Постанова
іменем України
31 березня 2020 року

м. Київ
справа № 414/1651/15-к
провадження № 51-6024км19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5
цивільного відповідача
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
розглянув касаційну скаргу цивільного відповідача ОСОБА_6 на вирок Кремінського районного суду Луганської області від 09 квітня 2019 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року в кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000655від 27 липня 2014 року, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Забровка Тульської області Російської Федерації, жителя м. Сєвєродонецьк, такого, що судимості не мав,
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Кремінського районного суду Луганської області від 09 квітня 2019 року, з урахуванням виправлення описки ухвалою від 13 січня 2020 року, ОСОБА_8 засуджено за частиною 2 статті 286 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі статті 75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком у вигляді 3 років, поклавши на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 частини 1 та пунктом 2 частини 2 статті 76 КК.
На підставі пункту «ґ» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_8 звільнено від відбування основного та додаткового покарань.
Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (далі ФОП ОСОБА_6 ) на користь ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 7387 грн та моральну шкоду в розмірі 100000 грн.
Стягнуто з ФОП ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 7555,54 грн та моральну шкоду у розмірі 30000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_8 витрати на залучення експертів у розмірі 9600 грн на користь держави.
Згідно з вироком ОСОБА_8 засуджено за злочин, вчинений за таких обставин.
27 липня 2014 року о 17:10 ОСОБА_8 , керуючи автобусом БАЗ А079.23 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , в салоні якого знаходилося 30 пасажирів, рухався по автодорозі Р-66 КПП "Дьоміно Олександрівка Сватове Лисичанськ Луганськ" з боку м. Сватове у напрямку м. Сєвєродонецьк, яка перед населеним пунктом с. Червонопопівка Кремінського району Луганської області має спуск, що попереджається дорожнім знаком 1.7 Правил дорожнього руху України.
На спуску водій автобуса БАЗ А079.23 з д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_8 , порушуючи вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, не обравши таку швидкість, щоб при впливі на засоби керування (гальмівна система, рульове керування) він мав змогу безпечно керувати автобусом і постійно контролювати напрям та траєкторію свого руху в межах обраної смуги руху, не впорався з керуванням, виїхав за межі проїзної частини та допустив перекидання транспортного засобу.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автобуса БАЗ А079.23 з д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень загинула.
Одночасно в результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) середньої тяжкості тілесні ушкодження за ознакою тривалості розладу здоров`я отримали ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_7 .
Також в результаті вищевказаної ДТП легкого ступеня тяжкості тілесні ушкодження отримали: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 .
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року вирок Кремінського районного суду Луганської області від 09 квітня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі цивільний відповідач ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень в частині вирішення цивільних позовів та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в частині вирішення позовних вимог. Вказуючи на незаконність і необґрунтованість судових рішень цивільний відповідач фактично посилається на істотне порушення кримінального процесуального закону.
Цивільний відповідач наполягає на тому, що засуджений в момент пригоди перебував в трудових відносинах з АТП 10920, отримував там заробітну плату та використовував транспортний засіб, що належить АТП 10920.
Зокрема, цивільний відповідач стверджує про недоведеність видачі цивільним відповідачем дорожнього листа на транспортний засіб під керуванням засудженого, а також внесення змін до такого листа. Цивільний відповідач також не погоджується з твердженням апеляційного суду, що його доводи спростовуються актами про нещасний випадок та проведення розслідування нещасного випадку, оскільки вони доводять про самовільне використання транспортного засобу БАЗ А079.23 з д.н.з. НОМЕР_1 , який він взяв з іншої стоянки. У зв`язку з цим вважає хибними висновки судів про визначення його цивільним відповідачем на підставі виправленого маршрутного листа.
