Провадження № 11-кп/4820/22/20
Справа № 678/795/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : ч. 3 ст. 296 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

доповідача судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретарів
судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

потерпілої ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000309 від 06.07.2017 року, за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь у суді першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , на вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 23 січня 2019 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, пенсіонера, судимого:
- 29.05.1990 року Деражнянським районним судом Хмельницької області за ст. ст. 106 ч. 1, 101 ч.1, 42 КК УССР на 4 роки позбавлення волі;
- 10.10.1996 року Летичівським районним судом Хмельницької області за ст. 81 ч.3 КК України на 4 роки позбавлення волі;
- 23.03.1998 року Летичівським районним судом Хмельницької області за ст. 101 ч. 1 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 23.10.2003 року Деражнянським районним судом Хмельницької області за ст. 345 ч.1 КК України на 2 роки обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;
- 16.06.2005 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ст. 15 ч. 2, 15 ч. 3, 115 ч. 2 п. 7, 115 ч. 2 п. 8, 115 ч. 2 п. 13, 296 ч. 4, 70 КК України на 10 років позбавлення волі, 11.10.2005 переглядом вказаного вироку Верховим Судом України вирок змінено з ч. 3 ст. 15, п.п. 7, 8, 13 ч. 2 ст. 115 на ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років;
- 11.03.2016 року Летичівським районним судом Хмельницької області за ст. 125 ч. 2 КК України до штрафу в розмірі 1700 грн.

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк терміном на два роки із покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 134 гривні 54 коп. матеріальної шкоди, 10000,00 гривень моральної шкоди, 2500,00 гривень витрати на правову допомогу, всього 12634 (Дванадцять тисяч шістсот тридцять чотири) гривні 54 копійки.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_10 не обирався.
Вирішено питання речових доказів на підставі ст.100 КПК України.

Як установлено судом першої інстанції 06 липня 2017 року біля 17 год. в с. Снітівка Летичівського району Хмельницької області ОСОБА_10 , перебуваючи в приміщенні продуктового магазину приватного підприємця ОСОБА_13 , що по АДРЕСА_2 , після відмови продавця ОСОБА_12 продати йому цигарки, з хуліганських спонукань, повторно, використавши надуманий дріб`язковий мотив та висловлюючись в її адресу нецензурною лайкою, що супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, пальцями правої руки схопив її за обличчя та груди, а після того як потерпіла почала кричати та кликати на допомогу, став наносити їй удари кулаками рук по голові, чим завдав їй тілесні ушкодження, згідно висновку експерта № 126 від 07.07.2017 року, у вигляді підшкірних крововиливів верхньо-зовнішнього квадранту лівої молочної залози, що відносяться до категорії легкого ступеня тяжкості, що мають незначні скороминущі наслідки, та осадження шкіри спинки носа; підшкірних крововиливів верхньої губи зліва, нижньої губи справа; рани слизової оболонки нижньої губи справа; струсу головного мозку, що відносяться до легкого ступеня тяжкості, що призвело до короткочасного розладу здоров`я (не більше 21 доби).

В поданій апеляційній скарзі прокурор, як убачається з її змісту, просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_14 покарання у виді 3 років позбавлення волі, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування поданої апеляційної скарги, вказує, що призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання. Також обвинуваченому має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Однак судом, всупереч вимогам ст.65 КК України, в достатній мірі не враховано, що відповідно до ст. 12 КК України, вчинений ОСОБА_10 злочин є середньої тяжкості, раніше він 6 разів засуджувався за вчинення умисних, у тому числі тяжких, насильницьких злочинів, відбував реальні міри покарання у місцях позбавлення волі, продовжив свою злочинну діяльність та знову вчинив новий злочин, що свідчить про його негативну характеристику, підвищену суспільну небезпечність та стійке небажання ставати на шлях виправлення. Крім того, поза увагою місцевого суду залишилось також і те, що до обвинуваченого вже застосовувалося звільнення від призначеного покарання з іспитовим строком, що не сприяло його виправленню та позитивним змінам у його особистості. Також, відповідно до матеріалів досудової доповіді органу пробації, рівень ризику повторного вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення є високим, ризик небезпеки для суспільства високий, а можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення волі низька. Вказує, що судом безпідставно визнано обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття, оскільки обвинувачений частково визнав вину, лише під тиском зібраних у провадженні доказів, а за тривалий час судового розгляду не відшкодував потерпілій навіть частини заподіяних збитків. Вважає, що призначене обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КПК України, у даному випадку, не буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Звертає увагу на те, що судом першої інстанції за клопотання сторони захисту допитано в якості свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , проте, в порушення вимог ст. 290 КПК України, матеріали відносно їх показань не відкриті ні в ході досудового розслідування, ні в ході судового розгляду, але судом допущено як докази та надано їм оцінку. Тому, вважає, що судове рішення підлягає скасуванню, у зв`язку з істотним порушенням вимог закону, що потягло в свою чергу невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
У своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , уточнюючи свої вимоги в процесі апеляційного розгляду, просить вирок змінити, перекваліфікувавши його дії з ч. 3 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України та зменшити розмір матеріальної і моральної шкоди на користь ОСОБА_12 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що в обвинуваченого ОСОБА_10 був відсутній умисел на вчинення ним хуліганських дій, що підтверджується зібраними та наданими суду доказами та судом встановлено не було, оскільки доведено лише умисел спричинити тілесні ушкодження потерпілій, внаслідок провокації з її сторони, що обвинувачений і визнав у суді, проте, не доведено намірів вчинення хуліганських дій. Вказує, що ОСОБА_12 , будучи ініціатором конфліктів, безпідставно не продавала обвинуваченому товари в магазині, провокувала його обурення, що цей конфлікт між ними виник на підставі особистих неприязних стосунків, які на той час, між ним склалися, а тому дії ОСОБА_10 слід було кваліфікувати за ч. 2 ст. 125 КК України. Крім того, судом не враховано, що цивільний позов не відповідає вимогам цивільного процесуального кодексу, зокрема до позову не подано розрахунку цивільного позову, розрахунку витрат на оплату правничої допомоги, акту виконаних робіт між ОСОБА_12 та адвокатом, не подано лист-призначення лікаря, не додано доказів в обґрунтування розміру моральної шкоди, який є не співмірним з сумою матеріальної шкоди. Вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди у сумі 10000 грн. є перебільшеним та непосильним для обвинуваченого, який отримує мінімальну пенсію.
Обвинувачений ОСОБА_10 , у своїй апеляційній скарзі, просить вирок скасувати. Вказує, що хуліганських дій по відношенню до потерпілої ОСОБА_12 не вчиняв. Визнає, що різко відреагував на цинічну та зухвалу поведінку потерпілої по відношенню до нього, проте ніяких ударів їй не наносив. Не погоджується з тим, що у вироку ушкодження вказані легкої тяжкості, а засуджено його за ушкодження середньої тяжкості. Крім того, свідків нанесення будь-яких тілесних ушкоджень не було.
У поданому запереченні, ОСОБА_10 не погоджується з доводами прокурора, вказаними ним в апеляційній скарзі, та вважає її необґрунтованою та безпідставною.
Заслухавши суддю доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, прокурора, на підтримку доводів поданих ними апеляційних скарг, потерпілу, свідків дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення має бути обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно з приписами ст.409 КПК України судове рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції підлягає скасуванню або зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
За змістом ст.413 КПК України застосування закону, який не підлягає застосуванню є неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення.
Суд першої інстанції оцінюючи докази по справі, прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 3 ст. 296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом (хуліганство), вчинене особою раніше судимою за хуліганство.

В основу вироку суд поклав показання обвинуваченого ОСОБА_10 , який частково визнавав свою вину, показання потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , висновки судових експертиз, протокол огляду місця події із фото-таблицями, протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_12 з фототаблицями.

Така кваліфікація його дій за ч.3 ст.296 КК України є, на думку колегії суддів, помилковою, на що обґрунтовано посилаються в апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник.
Допитаний в судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_10 показав, що між ним та ОСОБА_12 вже на протязі 4 років тривають неприязні відносини. Вона відмовляє йому у продажі харчових та побутових товарів, які продаються в магазині, при цьому, поширює чутки, що він бажає спалити магазин. 06.07.2017 року він зайшов до магазину і попросив продати дві пачки цигарок, однак ОСОБА_12 відмовила і показала непристойний жест рукою, на що він взяв її за руку і відштовхнув. Коли виходив з магазину ОСОБА_12 штовхнула його і він впав. Разом з тим, тілесні ушкодження ОСОБА_12 не наносив, однак коли її відштовхнув, то вона могла отримати тілесні ушкодження від поштовху та при падінні, вдарившись об інші предмети.
Із показань потерпілої ОСОБА_12 в суді апеляційної інстанції, слідує, що вона працює продавцем в магазині в с. Снітівка. 06 липня 2017 року близько 16 год. в магазин зайшов ОСОБА_10 , якого знає протягом тривалого часу і у грубій формі сказав продати йому цигарки, в чому вона йому відмовила, так як в магазині цигарки не продаються. Останній, пальцями правої руки через прилавок, схопив її за обличчя та груди, а коли вона почала кричати та кликати на допомогу, кулаками рук почав наносити удари по обличчю, чим спричинив тілесні ушкодження. Крім того, розкидав коробки з товаром і взявши за прилавку бутилу води вилив її на неї та пішов з магазину. Свідків конфлікту не було. Діями ОСОБА_10 була вчинена перешкода у здійсненні нею трудових обов`язків та звичайного режиму роботи магазину.

Так, диспозицією ч. 1 ст. 296 КК України передбачено кримінальну відповідальність, зокрема, за грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство),

За ч.3 ст.296 КК України передбачена кримінальна відповідальність відповідальність за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, якщо вони були вчиненні, зокрема, особою раніше судимою за хуліганство.

Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.
З об`єктивної сторони хуліганство полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
Критеріями відмежування хуліганства від інших злочинів, зокрема тих, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно, є об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність діяння, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством над потерпілим, знищенням або пошкодженням майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті ст. 296 КК визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність явного особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.
Головною рушійною силою при вчиненні хуліганства є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Протиправне діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямоване на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція оточуючих, в тому числі потерпілого, на провокуючі дії винного стають приводом для подальшого насильства.
Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Згідно з досліджених апеляційним судом доказів, показань потерпілої, свідків, обвинуваченого, встановлено, що дії ОСОБА_10 не були одночасно поєднані з грубим порушенням громадського порядку і не виражали явну неповагу до суспільства. Тому, враховуючи всі обставини вчиненого злочину обвинуваченим, колегія суддів вважає, що поштовхом таких дій ОСОБА_10 до заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_12 стала її відмова продавати йому цигарки.
При цьому, колегія суддів враховує, що обвинувачений і потерпіла між собою були знайомі, до злочинного посягання перебували в тривалих особистих неприязних стосунках, пов`язаних не лише з цивільно-правовими відносинами щодо торгівлі ОСОБА_12 , а й особистими неприязними відносинами, поштовхом до заподіяння тілесних ушкоджень стала поведінка потерпілої, а саме, відмова продати цигарки, зі змісту протиправних дій обвинуваченого простежується бажання завдати шкоди власне здоров`ю потерпілої через особисту неприязнь до неї.
Відповідно до даних висновку експерта № 126 від 07.07.2017 року, дослідженого апеляційним судом, слідує, що ОСОБА_12 були завдані тілесні ушкодження у вигляді підшкірних крововиливів верхньо-зовнішнього квадранту лівої молочної залози, що відносяться до категорії легкого ступеня тяжкості, що мають незначні скороминущі наслідки, та осадження шкіри спинки носа; підшкірних крововиливів верхньої губи зліва, нижньої губи справа; рани слизової оболонки нижньої губи справа, струсу головного мозку, що відносяться до легкого ступеня тяжкості, що призвело до короткочасного розладу здоров`я-не більше 21 доби.
Згідно з даними висновку експерта №136 від 17.07.2017 року, тілесні ушкодження, виявлені на тілі ОСОБА_12 , зазначені у висновку експерта №126 від 07.07.2017 року, не могли утворитися від падіння з висоти власного росту.
Даючи оцінку діянню, вчиненому ОСОБА_10 , місцевий суд, в оскаржуваному вироку, послався як на доказу базу винуватості ОСОБА_10 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, зокрема на показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_15 , з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на таке.
Згідно з показаннями свідка ОСОБА_17 , в ході апеляційного розгляду, ОСОБА_12 працює по договору найму у магазині в с. Снітівка, належного його дочці ОСОБА_13 06 липня 2017 року він був у м. Хмельницькому і до нього на мобільний телефон зателефонувала ОСОБА_12 та повідомила, що ОСОБА_10 їй погрожує і він чув як той кричить, тому викликав поліцію. Коли приїхав до магазину, то на місці події вже були працівники поліції, у ОСОБА_12 були явні тілесні ушкодження на обличчі. Йому відомо, що ОСОБА_10 упереджено ставиться до ОСОБА_12 і між ними неодноразово виникали суперечки.
Відповідно до показань свідка ОСОБА_16 , він разом з ОСОБА_10 , ходять на полювання. Близько двох років тому, ОСОБА_10 купив в магазині, що в с. Снітівка, неякісні спиртні напої домашнього вжитку і стосовно цього зробив продавцю ОСОБА_12 зауваження. З того часу між ними склалися неприязні відносини, оскільки ОСОБА_12 відмовляла ОСОБА_10 у продажу продуктових та господарських товарів.
Із показань свідка ОСОБА_15 в суді першої інтанції слідує, що вона не була очевидцем злочину, лише знає, що між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 склалися неприязні стосунки через відмову останньої, яка працює продавцем в магазині в с. Снітівка, продавати ОСОБА_10 товари різних груп.
Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що ці показання свідків не можуть бути в основі доказової бази винуватості ОСОБА_10 , в інкримінованому злочині, передбаченому ч. 3 ст. 296 КК України, на що є посилання в апеляційних скаргах, оскільки вони не були безпосередніми очевидцями події того дня, а лише підтверджують факт давнього знайомства обвинуваченого та потерпілої та наявності між ними тривалих конфліктних відносин.
Крім того, в обвинувальному акті, складеному слідчим щодо ОСОБА_10 , затвердженому в.о. начальника Летичівського відділу Хмельницької місцевої прокуратури 26.07.2017 року, у викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не викладено обставин, які свідчать про суб`єктивну сторону, інкримінованого ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч.3 ст.296 КК України, так як не містять прямих мотивів та умислу на вчинення ОСОБА_10 хуліганських дій.
Суд першої інстанції, встановивши, що вказані дії щодо потерпілої ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_10 вчинив з хуліганських спонукань, вийшов за межі, викладених в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального провадження.
З досліджених апеляційним судом доказів убачається, що дії ОСОБА_10 не пов`язані з грубим порушенням громадського порядку з хуліганських спонукань, а вони були спровоковані раптово виниклими неприязними відносинами внаслідок відмови потерпілої ОСОБА_12 у продажі обвинуваченому товарів.
Зважаючи на те, що під час розгляду кримінального провадження, в апеляційній інстанції встановлені такі ознаки об`єктивної сторони вчиненого обвинуваченим злочину, які виключають наявність у нього грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства з хуліганських спонукань, що супроводжувалося особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, дії обвинуваченого слід кваліфікувати за наслідками, що настали.

