка Кіровоградської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22.03.2010 р. Суворовським районним судом м. Одеса за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки;

- 03.09.2010 р. Голованівським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 286 КК України, з застосуванням вимог ст. 71 КК України, до 5 років позбавлення волі, звільнений на підставі постанови Арбузинського районного суду Миколаївської області від 09.09.2013 р. умовно-достроково на 1 рік 7 місяців 5 днів;

- 09.07.2015 р. Вільшанським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки;

- 13.12.2017 Голованівським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185, 246 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до 3 років 7 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Вільшанка Кіровоградської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, востаннє:

- 21.12.2015 Вільшанським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 395 КК України до 1 місяця арешту,

обвинуваченого за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_6 (в режимі відео конференції з

ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор»

обвинувачений ОСОБА_7 (в режимі відео конференції з

захисник ОСОБА_9 Первомайського міськрайонного

суду)

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 серпня 2019 року ОСОБА_6 засуджений:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

-за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки;

-за ч. 2 ст. 289 КК України до позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років без конфіскації майна.
Згідно ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вироків, за даним вироком та вироком Голованівського районного суду Кіровоградської області від 13.12.2017, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 1 місяць без конфіскації майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування призначеного ОСОБА_6 покарання строк тримання під вартою з 18.11.2016 до 20.06.2017 та з 21.06.2017 до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_7 визнаний невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, та виправданий у зв`язку з недоведеністю його вини.

Стягнуто зі ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 2 045,12 грн, на користь потерпілого ОСОБА_10 3879 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди та 2000 грн. моральної шкоди. В задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 в частині стягнення з ОСОБА_7 шкоди, заподіяної злочинами, відмовлено.

Вирішено долю речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Прокурор просить вирок в частині виправдання ОСОБА_7 за недоведеністю вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, та в частині виключення кваліфікуючої ознаки вчиненого 28.09.2016 р. ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, такої як вчинення злочину за попередньою змовою групою, скасувати з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноти судового розгляду, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, та невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України, тобто у незаконному заволодінні транспортним засобом: мопедом «Ямаха Мінт», що належить потерпілому ОСОБА_10 , із кваліфікуючою ознакою як вчинене за попередньою змовою групою осіб, та ч.ч. 2,3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення велосипеду «Україна», що належить потерпілому ОСОБА_10 , вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Призначити ОСОБА_6 покарання:

-за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 2 роки, за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років без конфіскації майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Голованівського районного суду Кіровоградської області від 13.12.2017 р., та остаточно призначити ОСОБА_6 за сукупністю вироків покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років без конфіскації майна.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік, за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років без конфіскації майна.

Вирішити цивільні позови потерпілих.

Обвинувачений ОСОБА_6 , не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, просить змінити вирок в частині призначеного йому покарання.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Прокурор вважає незаконним вирок першої інстанції за епізодами незаконного заволодіння мопедом «Ямаха Мінт» та таємного викрадення велосипеду «Україна», що належать ОСОБА_10 , в частині виправдання ОСОБА_7 та в частині виключення з обвинувачення ОСОБА_6 за цими епізодами кваліфікуючої ознаки - вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, а також у частині призначеного ОСОБА_6 покарання за його м`якістю.

Зазначає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду щодо відсутності у діянні ОСОБА_7 складу злочинів за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, фактичним обставинам кримінального провадження.

На думку апелянта, пред`явлене ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачення за епізодами від 28.09.2016 р. щодо заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 велосипедом «Україна», а також транспортним засобом мопедом «Ямаха Минт», судом першої інстанції в повному обсязі не перевірено, належної оцінки доказам не надано, судове рішення належним чином не вмотивоване.

Як вважає апелянт, суд першої інстанції оцінив докази без належного розгляду всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, не навів у вироку переконливих мотивів, з яких він відкинув доводи обвинувачення, безпідставно не врахував показання свідків та виправдав ОСОБА_7 . Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заперечують участь останнього у вчиненні інкримінованих злочинів з метою уникнення покарання, яке б відповідало їх тяжкості.

Вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання, наближене до мінімальної межі санкцій ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, є таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки останній не працює, неодноразово судимий, злочини вчинив під час іспитового строку, за місцем проживання характеризується негативно, і без врахування того, що обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_6 , не оскаржуючи фактичні обставини кримінального провадження, вважає вирок таким, що підлягає зміні в частині призначеного йому покарання. На його думку, не враховано визнання ним вини та щире каяття як обставини, що пом`якшують покарання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Суд першої інстанції визнав винним ОСОБА_6 у тому, що 10 вересня 2016 року, у вечірній час, перебуваючи в смт. Підгородня Первомайського району Миколаївської області, через щілини у дверях одного з господарських приміщень, яке належить ОСОБА_11 , розташоване біля будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 побачив мопед, яким вирішив заволодіти. Виконуючи задумане, користуючись тим, що за ним ніхто не спостерігає та не може чинити перешкоди його злочинним діям, ОСОБА_6 смикнув за скобу навісного замка, на яку зачинялись двері, внаслідок чого вхідні двері до господарського приміщення відчинились. Після цього ОСОБА_6 проник до господарського приміщення та незаконно заволодів мопедом ОСОБА_11 марки «Сузукі», вартістю 4 582 грн.

Крім того, 10 вересня 2016 року, у вечірній час, ОСОБА_6 по АДРЕСА_4 , через щілини у дверях одного з гаражів, який належить ОСОБА_10 , побачив мопед, який вирішив заволодіти. Виконуючи задумане, користуючись тим, що ним ніхто не спостерігає та не може чинити перешкоди його злочинним діям, ОСОБА_6 за допомогою частини полотна пилки по металу, пошкодив дужку навісного замка, на який були зачинені двері гаражу, та проник до приміщення, та незаконно заволодів мопедом марки «Ямаха Артістік» вартістю 6 659 грн.

За зазначеними епізодами ОСОБА_6 визнаний винним у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у приміщення. Його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 289 КК України.

Крім того, 10 вересня 2016 року, у вечірній час, ОСОБА_6 , перебуваючи в гаражі за адресою: АДРЕСА_4 , повторно, таємно викрав майно ОСОБА_10 - телевізор марки «Оріон», вартістю 800 грн.

За цим епізодом ОСОБА_6 визнаний винним у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у інше приміщення. Його дії кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України.

Також, 28 вересня 2016 року, у вечірній час, ОСОБА_6 , проник до приміщення гаражу домоволодіння по АДРЕСА_4 . Впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, ОСОБА_6 за допомогою гайкового ключа, проник до гаражу, та незаконно заволодів транспортним засобом ОСОБА_10 - мопедом марки «Ямаха Мінт», вартістю 4 520,00 грн.

За цим епізодом ОСОБА_6 визнаний винним у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у приміщення. Його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 289 КК України.

Окрім того, ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що 28.09.2016 з двору будинку АДРЕСА_4 , шляхом вільного доступу таємно викрали велосипед ОСОБА_10 марки «Україна», вартістю 600 грн, спричинивши потерпілому майнову шкоду на вказану суму. Такі дії обвинуваченого, кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у тому, що 28.09.2016, за попередньою змовою, таємно заволоділи транспортним засобом ОСОБА_10 , а саме: мопедом «Ямаха Мінт» білого кольору, вартістю 4 520 грн, який знаходився в гаражі біля будинку АДРЕСА_4 .

Такі дії обвинувачених, органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 289 КК України, а саме: незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у приміщення.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що вину ОСОБА_7 у вчиненні 28.09.2016 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом.

