Справа № 636/895/20
Провадження № 1-кп/636/616/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2020 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
прокурора Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_2 ,

захисника адвоката ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Чугуєва матеріали кримінального провадження № 0001395, внесеного 07 листопада 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
в с т а н о в и в :
Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, надійшов до Чугуївського міського суду Харківської області 02.03.2020 року. Ухвалою суду від 05.03.2020 року по вказаному провадженню було призначено підготовче судове засідання.
Відповідно до вимог ст. 314 КПК України, підготовче судове засідання проводиться за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого.
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про призначення даного кримінального провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акту вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає.

Обвинувачений та його захисник надали заяву про повернення обвинувального акту прокурору, посилаючись на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме: відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань дане кримінальне провадження зареєстровано 07.11.2019 за № 0001395, тоді як обвинувальний акт складено за іншим номером кримінального провадження № 00001935 та за датою від 07.11.2020, тобто за датою, яка ще не наступила в часі. Також, до обвинувального акту не внесені всі анкетні дані ОСОБА_5 , а саме: відомості про наявність у нього на утриманні малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в обвинувальному акті відсутня дата скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а вказано лише час - близько 07.20, а дата, коли, якого дня, місяця, року не вказана. Також, при формулюванні та викладенні в обвинувальному акті обставин ДТП слідчий та прокурор не виклали фактичні обставини ДТП, а виклали висновок судової авто-технічної експертизи № 7/124 СЕ-20, яка є помилковою та була проведена експертами за хибними, неправдивими вихідними даними механізму ДТП, які було помилково внесено слідчим в постанову про призначення судової авто-технічної експертизи щодо механізму ДТП, швидкості автомобілів, на що в висновках цієї експертизи звернули увагу слідчого, вказавши на ці недоліки та розбіжності, в зв`язку з чим слідчим і була призначена додаткова судова авто-технічна експертиза, а висновки додаткової судової авто-технічної експертизи № 7/289 СЕ від 20.02.2020 суперечать висновкам експертизи № 7/124 СЕ. Через наявність в обвинувальному акті висновків обох авто-технічних експертиз, які суперечать одна одній щодо механізму ДТП та дій водія ОСОБА_5 , незрозуміло, в чому ж конкретно, в порушенні вимог яких пунктів ПДР він підозрюється, у зв`язку із чим захисник просила суд повернути обвинувальний акт прокурору для усунення вказаних недоліків та суперечностей.

Заслухавши думку прокурора, який вважав, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, обвинуваченого та захисника, якій просили повернути обвинувальний акт прокурору, суд вважає неможливим призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту з наступних підстав.

В обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 , близько 07.20, керував технічно справним транспортним засобом - автомобілем «КІА SORENTO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому він рухався по основній дорозі по вулиці Кочетовській у м. Чугуєві, Харківської області в напрямку від м. Чугуїв до смт. Печеніги, Печенізького району, Харківської області, зі швидкістю близько 50 км/год. В районі заїзду до філії Чугуївського автодору ДП «Харківоблавтодор», по вул. Кочетовська, № 63 у м. Чугуєві, Харківської області водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «КІА SORENTO» та рухаючись за попутним автомобілем ВАЗ 2109, який зупинився, повинен був згідно висновку судової авто-технічної експертизи №7/124СЕ-20 від 29.01.2020 знизити швидкість, дотримуватися безпечної дистанції, а також постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, тобто діяти згідно з вимогами п.п. 12.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: «12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; «12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»; «13.1. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватись безпечної дистанції та безпечного інтервалу». Крім цього, згідно висновку судової авто-технічної експертизи № 7/124СЕ-20 від 29.01.2020, дистанція між автомобілями «КІА SORENTO» та ВАЗ 2109 дозволяла водію ОСОБА_5 запобігти наїзду на попутний автомобіль вчасним зниженням швидкості, у відповідності до вимог п.п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху, навіть не застосовуючи екстреного гальмування. Оскільки водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «КІА SORENTO», для запобігання наїзду на попутний автомобіль, який зупинився, застосував екстрене гальмування та допустив некерований виїзд на зустрічну смугу, що призвело до зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos», то в його діях є невідповідності вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, які перебували, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з подією даної ДТП. В результаті зіткнення автомобіля «КІА SORENTO» та автомобілю «Daewoo Lanos» під керуванням ОСОБА_6 останній отримав відповідно до висновку судово-медичної експертизи №12-14-49-4/19 від 04.02.2020 тілесні ушкодження у вигляді садна нижніх кінцівок, обличчя; закритого переламу лівої ключиці зі зміщенням кісних уламків; закритого внутрішньо-суглобного переламу медіального мищелка лівої стегнової кістки ( по рентгенограмах), які утворилися від ударної і ковзаючої дії тупими твердими предметами, які за ступеням тяжкості кваліфікуються по критерію тривалості розладу здоров`я: садна як легке тілесне ушкодження, рани - як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, перелам ліктьового відростка ліктьової кістки як середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Згідно висновку додаткової авто-технічної експертизи № 7/289СЕ-20 від 20.02.2020, порушення Правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_5 виразилося в тому, що він, повинен був діяти згідно з вимогами п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, у даній дорожній обстановці водій автомобіля «КІА SORENTO» ОСОБА_5 мав технічну можливість запобігти зіткненню виконанням вимог п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху; у діях водія автомобіля «КІА SORENTO» ОСОБА_5 є невідповідності вимогам п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, які перебували, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з подією даної ДГП. Аварійна ситуація була створена діями водія автомобіля «КІА SORENTO» ОСОБА_5 і в його діях вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 та п. 12.1 Правил безпеки дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він застосував небезпечний маневр та допустив неконтрольований виїзд автомобіля на зустрічну смугу, чим створив небезпеку для руху і що призвело до зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos». Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Тобто, після отримання обвинувального акту суд зобов`язаний перевірити його на відповідність вимогам ст. 291 КПК України, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття одного з рішень, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України, та вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. Завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу. Крім того, відповідно до змісту п. 3 ч. 2 ст. 283 та ст. 291 КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного (обвинуваченого), визначаються межі судового розгляду.

Вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, та документів, які мають бути додані до нього визначено ст. 291 КПК України.

Таким чином, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт перевіряється на відповідність саме вимогам ст. 291 КПК України. Згідно вказаної норми Закону, обвинувальний акт, зокрема, повинен містити: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та 3) формулювання обвинувачення.

Частина 1 статті 91 КПК України, передбачає, що в кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення, а саме: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Тобто формулювання обвинувачення має містити дані щодо події злочину із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті (частини статті) Кримінального кодексу України, можна встановити наявність в діях обвинуваченого складу злочину. Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, як це передбачено приписами ст. 337 КПК України.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 зазначив, що у тексті п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 справі «Камасінскі проти Австрії» за №9783/82, п. 79). Крім того, суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого суду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пільсьє та Сассі проти Франції» за № 25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 у справі «Матточіа проти Італії» за № 23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 у справі «І.Н. та інші проти Австрії» за № 42780/98, п. 34).

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. За змістом положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт і є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, зокрема, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_5 обвинувачується за ч. 1 ст. 286 КК України. Так, зі змісту ст. 286 КК України слідує, що об`єктивна сторона злочину характеризується трьома ознаками: а) діянням; б) наслідками; в) причинним зв`язком між діянням і наслідками. Діяння (дія чи бездіяльність) виражається в порушенні правил безпеки руху й експлуатації транспорту.
Суб`єктом злочину є особа, яка досягла 16-річного віку та керує транспортним засобом. .

Суб`єктивна сторона даного злочину визначається складністю об`єктивної сторони, яка характеризується діянням, наслідками та причинним зв`язком між ними. У зв`язку з цим психічне ставлення особи слід визначати як до факту порушення правил, так і до наслідків цього порушення. Порушення правил може бути вчинене з прямим умислом або зі злочинною недбалістю. До наслідків порушення може бути тільки необережність (злочинна самовпевненість або недбалість). У цілому цей злочин визнається необережним.
Дослідивши обвинувальний акт, суд вважає, що в ньому допущено ряд суперечностей, а саме: невірно вказаний номер кримінально провадження та дата його внесення в ЄРДР. Також, до обвинувального акту не внесені всі анкетні дані ОСОБА_5 , а саме: відомості про наявність у нього на утриманні малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, в обвинувальному акті відсутня дата скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а вказано лише час, близько 07.20, а дата, коли, якого дня, місяця, року не вказані.