Вказує на те, що зазначений транспортний засіб застраховано у ПрАТ АСК «ІНГО Україна», а не в ПАТ СК «СКАЙД», і такий транспортний засіб не було включено у перелік рейсів та автомобільного транспорту ПАТ СК «СКАЙД». Цивільний відповідач впевнений, що встановивши страховика ПрАТ АСК «ІНГО Україна», місцевий суд повинен був на підставі 51 ЦПК залучити його в якості співвідповідача, а також залучення співвідповідачем страхувальника ТОВ Сєверодонецьке АТП 10920.
Крім того, цивільний відповідач стверджує про не підтвердження висновків апеляційного суду при відмові у залученні на підставі 51 ЦПК співвідповідача ПрАТ АСК «ІНГО Україна» з підстав відсутності клопотань потерпілих про заміну співвідповідача, оскільки під час з`ясування цих обставин потерпілі і їх представники були відсутні на судовому засіданні. Вважає хибним висновок про те, що грошові кошти, виручені від перевезення пасажирів, надійшли на розрахунковий рахунок цивільного відповідача за відсутності документального підтвердження в матеріалах провадження.
Вказується також на сумісництво засудженого та рішення лише диспетчера на призначення перевізника для додаткового рейсу, що в подальшому визначило цивільного відповідача. На переконання цивільного відповідача наявність у засудженого тимчасового реєстраційного талону не надавало йому права на надання послуг з перевезення пасажирів. Також цивільний відповідач стверджу, що судом не було надано належної оцінки свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу, згідно якого власником є ОСОБА_28 , та договору оренди транспортного засобу від 21 лютого 2013 року, укладеного між вказаним власником та ПП «Автолайн компані», і договір піднайму (суборенди) транспортного засобу від 01 березня 2013 року, укладеного між ПП «Автолайн компані» та ВАТ Сєвєродонецьке «АТП 10920». На підставі цього цивільний відповідач вважає, що володільцем та страхувальником є ВАТ Сєвєродонецьке «АТП 10920».
Заслухавши доповідь судді, доводи цивільний відповідач, який підтримав касаційну скаргу, доводи потерпілої, яка покладалася на розсуд суду, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, та просив залишити судові рішення без зміни, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.
Мотиви Суду

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Вирішуючи цивільні позови суди першої та апеляційної інстанцій встановили те, що засуджений вчинив ДТПпід час виконання трудових обов`язків, оскільки працював водієм у ФОП ОСОБА_6 та здійснював перевезення пасажирів за маршрутом «Харків-Сєвєродонецьк» на виконання своїх трудових обов`язків з огляду на наступне.

Дорожній лист № 7395 від 27 липня 2014 року за маршрутом «Сєвєродонецьк-Харків» було видано цивільним відповідачем ОСОБА_6 , в якому транспортним засобом перевезення зазначається автобус БАЗ з реєстраційним номером НОМЕР_1 , а водієм засуджений ОСОБА_8 (а.с. 11 т. 2). При цьому вказаний автобус було застраховано у ПрАТ АСК «ІНГО Україна», а не в ПАТ СК «СКАЙД», і цей транспортний засіб не було включено у перелік рейсів та автомобільного транспорту ПАТ СК «СКАЙД» (а.с. 146-147, 177 т. 1; а.с. 19 т. 2).
Замовником та виконавцем діяльності пасажирського автомобільного транспорту є ОСОБА_6 , що підтверджується договором про надання автопідприємствами послуг № 17-01/14 від 17 січня 2018 року, і саме за підписом цивільного відповідача ОСОБА_8 було включено у перелік осіб, запропонованих до медичного огляду (а.с. 63, 65-66 т. 2).
Також між засудженим та цивільним відповідачем 13 березня 2014 року було укладено трудовий договір, за яким ОСОБА_6 є перевізником, а ОСОБА_8 виконував послуги водія. На підставі укладеного договору ОСОБА_8 проходив спеціальну підготовку та стажування (а.с. 69-72 т. 2).