Мотивуючи свої висновки, суд першої інстанції зазначив, що за поясненнями ОСОБА_6 , він самостійно, без участі інших осіб, вчинив крадіжку майна ОСОБА_10 , заволодівши велосипедом «Україна» та мопедом «Ямаха Минт». ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованих злочинів вину не визнав, а показання потерпілого ОСОБА_10 , свідків та письмові докази не доводять вину ОСОБА_7 .

Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні 28.09.2016 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, та виправдав його у зв`язку з не доведенням вини. Кваліфікуючу ознаку вчиненого 28.09.2016 ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, таку як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, виключено з обвинувачення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 проти апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи в їх межах, повторно дослідивши обставини кримінального провадження шляхом повторного дослідження письмових доказів за епізодами обвинувачення від 28.09.2016 р. щодо крадіжки майна потерпілого ОСОБА_10 та незаконного заволодіння його транспортним засобам, суд дійшов до наступного.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим - рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.

В Постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №712/13361/15 зазначено, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Зазначені вимоги закону та роз`яснення Верховного Суду в повній мірі враховані судом першої інстанції при ухваленні судового рішення.

Виправдовуючи ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, тобто за недоведеністю вини, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив зібрані по справі докази, проаналізував їх та надав їм належну оцінку.

Як слідує з висунутого обвинувачення, ОСОБА_7 28.09.2016, за попередньою змовою зі ОСОБА_6 , з гаражу, розташованого біля будинку № 32 по вул. Шкільній смт. Підгородня Первомайського району Миколаївської області, таємно викрали мопед білого кольору марки «Ямаха Мінт» білого кольору, спричинивши потерпілому майнову шкоду на суму 4 520 грн.

За цим епізодом, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, тобто у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у приміщення.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_7 , обвинувачується в тому, що 28.09.2016 за попередньою змовою зі ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу таємно викрали велосипед марки «Україна» вартістю 600 грн, який знаходився біля гаража ОСОБА_10 , неподалік від будинку АДРЕСА_4 .

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб.

Разом з тим, з аналізу всіх досліджених судом першої інстанції доказів, які ретельно викладені у вироку, та яким надана належна оцінка, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність того, що ОСОБА_7 вчинив злочини, передбачені ч. 2 ст. 289, ч.2 ст. 185 КК України.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав та пояснив, що він не вчиняв крадіжку велосипеду «Україна» та мопеду «Ямаха Минт», належні потерпілому ОСОБА_10 .

В свою чергу, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанцій, обвинувачений ОСОБА_6 стверджував, що усі інкриміновані йому злочини він вчинив сам, без участі ОСОБА_7 , зокрема, самостійно вчинив крадіжку велосипеду «Україна» та мопеду «Ямаха Минт», належні потерпілому ОСОБА_10 .

Потерпілий ОСОБА_10 в суді підтвердив обставини, викладені в його заяві про вчинений злочин. Проте, ким саме були вчинені злочини, йому невідомо. Зазначив, що не був безпосереднім свідком їх вчинення.

Суд першої інстанції дослідив письмові докази, на які посилалася сторона обвинувачення на обгрунтування доведеності вини ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за епізодами незаконного заволодіння транспортним засобом «Ямаха Минт», а також крадіжки велосипеду «Україна», належні потерпілому ОСОБА_10 . Зазначені письмові докази також повторно досліджені апеляційним судом за клопотанням письмовим клопотанням прокурора, яке додано до апеляційної скарги (т.3, а.с. 47-54).

Зокрема, у вироку міститься посилання на наступні докази, які за клопотанням прокурора повторно досліджені під час апеляційного розгляду.

Так, згідно протоколу прийняття заяви ОСОБА_10 від 11.09.2016 про вчинене кримінальне правопорушення, у потерпілого викрадене майно: мопед «Ямаха Артістік» та телевізор «Оріон» (т.1., а.с. 86).

Як слідує з протоколу огляду місця події - гаражу, розташованого біля будинку по АДРЕСА_4 ) від 11.09.2016 (т.1,а.с.87-90), проведено огляд домоволодіння за місцем проживання потерпілого ОСОБА_10 та оглянуто вхід до гаражного приміщення та саме приміщення.

