КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/945/2020 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 121 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року у кримінальному провадженні № 0008002 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Стаханов Луганської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,

за участю: прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10

потерпілого ОСОБА_11

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Судом також вирішені питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_8 умисно спричинив ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесне ушкодження за наступних обставин.

Так, 25 серпня 2018 року приблизно о 17 год. 30 хв. ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 зустрілися на Русанівському бульварі в м. Києві та під час розмови ОСОБА_8 запитав у ОСОБА_11 чи зможе він придбати наркотичну речовину, на що останній погодився та взяв у ОСОБА_8 200 грн. і повідомив, що потрібно зачекати. Приблизно через годину ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , не дочекавшись ОСОБА_11 , з метою розшукати останнього прийшли до квартири АДРЕСА_2 до їх спільного знайомого ОСОБА_13 , куди згодом прийшов і ОСОБА_11 .Під час перебування у вказаній квартирі між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 виник словесний конфлікт та на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з мотивів особистої неприязні, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_11 . ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, знаходячись у коридорі квартири, дістав з кишені ніж. Далі ОСОБА_8 разом з ОСОБА_11 і ОСОБА_14 вийшли із квартири та ОСОБА_8 правою рукою, у якій тримав ніж, умисно завдав декілька ударів в грудну клітку ОСОБА_15 .
Згідно висновку експерта № 1600/Е від 11 жовтня 2018 року у ОСОБА_11 на момент звернення за медичною допомогою 25 серпня 2018 року мали місце тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане поранення грудної клітки - рана на передній поверхні грудної клітки зліва по кологрудинній лінії на рівні 4 ребра, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні-досередини, спереду-назад, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини грудної стінки, проникає в перикардіальну сумку з послідуючим пораненням правого передсердя, явищами тампонади серця (наявність в перикардіальній сумці до 550 мл крові), яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, а також тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але не менше ніж на 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я), а саме: непроникаюче колото-різане поранення грудної клітки - рана на передній поверхні грудної клітки справа по середнє-ключичній лінії на рівні 2 ребра, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні - досередини, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини грудної стінки; непроникаюче колото-різане поранення грудної клітки - рана на передній поверхні грудної клітки зліва по кологрудинній лінії в проекції 2 міжребер`я, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні досередини, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини грудної стінки та непроникаюче колото-різане поранення грудної клітки - рана на передній поверхні грудної клітки зліва між кологрудинною та середнєключичною лініями на рівні реберної дуги, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні-досередини по ходу якого ушкоджуються тканини грудної стінки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки не були встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_8 в суді і вичерпані можливості їх отримання.

За доводами захисника суд безпідставно в обґрунтування своїх висновків поклав показання свідка ОСОБА_12 , який заперечував нанесення ударів руками або будь-якими предметами ОСОБА_11 , відкинувши показання обвинуваченого про те, що він не наносив ударів ножем потерпілому. Проте показаннями обвинуваченого узгоджуються з показаннями потерпілого як під час досудового розслідування при проведенні слідчого експерименту, так і в суді, за змістом яких удари чимось гострим наносили ОСОБА_11 і обвинувачений, і свідок ОСОБА_12 та він не знає хто йому наніс проникаюче ножове поранення, але з урахуванням розташуванням ОСОБА_8 та ОСОБА_12 відносно нього допускає, що це був ОСОБА_12 .

Не погоджується захисник також із висновком суду щодо наявності мотиву на спричинення тілесних ушкоджень саме у ОСОБА_8 , оскільки за показаннями потерпілого, обвинуваченого та свідка ОСОБА_12 , останні разом чекали на наркотичний засіб, який мав їм придбати потерпілий, до того ж свідок та обвинувачений перебували у стані наркотичної абстиненції.

Звертає увагу захисник на те, що змиви рук ОСОБА_8 не показали наявності крові людини, а в піднігтьовому вмісті рук ОСОБА_8 не виявлено біологічних речовин, що належали би потерпілому.

Вказує, що судом було зроблено висновки з питань, які віднесені до сфери спеціальних знань, зокрема в частині крововтрати потерпілого, яка, як зазначив суд, настала у зв`язку з ударами, а тому кров відсутня в піднігтьовому вмісту рук ОСОБА_8 . Також невідомо на підставі чого суд дійшов висновку, що рановий канал на передній поверхні грудної клітки зліва у потерпілого направлений ззовні-досередини, спереду назад та відтворює механізм нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, але з даного приводу будь-яких експертиз не проводилося, механізм нанесення потерпілому тілесних ушкоджень експертом не досліджувався.