Акт про нещасний випадок від 27 липня 2014 року за участю ОСОБА_8 та акт проведення розслідування нещасного випадку від 04 вересня 2014 року також затверджувалися ОСОБА_6 , в яких зазначається, що ОСОБА_8 27 липня 2014 року, керуючи автобусом БАЗ А079.23 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , не впорався із керуванням та виїхав за межі проїзної частини на автодорозі Р-66 сполученням «Сватове-Сєвєродонецьк» в районі будинку № 4 по вул. Леніна с. Червона Попівка Кремінського району Луганської області, внаслідок чого сталося перекидання транспортного засобу (а.с. 102-105, 113-116 т. 2).
Також згідно з листом ПАТ «Харківське підприємство автобусних станцій» 27 липня 2014 року автобус БАЗ А079 з д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_8 виконував додатковий рейс № Р492 за маршрутом «Харків-Сєвєродонецьк» з часом відправлення з Харківської АС-1 о 12:45 год. Перевізником у цьому листі зазначається ФОП ОСОБА_6 (а.с. 99 т. 2).
Суд критично оцінив пояснення цивільного відповідача ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_29 в частині того, що ОСОБА_8 того дня здійснював перевезення пасажирів не за маршрутом ОСОБА_6 , а на виконання трудових обов`язків із ВАТ «Сєвєродонецьке АТП 10920».
Вказане спростовувалося судами сукупністю досліджених вищевказаних документів, а також поясненнями у судовому засіданні самого ОСОБА_8 , який під час дослідження вказаних документів та у судових дебатах наголосив, що на той час він перебував у трудових відносинах лише із ОСОБА_6 і здійснював перевезення саме на виконання трудових обов`язків з останнім, у той час як його трудові відносини із ВАТ «Сєвєродонецьке АТП 10920» були припинені, що також підтверджується дослідженою у судовому засіданні трудовою книжкою засудженого, з якої вбачається, що із ВАТ «Сєвєродонецьке АТП 10920» він звільнився 02 червня 2014 року за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП.
Суд також критично оцінив пояснення цивільного відповідача ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_29 в частині того, що зазначений транспортний засіб БАЗ А079 з д.н.з. НОМЕР_1 не було включено до відповідного переліку транспортних засобів за договором (а.с. 64 т. 2), оскільки судом встановлено, що 27 липня 2014 року ОСОБА_30 фактично здійснював перевезення пасажирів за маршрутом ФОП ОСОБА_6 на виконання своїх трудових обов`язків з останнім саме на цьому транспортному засобі, який також зазначається у дорожньому листі, підписаному цивільним відповідачем, і на який ОСОБА_6 мав тимчасовий реєстраційний талон (а.с. 17 т. 2).
Разом з тим, позов потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в частині стягнення страхових виплат з ПАТ СК «СКАЙД» у розмірі 102000 грн не підлягав задоволенню, оскільки вказана страхова компанія не є страховиком транспортного засобу БАЗ А079 з д.н.з. НОМЕР_1 .
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу цивільного відповідача, зміст якої є аналогічний касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованими її доводи. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого суду та вважав, що суд вірно визначив цивільного відповідача та притягнув його до відповідальності.
Зокрема, апеляційний суд вважав, що місцевим судом обґрунтовано встановлено, що на момент скоєння ДТП 27 липня 2014 року ОСОБА_8 працював водієм у ФОП ОСОБА_6 та здійснював перевезення пасажирів за маршрутом «Харків-Сєвєродонецьк» на виконання своїх трудових обов`язків.
Додатково вважав такими, що не мають значення доводи цивільного відповідача про те, що ним зміни до дорожнього листа не вносилися і вноситися не могли, оскільки транспортний засіб БАЗ з д.н.з. НОМЕР_1 був ліцензований під іншого перевізника у даному випадку, оскільки наявність у матеріалах кримінального провадження інших письмових доказів, які були досліджені судом першої інстанції у встановленому законом порядку об`єктивно підтверджують той факт, що замовником та виконавцем діяльності пасажирського автомобільного транспорту є ОСОБА_6 , що підтверджується договором про надання автопідприємствами послуг № 17-01/14, і саме за підписом цивільного відповідача ОСОБА_8 було включено у перелік осіб, запропонованих до медичного огляду (а.с. 63, 65-66 т. 2).
Вважалося також правильно встановленим судом те, що між засудженим та цивільним відповідачем 13 березня 2014 року було укладено трудовий договір, за яким ОСОБА_6 є перевізником, а ОСОБА_8 виконував послуги водія. На підставі укладеного договору ОСОБА_8 проходив спеціальну підготовку та стажування (а.с. 69-72 т. 2).
Також згідно з листом ПАТ «Харківське підприємство автобусних станцій» 27 липня 2014 року автобус БАЗ А079 з д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_8 виконував додатковий рейс № Р492 за маршрутом «Харків-Сєвєродонецьк» з часом відправлення з Харківської АС-1 о 12:45. Перевізником у цьому листі зазначається ФОП ОСОБА_6 (а.с. 99 т. 2).
Колегія суддів апеляційного суду визнала безпідставними посилання цивільного відповідача ОСОБА_6 на копію витягу з журналу перевірки технічного стану транспортних засобів, в якому зазначено, що механіком підприємства перед виїздом на лінію 27 липня 2014 року перевірка проводилася саме транспортного засобу з д.н.з. НОМЕР_2 , а не НОМЕР_1 , а також на положення пункту 29 Постанови КМУ №1001 від 02 грудня 2015 року «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом» щодо заборони використання транспортного засобу одночасно декількома ліцензіатами з огляду на те, що цивільний відповідач у встановленому законом порядку не оспорював правомірність керування транспортним засобом під час ДТП водієм ОСОБА_8 .
Цивільним відповідачем під час апеляційного розгляду було підтверджено, що 27 липня 2014 року квитки на автобус БАЗ А079 з реєстраційним номером НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_8 , який виконував додатковий рейс № Р492 за маршрутом «Харків-Сєвєродонецьк» з часом відправлення з Харківської АС-1 о 12:45 продавалися від ФОП ОСОБА_6 , у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про отримання саме ОСОБА_6 доходу від продажу квитків, а не іншою особою. При тому, що перевізником у маршрутному листі зазначається ФОП ОСОБА_6 .
На думку колегії суддів доводи цивільного відповідача про те, що ОСОБА_8 працював у нього водієм за сумісництвом, та що у нього був тимчасовий реєстраційний талон на право керування транспортним засобом, що не давала йому права на надання послуг з перевезення пасажирів, та він самовільно надавав такі послуги, та таким чином вийшов за межі своїх трудових обов`язків, виконуючи додатковий рейс, не передбачений розкладом руху ФОП ОСОБА_6 , не спростовували той факт, що на момент скоєння ДТП 27 липня 2014 року ОСОБА_8 працював водієм у ФОП ОСОБА_6 та здійснював перевезення пасажирів за маршрутом «Харків-Сєвєродонецьк» на виконання своїх трудових обов`язків.
У зв`язку з чим, апеляційний суд погодився з оцінкою місцевого суду пояснень цивільного відповідача ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_29 в частині того, що ОСОБА_8 того дня здійснював перевезення пасажирів не за маршрутом ОСОБА_6 , а на виконання трудових обов`язків із ВАТ «Сєвєродонецьке АТП 10920», пославшись на те, що це спростовується сукупністю досліджених вищевказаних документів, а також поясненнями у судовому засіданні самого ОСОБА_8 , який під час дослідження вказаних документів та у судових дебатах наголосив, що на той час він перебував у трудових відносинах лише із ОСОБА_6 і здійснював перевезення саме на виконання трудових обов`язків з останнім, у той час як його трудові відносини із ВАТ «Сєвєродонецьке АТП 10920» були припинені, що також підтверджується дослідженою у судовому засіданні трудовою книжкою обвинуваченого, з якої вбачається, що із ВАТ «Сєвєродонецьке АТП 10920» він звільнився 02 червня 2014 року за власним бажанням на підставі статтею 38 КЗпП. Під час апеляційного розгляду вказане підтвердив засуджений ОСОБА_8 .