Хоча прокурор заявив клопотання про повторне дослідження цих доказів, але під час апеляційного розгляду встановлено, що вище вказана заява потерпілого ОСОБА_10 та протокол огляду місця події не стосується обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за епізодом від 28.09.2016 р., за яким останнім інкриміновано незаконне заволодіння іншим транспортним засобом мопедом «Ямаха Минт» та велосипедом «Україна».

Окрім того, у вироку міститься посилання та досліджено заяву ОСОБА_12 про дозвіл на проведення огляду його домоволодіння по АДРЕСА_1 та відповідний протокол огляду місця події від 18.11.2016 ( т.1, а.с.91, 9292), з яких слідує, що за вказаною адресою у ОСОБА_12 виявлено та вилучено мопед «Ямаха» (без зазначення марки) темно-синього кольору.

Судом першої інстанції був допитаний свідок ОСОБА_12 , який пояснив, що зазначений мопед «Ямаха», темного кольору, ОСОБА_7 привіз до нього та сказав, що його знайомий просив продати цей мопед.

Хоча прокурор просив повторно викликати та допитати зазначеного свідка, з тих підстав, що у вироку не конкретизовано, який саме мопед (марка) продав йому ОСОБА_7 . Однак, прокурор не навів підстав, передбачених ч.3 ст. 404 КПК України, для повторного виклику цього свідка.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в Постанові від 20 квітня 2017 р. у справі № 5-465кс(15)16, у випадку, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, то суду апеляційної інстанції немає потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції. Для прийняття рішення апеляційному суду достатньо перевірити докази, в тому числі прослухати запис судового засідання в суді першої інстанції.

Тому, за відсутністю процесуальних підстав, в задоволенні зазначеного клопотання апеляційним судом відмовлено.

Разом з тим, перевіривши показання свідка ОСОБА_12 , надані в суді першої інстанції, встановлено, що під час його допиту свідок не зміг конкретизував марку мопеду, пояснивши, що марку він не пам`ятає, але видав мопед темного кольору.

Ці пояснення свідка узгоджуються з даними протоколу огляду місця події, дослідженого під час апеляційного розгляду, з якого вбачається, що, що у ОСОБА_12 виявлено мопед «Ямаха» темно-синього кольору. В той же час, згідно висунутого обвинувачення, в провину ОСОБА_7 поставлено незаконне заволодіння 28.09.2016 р. мопедом «Ямаха Минт» білого кольору.

За такого, показання свідка ОСОБА_12 не доводять вину ОСОБА_7 у незаконному заволодінні 28.09.2016 р. мопедом «Ямаха Мінт» білого кольору, належного ОСОБА_10 .

Запропонований прокурором для повторного дослідження під час апеляційного розгляду протокол огляду місця події по вул. Залізничній, 5 в смт. Підгородня Первомайського району Миколаївської області, та відповідний протокол огляду місця події від 18.11.2016 з таблицею зображень до нього (т.1, а.с. 96-97), ніякого відношення до висунутого обвинувачення ОСОБА_7 немає. Зазначені докази стосуються епізоду обвинувачення від 10.09.2016 р., за яким висунуто обвинувачення лише ОСОБА_6 у незаконному заволодінні транспортним засобом, належним потерпілому ОСОБА_11 .

Під час апеляційного розгляду також повторно досліджена заява ОСОБА_13 від 05.11.2016 (т.1, а.с. 105), з якої слідує, що він видав працівникам поліції мопед марки «Ямаха Минт», який він придбав у Краєвського Є.

Окрім того, згідно протоколу огляду місця події від 05.11.2016 р на території Первомайського ВП ГУНП за адресою вул. Грушевського, 29, в м.Первомайську Миколаївської області, було оглянуто мопед марки «Ямаха Мінт» темного кольору (т.1, а.с.106), який під розписку виданий потерпілому ОСОБА_10 за належністю (т.1, а.с. 107). Згідно висновку експерта, середня ринкова вартість транспортного засобу мопеду «Ямаха Мінт» складає 4 520 грн. (т.2, а.с.3-10).