Також, при формулюванні та викладенні в обвинувальному акті обставин ДТП, слідчий та прокурор не виклали фактичні обставини ДТП, а виклали висновок судової авто-технічної експертизи № 7/124 СЕ-20, яка є помилковою та була проведена експертами за хибними, неправдивими вихідними даними механізму ДТП, які було помилково внесено слідчим в постанову про призначення судової авто-технічної експертизи щодо механізму ДТП, швидкості автомобілів, на що в висновках цієї експертизи звернули увагу слідчого, вказавши на ці недоліки та розбіжності, в зв`язку з чим слідчим і була призначена додаткова судово авто-технічна експертиза від 20.02.2020 та висновки додаткової судової авто технічної експертизи 7/289 СЕ від 2020 суперечать висновкам експертизи № 7/124 СЕ. Через наявність в обвинувальному акті висновків обох авто технічних експертиз, які суперечать одна одній що до по механізму ЛТП та дій водія ОСОБА_5 , незрозуміло, в чому ж конкретно, в порушенні вимог яких пунктів ПДР він підозрюється.

Вказані обставини, на переконання суду, є обов`язковими для доказування інкримінованого складу злочину, а звідси - складовими сформульованого обвинувачення.

Відсутність конкретного формулювання обвинувачення суттєво впливає на право обвинуваченого мати повну, вичерпну інформацію про характер, обсяг і причини обвинувачення для відповідної можливості реалізації свого права на захист та підготовки до нього. Допустивши в обвинувальному акті вище зазначені порушення, прокурор не звернув увагу, що ці дії жодним чином не узгоджуються та не відповідають нормам КПК України є прямим його порушенням. Оскільки відсутність чіткого сформульованого обвинувачення порушує один з основних конституційних принципів - право обвинуваченого на захист та справедливий судовий розгляд, це позбавляє права ОСОБА_5 знати, в яких конкретно діях його обвинувачують та за якими фактичними обставинами, подальшій можливості викладення своїх показань, заперечень, в тому числі щодо прийнятих процесуальних рішень, а також позбавляє суд належним чином встановити істину в кримінальному провадженні.

Зазначені вище суперечності суттєво обмежують обвинуваченого в передбаченому ч. 3 ст. 42 КПК України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод праві бути детально проiнформованим та зрозумiлою для нього мовою про характер обвинувачення проти нього; позбавляє суд можливості забезпечити судовий розгляд з додержанням прав і законних інтересів обвинуваченого, об`єктивно розглянути кримінальне провадження, усунути суперечності між встановленими фактичними обставинами, формулюванням обвинувачення і правовою кваліфікацією діяння, в якому він обвинувачується, правильно застосувати закон України про кримінальну відповідальність, ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Суд позбавлений можливості роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення згідно положень ч. 1 ст. 348 КПК України, що є обов`язком суду.

Так, в обвинувальному акті у відношенні ОСОБА_5 не викладені повно фактичні обставини справи щодо події кримінального правопорушення, тобто не викладено конкретного формулювання обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. Стаття 291 КПК України дійсно визначає вимоги до змісту та форми обвинувального акту. При цьому, суд може повернути обвинувальний акт прокурору не тільки з підстав порушень вимог, передбачених ст. 291 КПК України, а й інших норм цього Кодексу, якщо ці недоліки є такими, що унеможливлюють призначення справи до розгляду.

Встановлені судом недоліки не дають суду підстав для призначення справи до судового розгляду, а обвинувальний акт у зв`язку з невідповідністю останнього вимогам ст. 291 КПК України, відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України необхідно повернути прокурору.

Таким чином, вирішуючи питання про можливість призначення обвинувального акту до судового розгляду, перевіривши виключно зміст обвинувального акту та реєстр матеріалів досудового розслідування, не вдаючись до передчасної оцінки наявності чи відсутності доказів винуватості обвинуваченого на цій стадії кримінального процесу, суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору, для усунення виявлених і зазначених вище порушень. При цьому судом враховується, що повернення обвинувального акту прокурору жодним чином не позбавляє права органи досудового розслідування та прокурора повторно спрямувати зазначене кримінальне провадження до суду у спосіб встановлений законом.

Викладене прокурором в обвинувальному акті формулювання обвинувачення у відношенні ОСОБА_5 є нечітким та неоднозначним, що свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення та порушує право обвинуваченого на захист. В подальшому це позбавить суд належним чином роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення на виконання вимог ст. 348 КПК України та розглянути кримінальне провадження в його межах.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 314-315, 369-372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0001395, внесене 07 листопада 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, повернути прокурору Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_8 для усунення протягом розумного строку вказаних недоліків та виконання вимог КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя -