Справа № 216/1741/15-к
Провадження 1-кс/216/547/20
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
про застосування запобіжного заходу
у вигляді домашнього арешту

28 січня 2020 року м. Кривий Ріг
Слідчий суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 клопотання захисника ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, -
сторони кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,
слідчий ОСОБА_6 ,
підозрюваний ОСОБА_4 ,
захисник ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

27.01.2020 року до суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_3 про зміну до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, яке мотивоване наступним.
В провадженні СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000875 від 04.10.2014 року за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.ст. 15, ч.3, 115, ч. 1 КК України.
В рамках вказаного кримінального провадження, починаючи з 28 грудня 2019 року, відносно ОСОБА_4 діє найсуворіший запобіжний захід тримання під вартою, оскільки ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.12.2019 року клопотання слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , - задоволено та останньому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк в межах досудового розслідування, тобто до 10.02.2020 року включно.
Разом з тим, на теперішній час відпала необхідність у застосуванні відносно підозрюваного виключного запобіжного заходу з огляду на наступне.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клітин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Відповідно до п.111-112 Рішення ЄСПЛ «Белеветський проти Росії» - обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.
Згідно рішення ЄСПЛ "Александер Макаров проти Росії" національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.
Суд, в свою чергу, повинен ретельно дослідити наявні докази вказаних ризиків, проаналізувати їх, дати належну оцінку в кожній конкретній справі. Це узгоджується з позицією ЄСПЛ, який у своєму рішенні у справі «Кобець проти України» зазначив, що «Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (також рішення у справі «Авшар проти Туреччини». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні довести суду обставини, на які вони посилаються.
Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, ЄСПЛ відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.
Відповідно до правової позиції Європейського суду відсутність в особи роботи та сім`ї не є доказом того, що вона може схилиться до вчинення нових злочинів. Так само як і сама по собі відсутність постійного місця роботи не є доказом того, що особа зникне («Пшевечерський проти Росії», «Сулаоя проти Естонії»).
Підозрюваний перебуває під вартою з грудня 2019 року, з вказаного часу стороною обвинувачення встановлено, що потерпілий помер від обставин, що не пов`язані з підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, до того ж свідки кримінального правопорушення знаходяться за межами України, тому вплив на них є неможливим, підозрюваний приймав участь у слідчих діях, в т.ч. в слідчих діях сприяючи становленню всіх обставин кримінального правопорушення, в ході вказаних слідчих дій встановлено, що підозрюваний наніс потерпілому удар після протиправної поведінки самого потерпілого, який застосовував насильство відносно підозрюваного (дані обставини підтверджуються показаннями як підозрюваного, так і потерпілого) .
Крім того, ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, а саме з братами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які можуть охарактеризувати підозрюваного, а також надати згоду на обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , як співвласники вказаного житлового приміщення, що підтверджується відповідними документами на право власності.
Таким чином, з урахуванням вказаного, керуючись, ст.ст. 42, 46, 201, 331, 350 КПК України, захисник просив клопотання задовольнити.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 підтримав клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки останній має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , а тому стороною обвинувачення ризики не обґрунтовані та не доведені у судовому засіданні.
Підозрюваний підтримує думку захисника у повному обсязі.
У судовому засіданні прокурор заперечував щодо задоволення клопотання захисника про зміну підозрюваному обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки підстави для скасування або зміни обраного запобіжного заходу на інший більш м`який відсутні, тому що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, на теперішній час не встановлено.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, та допитавши у судовому засіданні свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтвердили той факт, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання у АДРЕСА_1 , вони нададуть житло для проживання та перебування останньому під домашнім арештом та будуть надалі матеріально утримувати рідного брата, судом встановлені наступні обставини.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні злочину, який відноситься до категорії тяжкого злочину.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.
Тобто застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.
ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, поперше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» та у справі «Харченко проти України»).
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини: «При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» (пункт 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»), «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» (пункт 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України»).
Право на свободу є одним із основоположних прав людини, яке має виняткову роль як засіб забезпечення інших прав і свобод людини. Це право гарантується статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 29 Конституції України.
Проголошуючи «право на свободу», стаття 5 Конвенції передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена волі.
Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
ЄСПЛ відповідно до усталеної практики зазначив, що особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду - суворим винятком.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Як слідує із наданих суду матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 , обгунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, але відповідно до чинного кримінального законодавства правова кваліфікація кримінального правопорушення і тяжкість майбутнього покарання не може бути підставою для застосування такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою, крім того, враховуючи обставини передбачені ст. 178 КПК України, зокрема особу підозрюваного, який вину визнав, у скоєному розкаюється, співпрацює з органами досудового розслідування, що свідчить про сумлінне виконання ним процесуальних обов`язків. Крім того, враховуючи, особу підозрюваного, який має постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , та проживає за вказаною адресою з родиною, має двох рідних братів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та племінників. Крім того, рідний брат підозрюваного ОСОБА_7 є співвласником вищевказаної квартири, та який не заперечує проти того аби ОСОБА_8 перебував під домашнім арештом за місцем його проживання, що свідчить про міцність соціальних зв`язків за місцем проживання.
Тому ураховуючи вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає, що з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, суд вважає, що є підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, а саме цілодобового домашнього арешту за місцем проживання підозрюваного без застосування електронних засобів контролю.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 193-196, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.
Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ст. 115 ч. 1 КК України, без застосування електронних засобів контролю, за місцем проживання за адресою:
АДРЕСА_1 .
строком на 60 днів, тобто до 17-00 годин 28 березня 2020 року, включно.

Заборонити підозрюваному ОСОБА_4 залишати житло цілодобово.

З покладенням на підозрюваного ОСОБА_4 наступних обов`язків:

- прибувати за викликом суду за першою вимогою;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, реєстрації та місця роботи;
- не залишати приміщення квартири АДРЕСА_2 , цілодобово без дозволу суду;
- заборонити спілкування з свідками у кримінальному провадженні
- вилучити закордонний паспорт.
Копію ухвали направити до Криворізького ВП ГУНП у Дніпропетровській області, - для контролю за поведінкою ОСОБА_9 .
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1

Копію зазначеної ухвали мені ________________________________________________
_________________________________________________ (повне прізвище ім`я, по-батькові)

вручено ____ __________ 201__ року о ____ годині ____ хвилин.
Одночасно роз`яснено порядок її оскарження.

Підозрюваний __________________ (підпис)