Повторно дослідивши вищенаведені докази під час апеляційного розгляду, на які також послався суд першої інстанції, суд погоджується з висновком про те, що ці докази взагалі не доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів за ч.2 ст.185 та ч.2 ст. 289 КК України.
Дослідивши докази в їх сукупності, зокрема, показання потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_12 та письмові докази, встановлено, що ці докази не доводять вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Що стосується допиту свідка ОСОБА_14 , то апеляційний суд не вбачає підстав для її допиту, оскільки прокурором не наведено підстав, не зазначено, з яких питань підлягає допиту цей свідок. Окрім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що цей свідок неодноразово викликався до суду першої інстанції, свідок піддавався приводу, який не виконано через відсутність свідка за місцем проживання.

З огляду на наведене, також враховуючи, що свідок ОСОБА_14 не допитана ані під час досудового розслідування (про що свідчить реєстр матеріалів досудового розслідування), ані під час судового розгляду, відсутні підстави для її допиту під час апеляційного розгляду, про що просив прокурор.

Таким чином, твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не вчиняв інкримінованих йому злочинів, в суді першої інстанції стороною обвинувачення не спростовані. Усі надані стороною обвинувачення докази не містять будь-яких даних, які поза розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні 28.09.2016 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.

З огляду на відсутність у кримінальному провадженні достовірних, належних і допустимих доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у даному кримінальному провадженні не доведено, що ОСОБА_7 вчинив злочини, у яких він обвинувачується, і можливість отримання доказів вчинення ним злочинів вичерпана. Оскільки надані стороною обвинувачення докази не підтверджують обвинувачення, а усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого, що передбачено ст. 62 Конституції України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про виправдання ОСОБА_7 через недоведеність вчинення ним злочинів, в яких він обвинувачується.

За такого, є безпідставними доводи прокурора про ухвалення у відношенні ОСОБА_6 вироку в частині кваліфікації його дій за ч.2 ст. 289 КК України за епізодом незаконного заволодіння транспортним засобом - мопедом «Ямаха Мінт», що належить потерпілому ОСОБА_10 , за кваліфікуючою ознакою як вчинене за попередньою змовою групою осіб, та за ч. 2 ст. 185 КК України за епізодом таємного викрадення велосипеду «Україна», що належить потерпілому ОСОБА_10 , вчинене повторно, за кваліфікуючою ознакою як вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Що стосується призначеного ОСОБА_6 покарання, яке оспорює прокурор та обвинувачений, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості злочинів, які є тяжкими злочинами, дані про особу винного, який не працює, неодноразово судимий, злочини вчинив під час іспитового строку, за місцем проживання характеризується негативно.

Обставини, які пом`якшують покарання, судом першої інстанції не виявлено.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , визнав вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів.

Суд вважає, що доводи прокурора про те, що суд першої інстанції не у повній мірі врахував ступінь тяжкості злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає необґрунтованими.

Покарання ОСОБА_6 призначено за видом та у розмірі, які передбачені санкціями ч. 2 та ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України, та розмір призначеного покарання не є мінімальним.

На думку суду, призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Підстави для призначення йому більш суворого покарання, про що просить прокурор, суд не вбачає.

Також суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання, про що просив апелянт, оскільки судом першої інстанції покарання йому призначено правильно, з урахуванням вимог ст. ст. 65-67 КК України. Оскільки ОСОБА_6 , вчинив злочин до ухвалення вироку від 13.12.2017, суд першої інстанції правильно визначив остаточне покарання із застосуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України.

З огляду на наведене, апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407,424,425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги прокурора Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 серпня 2019 року у відношенні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3