За наведених обставин, захисник вважає, що суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, лише на припущеннях та висновках, що належить до спеціальних знань і експертним шляхом не досліджувались, отже вирок є незаконним та необґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційних вимог, пояснення потерпілого, який не визначився зі своїм відношенням до апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо доводів апеляційної скарги, частково дослідивши за клопотанням сторони захисту докази у провадженні, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За правилами ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з положеннями ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета його вчинення.

Відповідно до положень кримінального процесуального закону кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції забезпечив сторонам усі можливості для реалізації прав у судовому засіданні в межах кримінального процесуального закону.

Так, суд, діючи з дотриманням вимог ст. 337 КПК України, відповідно до яких судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, перевірив зібрані під час досудового розслідування та надані стороною обвинувачення докази, на підставі яких ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення, а також доводи обвинуваченого й захисту, детально проаналізував їх і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.

Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя у момент заподіяння, за обставин, викладених у вироку, суд обґрунтував наявними в матеріалах справи доказами та зробив його на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з додержанням ст. 23 КПК України і оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Зокрема, такого висновку суд дійшов, проаналізувавши показання в суді та під час слідчого експерименту, проведеного 22 жовтня 2019 року:

потерпілого ОСОБА_11 , який повідомив, що 25 серпня 2018 року зустрівся з ОСОБА_8 та ОСОБА_12 на Русанівському бульварі, де погодився на пропозицію ОСОБА_8 придбати для них наркотичний засіб, отримав від останнього 200 грн., сказав почекати його, але не знайшов де придбати наркотичний засіб, тому пішов до квартири АДРЕСА_2 , де вже знаходились ОСОБА_8 та ОСОБА_12 . На той час він перебував у стані алкогольного сп`яніння, тому не все пам`ятає.Коли зайшов у квартиру, ОСОБА_12 та ОСОБА_8 стали бити його за борг в сумі 200 грн. Зокрема, ОСОБА_12 взяв його за праву руку, ОСОБА_8 і ОСОБА_12 одразу почали завдавати йому хаотичні удари з усіх сторін по тулубу якимось предметами. В руках ОСОБА_12 був предмет, схожий на викрутку чи шило. ОСОБА_8 тримав його (потерпілого) за ліву руку і правою рукою ударив декілька разів гострим предметом, подібним на ніж.З огляду на розташування відносно нього ОСОБА_12 , останній міг завдати йому проникаючий удар у грудну клітину. Під час побиття він відштовхнув ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , вибіг на вулицю та сказав сусідам, що помирає;

показання в суді та під час слідчого експерименту свідка ОСОБА_12 , які є аналогічними в частині обставин, за яких він та ОСОБА_8 зустрілися з потерпілим. Свідок також показав, що ОСОБА_11 повинен був придбати за гроші ОСОБА_8 наркотичний засіб, за що отримав 200 грн. Потерпілий пішов до знайомого, вони не дочекалися його та вирішивши, що він привласнив гроші, пішли шукати ОСОБА_11 , тому зайшли в квартиру АДРЕСА_2 , де потерпілий часто перебував у друзів, з якими вживав наркотичні засоби. Коли вони прийшли за вказаною адресою, там знаходились ОСОБА_16 та ще дві особи, пізніше прийшов ОСОБА_11 . ОСОБА_8 був розлючений, запитав у нього щодо 200 грн. Між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 почалась розмова на підвищених тонах, яка переросла в штовханину і вони перемістились в коридор квартири. Коли він (свідок) вийшов у коридор, то побачив як ОСОБА_8 руками завдав декілька ударів потерпілому у груди, але не бачив чи був у руці ОСОБА_8 ніж або інший предмет. Крові у потерпілого він не бачив, потерпілого не бив. Далі ОСОБА_11 вибіг на третій поверх і крикнув, що ОСОБА_8 його порізав. Після цього ОСОБА_8 сказав, що потрібно йти звідси, бо він начебто пробив ОСОБА_11 печінку і показав розкладний ніж невеликого розміру. Разом вони пішли до його (свідка) автомобіля, де заснули;

а також досліджені під час судового розгляду документи і висновок експерта, врахувавши дані:

протоколу огляду місця події від 25 серпня 2018 року з додатком ілюстративною таблицею, за змістом яких на сходовому майданчику третього поверху, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Русанівська набережна, 8/1, біля квартир № 47 та № 48 на підлозі були виявлені сліди плям темно-бурого кольору, схожі на кров; аналогічні сліди були виявлені від третього поверху по сходинках, на другому, першому поверхах, на асфальтовій ділянці біля під`їзду № 2, на землі з лівого та правого боків від під`їзду; біля вхідних дверей вищевказаного під`їзду поруч з лавочкою на асфальті був виявлений рушник з плямами темно-бурого кольору ( т. 1 а.с. 107-110);

