Провадження № 1-кп/127/1722/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2020 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000002 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Слобода Межирівська Жмеринського району Вінницької області, громадянки України, заміжньої, пенсіонерки, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції КК України станом на 05.04.2001 року), -

ВСТАНОВИВ:
Стороною обвинувачення ОСОБА_5 обвинувачується у наступному.
22 лютого 2001 року ОСОБА_5 надала до ВСО «Вінницяелектротехнологія» документ, який містить завідомо неправдиві дані - диплом спеціаліста НОМЕР_1 про закінчення Київського державного економічного університету за спеціальністю «Облік і аудит», з присвоєнням кваліфікації «економіст».
На підставі вищезазначеного документу та заяви написаної ОСОБА_5 наказом №24 від 22.02.2001 року останню призначено на посаду виконуючої обов`язки головного бухгалтера ВСО «Вінницяелектротехнологія».

У ході досудового розслідування встановлено, що фактично серед випускників 1997 року вищого навчального закладу «Київського національного економічного університету ім. Вадима Гетьмана» ОСОБА_5 не значиться, а також диплом спеціаліста НОМЕР_1 з державних майстерень в Київський державний економічний університет не надходив, а тому і не міг бути виданий.

Такі дії ОСОБА_5 досудовим слідством кваліфіковані за ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції КК України станом на 05.04.2001 року), як використання завідомо підробленого документа.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 вину у скоєнні інкримінованого їй злочину при зазначених вище обставинах не визнала та надала суду наступні показання. З 24.04.1987 року по 01.02.2016 року вона працювала на підприємстві ВСО «Вінницяелектротехнологія». Спочатку вона перебувала на посаді бухгалтера, з 22.02.1989 року старшим бухгалтером, а з 01.06.1990 року головним бухгалтером. На той час вищої освіти вона не мала.

У 1992 році ТОВ «Знання» організовувало семінари та навчання, яке проводив Київський національний економічний університет ім. Вадима Гетьмана. З 1992 року по 1997 рік вона проходила навчання у вищевказаному університеті. Заняття проходили по вул. Театральна, 15 в м. Вінниця, в її групі було 15-20 чоловік. У 1997 році вона отримала диплом про закінчення університету, який разом з іншими документами надала у відділ кадрів на вимогу працівника цього відділу. При цьому для заняття посади головного бухгалтера, на якій вона перебувала їй даний диплом потрібен не був.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 заявила про неможливість дослідження доказів сторони обвинувачення, мотивуючи тим, що після закінчення досудового розслідування ані слідчим, ані прокурором її підзахисній ОСОБА_5 та захиснику не було відкрито жодного доказу, із зібраних досудовим розслідуванням, їх не повідомили про закінчення досудового розслідування, а відтак всі докази досудового розслідування не можуть бути дослідженими в судовому засіданні та взяті судом до уваги.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомив, що він не був у складі групи процесуальних керівників на момент закінчення досудового розслідування, однак в матеріалах, що були йому передані процесуальним керівником, який здійснював процесуальне керівництво до нього, документ, який мав би підтвердити факт відкриття стороною обвинувачення доказів стороні захисту, відсутній.

Відповідно до ч. 1 ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Частиною 2 статті 290 КПК України передбачено обов`язок прокурора або слідчого за його дорученням надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.
Таким чином законодавець імперативною нормою визначив обов`язок сторони обвинувачення повідомити особу та її захисника про закінчення досудового розслідування та забезпечити можливість ознайомитися зі всіма доказами слідства.
Прокурор не зміг довести в судовому засіданні, що таке повідомлення слідчим або прокурором здійснювалося. А відтак суд виходить із того, що підозрювана ОСОБА_5 та її захисник не були обізнані про те, що досудове слідство закінчилося. Також прокурор не зміг спростувати твердження сторони захисту про те, що доступ до матеріалів досудового розслідування ОСОБА_5 та її захиснику не надавався.

Згідно із ч. 12 ст. 290 КПК України якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
За таких обставин суд не допустив дослідження доказів сторони обвинувачення в судовому засіданні, оскільки вони не були відкриті стороні захисту відповідно до вимог ст. 290 КПК України.

Захисником ОСОБА_6 надано для дослідження в судовому засіданні письмові документи, зокрема: трудову книжку, додаток до диплома, накази, сертифікати та свідоцтво про підвищення кваліфікації, які були відкриті стороні обвинувачення.

Суд вважає, що вказані документи не мають відношення до даного кримінального провадження, вони не спростовують та не доводять обставини обвинувачення ОСОБА_5 , тому суд їх до уваги не бере.

Відповідно до ст. 337 КПК, яка визначає межі судового розгляду, він проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Частиною 2 статті 17 КПК України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Ця норма кореспондується із ч. 1 ст. 92 КПК України, якою обов`язок доказування винуватості особи у скоєнні злочину покладається на слідчого та прокурора.
Таким чином законодавець зобов`язує сторону обвинувачення довести провину особи у вчиненні злочину, який їй інкримінують.
Доводити винуватість особи у вчиненні інкримінованого їй злочину прокурор зобов`язаний лише в законний спосіб належними та допустимим доказами.

Враховуючи, що стороною обвинувачення не доведено винуватість ОСОБА_5 у вчиненні нею злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції КК України станом на 05.04.2001 року), достатніми та допустимими доказами поза розумним сумнівом, а в судовому засіданні було лише встановлено, що ОСОБА_5 працювала на підприємстві ВСО «Вінницяелектротехнологія» на посаді головного бухгалтера та мала диплом про вищу освіту, суд дійшов до висновку, що її слід виправдати в зв`язку з недоведеністю її винуватості.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України та ст. 65 КК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 358 КК України (в редакції КК України станом на 05.04.2001 року) виправдати в зв`язку з недоведеністю її винуватості у скоєнні злочину.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Суддя :