Враховуючи спрямованість умислу обвинуваченого на скоєння злочину, мотив злочину, що ОСОБА_10 скоїв злочин, не з хуліганських спонукань, а з мотивів неприязних стосунків, через дії потерпілої, які викликали неприязні стосунки, колегія суддів приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_10 необхідно перекваліфікувати з ч.3 ст.296 КК України на ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, на що обґрунтовано є посилання в апеляційній скарзі сторони захисту.
Твердження ОСОБА_10 в судовому засіданні апеляційної інстанції про те, що потерпіла могла отримати такі тілесні ушкодження від його поштовху та від падіння спростовуються показаннями ОСОБА_12 , підстав якій не вірити в колегії суддів не має, оскільки вони узгоджуються з висновками судових експертиз щодо механізму заподіяння їй тілесних ушкоджень.
З врахуванням викладеного, ОСОБА_10 має бути призначене покарання за ч.2 ст.125 КК України в межах санкції закону, згідно з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особи та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, при призначенні покарання, суд враховує вчинення ОСОБА_10 злочину, який відноситься до невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Зокрема, ОСОБА_10 на обліку у лікарів нарколога, психіатра та невролога не перебуває, до складу сім`ї входить син ОСОБА_19 , 1978 року народження, який зареєстрований, але не проживає, у вчиненому частково кається, він є пенсіонером,особою похилого віку, що є обставиною, яка пом`якшує покарання.
Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_10 , є рецидив злочинів.
Із врахуванням усіх обставин кримінального провадження, того, що ОСОБА_10 є судимим за злочини проти життя та здоров`я особи, громадського порядку, має негативну характеристику з місця проживання, по відбуттю покарання на шлях виправлення не став, а продовжив злочинну діяльність, а також досудову доповідь органу пробації щодо наявності високого ризику вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає, що ОСОБА_10 слід призначити покарання за ч.2 ст.125 КК України, в межах санкції статті, за якою він визнається винним, у виді арешту.
Саме таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення ОСОБА_10 , запобігання та попередження вчинення ним нових злочинів.
Що стосується вимог обвинуваченого та його захисника про зміну вироку і в частині вирішення цивільного позову, то вони є необґрунтованими.