Колегія суддів також погодилася з критичною оцінкою суду пояснень цивільного відповідача ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_29 в частині того, що зазначений транспортний засіб БАЗ А079 з реєстраційним номером НОМЕР_1 не було включено до відповідного переліку транспортних засобів за договором (а.с. 64 т. 2), з огляду на встановлення того, що ОСОБА_8 фактично здійснював перевезення пасажирів 27 липня 2014 року за маршрутом ФОП ОСОБА_6 на виконання своїх трудових обов`язків з останнім саме на цьому транспортному засобі, який також зазначається у дорожньому листі, підписаному цивільним відповідачем, і на який ОСОБА_6 мав тимчасовий реєстраційний талон (а.с. 17 т. 2).
Вважалися безпідставними доводи цивільного відповідача про те, що судом не було надано належної оцінки іншим матеріалам справи, а саме свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу, договору оренди транспортного засобу від 21 лютого 2013 року та іншим договорам, які дають правові підстави вважати, що джерелом підвищеної безпеки є ВАТ Сєвєродонецьке «АТП 10920», оскільки Акт про нещасний випадок від 27 липня 2014 року за участю ОСОБА_8 та акт проведення розслідування нещасного випадку від 04 вересня 2014 року були затверджені ОСОБА_6 , а не представником «АТП 10920».
Виходячи з цього, колегією суддів вважалося безпідставними доводи цивільного відповідача про те, що після встановлення страховика ПраАТ АСК «ІНГО Україна» суд першої інстанції відповідно до статті 51 ЦПК повинен був вирішити питання про залучення до участі у справі співвідповідача та заміну неналежного відповідача, оскільки ці факти були встановлені судом, для того, щоб позивачам не потрібно були доводити ці підстави, як того вимагає частина 3 статті 51 ЦПК, оскільки у розумінні статті 51 ЦПК суд першої інстанції може це зробити тільки за клопотанням позивачів.
Колегія суддів вважає переконливими висновки судів першої та апеляційної інстанцій під час розгляду цивільних позовів та апеляційної скарги цивільного відповідача, враховуючи наведене та те, що доводи цивільного відповідача під час розгляду судами першої та апеляційної інстанцій є аналогічними змісту касаційної скарги, які матеріалами кримінального провадження не підтвердилися.
Такі висновки узгоджуються з правилами, встановленим частиною 2 статті 1187 ЦК, та матеріалами кримінального провадження.
Як правильно встановлено судами та це видно з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 під час ДТП перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_6 , який з встановлених судами підстав володів транспортним засобом, та у зв`язку з цим засуджений і здійснював пасажирське перевезення.
Отже, належним відповідачем є ФОП ОСОБА_6 , а тому саме він має обов`язок на відшкодування шкоди перед потерпілими.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що судами правильно вказано про те, що дорожня пригода оформлена ФОП ОСОБА_6 як нещасний випадок, пов`язанний з виробництвом. Перевірка необхідних документів та їх подача повинна здійснюватися відповідно до чинного законодавства, про що ФОП ОСОБА_6 повинен був впевнитися та виключити будь-які неточності до перевезення пасажирів, а не покладати цей обов`язок на інших.
Враховуючи наведене та з огляду на змагальність судового процесу, цивільним відповідачем у кримінальному провадженні не доведено, що він не повинен нести перед потерпілими цивільну відповідальність.
Доводи цивільного відповідача щодо встановлення у провадженні неналежного відповідача є неспроможними. Під час судового провадження у відповідності до вимог статті 51 ЦПК залучалися страхові компанії в якості співвідповідачів, однак під час вирішення цивільних позовів обставини їх цивільної відповідальності не підтвердилися.
Таким чином порушень вимог закону під час розгляду цивільних позовів колегією суддів не встановлено. Підстав для задоволення касаційної скарги цивільного відповідача колегія суддів не має.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Кремінського районного суду Луганської області від 09 квітня 2019 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року залишити без зміни, а касаційну скаргу цивільного відповідача ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3