протоколу огляду місця події від 25 серпня 2018 року з додатком ілюстративною таблицею, відповідно до яких під час огляду гардеробу Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, що за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3, було виявлено, серед інших речей потерпілого, футболку чорного кольору з біло-червоним написом зі слідами червоно-бурого кольору та 8 порізами клинкоподібної форми у верхній частині передної та задньої частини футболки, кожний з яких приблизно 1 - 1,2 см (т. 1 а.с. 112-114);

висновку судово-медичної експертизи № 1600/Е від 11 жовтня 2018 року, згідно з якими у ОСОБА_11 на момент звернення за медичною допомогою 25 серпня 2018 року мали місце такі тілесні ушкодження:

а) проникаюче колото-різане поранення грудної клітки - рана на передній поверхні грудної клітки зліва по кологрудинній лінії на рівні 4 ребра, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні-досередини, спереду-назад, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини грудної стінки, проникає в перикардіальну сумку з послідуючим пораненням правого передсердя, явищами тампонади серця (наявність в перикардіальній сумці до 550 мл крові);

б) непроникаюче колото-різане поранення грудної клітки - рана на передній поверхні грудної клітки справа по середнє-ключичній лінії на рівні 2 ребра, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні - досередини, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини грудної стінки;

в) непроникаюче колото-різане поранення грудної клітки - рана на передній поверхні грудної клітки зліва по кологрудинній лінії в проекції 2 міжребер`я, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні досередини, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини грудної стінки;

г) непроникаюче колото-різане поранення грудної клітки - рана на передній поверхні грудної клітки зліва між кологрудинною та середнєключичною лініями на рівні реберної дуги, від якої відходить рановий, направлений ззовні-досередини по ходу якого ушкоджуються тканини грудної стінки.

Описане в пункті а) тілесне ушкодження відноситься до тяжкого тілесного ушкодження. Інші тілесні ушкодження, передбачені у пунктах б), в), г) за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але не менше ніж на 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Характер та морфологічні властивості виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони утворились внаслідок чотирьох травматичних дій гострим (ми) предметом (ми), якому притаманні колюче-ріжучі властивості (по типу клинка), за давністю можуть відповідати вказаному терміну (т. 1 а.с. 124-129).

Надав оцінку суд і показанням обвинуваченого ОСОБА_8 , який не визнав своєї винуватості в інкримінованому кримінальному правопорушенні, посилаючись на те, що наносив удари потерпілому лише рукою, зжатою в кулак і ніяких предметів не використовував, тому не міг спричинити ОСОБА_11 проникаючих поранень грудної клітини.

Така версія розвитку подій обвинуваченого та захисника ретельно перевірялася судом першої інстанції, визнана безпідставною і висновок суду про те, що невизнання ОСОБА_8 своєї винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, є способом захисту та намаганням уникнути кримінальної відповідальності, на переконання колегії суддів, є вмотивованим, оскільки ґрунтується на оцінці досліджених доказів.

Перевіряючи аналогічні за змістом доводи сторони захисту, в суді апеляційної інстанції за клопотанням захисника була допитана експерт ОСОБА_17 , а також повторно допитані потерпілий ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_12 .

Експерт ОСОБА_18 в судовому засіданні підтримала свій висновок № 1600/Е від 11 жовтня 2018 року та пояснила, що вона досліджувала виключно ті питання, які були поставлені на її вирішення, аналізуючи при цьому медичну документацію потерпілого. Питання щодо відповідності показань потерпілого, свідка при проведенні з кожним із них слідчого експерименту повідомленому ними механізму спричинення тілесних ушкоджень шляхом співставлення таких показань з характером та морфологічними властивостями виявлених у ОСОБА_11 ушкоджень не досліджувалося. Виходячи з розташування виявлених у потерпілого ран, їх одночасне спричинення декількома особами та декількома травмуючими предметами не виключається. З огляду на дані, зафіксовані в медичних документах, які свідчать про те, що всі рани розташовані в одній анатомічній ділянці серця ОСОБА_11 , неможливо конкретизувати в якому положенні був потерпілий відносно тієї особи, яка наносила йому удари травмуючим предметом та відповідно, де саме відносно потерпілого перебувала така особа.

Указані висновки експерта жодним чином не спростовують висновки суду першої інстанції, навпаки усувають припущення потерпілого в тій частині, що з огляду на розташування відносно нього свідка ОСОБА_12 останній міг спричинити йому проникаюче колото-різане поранення грудної клітини, разом із цим свідчать про те, що сторона захисту в суді не використала всіх своїх можливостей, передбачених кримінальним процесуальних законом, для обстоювання своєї правової позиції. Крім того, слід зазначити, що відомості у висновку експерта щодо направленості ранового каналу, який відходить від рани на передній поверхні грудної клітки зліва по кологрудинній лінії на рівні 4 ребра, суд взяв до уваги та оцінив з урахуванням показань потерпілого та свідка, отже, всупереч тверджень захисника, механізм спричинення тілесних ушкоджень визначив шляхом аналізу усіх доказів у кримінальному провадженні.

Свідок ОСОБА_12 в суді апеляційної інстанції надав показання, аналогічні його показанням під час слідчого експерименту та в суді першої інстанції, стверджував, що удари потерпілому наносив виключно ОСОБА_8 , але на той час він жодних предметів в його руці не бачив, лише в подальшому ОСОБА_8 показав йому складний ніж та повідомив, що можливо пробив ним печінку ОСОБА_11 .

Показання в суді апеляційної інстанції потерпілого ОСОБА_11 також суттєво не відрізняються від показань, наданих ним у суді першої інстанції.

При цьому потерпілий хоча і повідомив, що всі обставини події він детально не пам`ятає, бо перебував у стані алкогольного сп`яніння, але ствердно показав, що в той час, коли ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_12 практично одночасно та хаотично наносили йому удари руками в груди, в руках у ОСОБА_8 був предмет з виступаючою плоскою гострою частиною, яка схожа на лезо ножа або ножиці, а в руках у ОСОБА_12 знаходився предмет з виступаючою частиною (круглою, а не плоскою), схожий на викрутку або шило.

Такі показання потерпілого в сукупності з даними висновку судово-медичної експертизи № 1600/Е від 11 жовтня 2018 року, відповідно до яких характер та морфологічні властивості виявлених у ОСОБА_11 ушкоджень дають підстави для висновку про те, що вони утворились внаслідок чотирьох травматичних дій гострим (ми) предметом (ми), якому притаманні колюче-ріжучі властивості (по типу клинка), переконливо свідчать про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що проникаюче колото-різане поранення грудної клітки, яке визнано експертом як тяжке тілесне ушкодження, було спричинено потерпілому саме ОСОБА_8 . Та ж обставина, що за результатами судово-медичних експертиз у піднігтьового вмісту рук ОСОБА_8 та на змивах з правої і лівої його рук кров не знайдена, як і не знайдено біологічних речовин, належних потерпілому, жодним чином не спростовує цього висновку.

Твердження захисника про те, що показання потерпілого щодо механізму спричинення йому тілесних ушкоджень узгоджуються з показаннями обвинуваченого є непереконливим, оскільки за версією ОСОБА_8 він наносив удари потерпілому виключно рукою, зжатою в кулак, що категорично спростував у суді потерпілий, ствердивши про те, що під час його побиття в руках у ОСОБА_8 знаходився предмет з виступаючою плоскою гострою частиною, яка схожа на лезо ножа або ножиці. Тому суд, усуваючи суперечності між показаннями обвинуваченого, потерпілого та свідка, надав їм оцінку в сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами у справі.

Що стосується мотиву обвинуваченого на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, то суд першої інстанції досліджував указане питання, виходячи у відповідності до ст. 337 КПК України з того обвинувачення, яке було висунуте ОСОБА_8 . З огляду на зміст злочину суд обґрунтовано встановив наявність умислу у ОСОБА_8 на спричинення тяжкого тілесного ушкодження, а також мотив злочину - на ґрунті особистих неприязних відносин, що виникли раптово, проаналізувавши у вироку події, які передували цьому. До того ж та обставина, що саме ОСОБА_8 передав потерпілому власні грошові кошти для придбання наркотичного заходу, що не виконав ОСОБА_11 і не повернув гроші внаслідок чого ОСОБА_8 та ОСОБА_12 розшукували потерпілого, ніким в суді не оспорювалася.

Враховуючи наведене, колегія суддів визнає обґрунтованим та вмотивованим висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя у момент заподіяння, що відповідає правовій кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Отже, всі твердження сторони захисту щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження є безпідставними, тому прохання захисника про закриття кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України задоволенню не підлягає.

Покарання ОСОБА_8 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, яке він повинен відбувати реально. Таке покарання, на переконання колегії суддів, є співмірним вчиненому ОСОБА_8 діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Враховуючи, що вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 відповідає вимогам ст. ст. 337, 370, 373-374 КПК України, колегія суддів, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відмовляє в задоволенні апеляційної скарги захисника.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а

вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2019 року стосовно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4