Положеннями ст.ст.23, 1168 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілою ОСОБА_12 пред`явлено цивільний позов про відшкодування 134 грн. 54 коп. матеріальної шкоди, 30000,00 грн. - моральної шкоди та 2500,00 грн. - судові витрати за надання правничої допомоги адвокатом ОСОБА_20 . Позов обґрунтований тим, що через спричинені ОСОБА_10 тілесні ушкодження з 07.07.2017 року вона перебувала на амбулаторному лікуванні і на придбання ліків витрачено 134,54 грн. В момент отримання тілесних ушкоджень вона перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення побиттям, приниженням честі та гідності, тривоги, страху за своє здоров`я та життя, було порушено нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження, певний ча, вести активний спосіб життя, виходити на роботу.
Згідно з вироком суду позовні вимоги потерпілої задоволено по відшкодуванню матеріальної шкоди на суму 134,54 грн., в повному обсязі, а в частині моральної шкоди задоволено частково на суму 10000,00 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 2500,00 грн.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином мотивував прийняте рішення про стягнення із обвинуваченого ОСОБА_10 відшкодування потерпілій моральної та матеріальної шкоди на зазначені вище суми.
При визначенні майнової шкоди суд першої інстанції прийняв до уваги фіскальні чеки від 06.07.2017 року на 9,09 грн., і 31,35 грн., та накладну від 07.07.2017 року на суму 94,10 грн., що є підтвердженням витрат на придбання нею ліків на суму 134,54 грн., щодо якої, в процесі апеляційного розгляду, ОСОБА_10 не заперечував.
Враховуючи те, що потерпілій ОСОБА_12 спричинено умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, з врахуванням характеру, обсягу та тривалості її фізичних та душевних страждань, зокрема у відчутті нею фізичного болю, необхідності медикаментозного, відновлювального та реабілітаційного лікування, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог потерпілої про відшкодування моральної шкоди, стягнувши на її користь 10000 гривень, з чим погоджується і колегія суддів, підстав для зміни вироку суду в цій частині, не вбачає.

Перевіряючи доводи сторони захисту щодо необхідності відмови у стягненні з обвинуваченого на користь потерпілої суми, в рахунок відшкодування, понесених процесуальних витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України, витрати на правову допомогу віднесено до процесуальних витрат.
За змістом вимог ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.
Частиною 1 ст. 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають, крім договору про надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія ( у т.ч. участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомленні із процесуальними документами тощо).
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, між потерпілою ОСОБА_12 та адвокатом ОСОБА_20 28.07.2017 року було укладено договір про надання останнім правової допомоги (а.к.п. 31т.1). Упродовж досудового розслідування (а.к.п.101т.2) з 28.07.2017 року та судового провадження, по 23.01.2019 року, цей адвокат здійснював представництво інтересів потерпілої ОСОБА_12 . До ухвалення обвинувального вироку 23.01.2019 року потерпіла ОСОБА_12 звернулась до суду з клопотанням про стягнення ОСОБА_10 , здійснених нею процесуальних витрат на надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_20 у розмірі 2500 гривень, які підтвердила документально квитанцією до прибуткового касового ордера від 28.07.2017 року.
Отже, процесуальні витрати потерпілою, що пов`язані з наданням правової допомоги адвокатом ОСОБА_20 , в матеріалах кримінального провадження документально підтверджені, а відтак, підлягали стягненню з обвинуваченого ОСОБА_10 на її користь, а тому апеляційна скарга захисту, в цій частині, не підлягає задоволенню.
Колегія суддів звертає увагу на те, що правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілою та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.
За вказаних обставин, апеляційні скарги обвинуваченого, його захисника та прокурора підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисника ОСОБА_11 та прокурора задовольнити частково.

Вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 23 січня 2019 року щодо ОСОБА_10 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_10 з ч. 3 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання, за цим законом, у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці.

В решті вирок суду залишити без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3