У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 травня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0003042 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2020 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, неодруженого, не працюючого, з неповною середньою освітою, мешкаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого.

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити. Призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним за ч.2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі. Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою. Термін відбуття покарання обчислено з часу фактичного затримання ОСОБА_6 - з 26 грудня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у загальній сумі 15 995,68 грн., на корись потерпілого ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник вказує, що суд не в повній мірі врахував ті обставини, які вплинули на скоєння ОСОБА_6 протиправного діяння, а саме не врахував поведінку потерпілого, який також находячись у нетверезому стані, систематично провокував обвинуваченого на конфліктні ситуації щодо відносин ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .

Зауважує, що ОСОБА_6 своєю поведінкою та характером не був здатним провокувати інших на створення конфліктних ситуацій, його поведінка на стадіях досудового та судового слідства підтверджує його емоційний стан до скоєного, що також підтверджується висновками судово-психіатричної експертизи про його розумову відсталість. На думку захисника, саме розумова відсталість ОСОБА_6 визначила його поведінку при виникненні конфліктних ситуації за його участі та способу вирішення таких ситуацій.

Вважає, що вказані обставини давали суду підстави та обґрунтування можливості застосування при визначенні міри покарання положень ст. 69 КК України, або визначення покарання у мінімальних межах, передбачених ч.2 ст.121 КК України.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 25.12.2017 року близько 17.00 годин, ОСОБА_6 разом із потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за місцем свого тимчасового проживання у будинку АДРЕСА_2 , який на праві власності належить матері потерпілого ОСОБА_10 , спільно вживали спиртні напої.
В процесі вживання алкоголю, в ніч з 25.12.2017 року на 26.12.2017 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , на ґрунті довготриваючих неприязних відносин виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_6 із значною силою наніс ОСОБА_8 не менше 4 (чотирьох) ударів кулаками по верхнім та нижнім кінцівкам, спричинивши легкі тілесні ушкодження у вигляді синців та саден. Після цього, конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на деякий час припинився та останні разом з ОСОБА_9 продовжили вживати алкогольні напої в спальній кімнаті ОСОБА_6 та ОСОБА_9 . Через нетривалий час, в процесі вживання алкогольних напоїв конфлікт між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 поновився та в ході сварки, ОСОБА_11 , маючи намір на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_8 один удар в область лівої бокової поверхні шиї ножем, в результаті чого потерпілий отримав колото різане поранення лівої бокової поверхні шиї з пошкодженням внутрішньої яремної вени, що призвело до гострої крововтрати, від яких настала смерть потерпілого.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаного злочину.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 121 КК України є правильною і апелянтом не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про пом`якшення обвинуваченому покарання, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції призначено у відповідності до вимог ст. 65, 66, 67 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, даних про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за скоєння аналогічного тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, внаслідок якого настала смерть потерпілого, негативно характеризується за місцем проживання, офіційно не працевлаштований. Судом також враховано обставини, що пом`якшують покарання, а саме повне визнання ОСОБА_6 вини, каяття у скоєному, надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину, а саме надання потерпілому першочергової медичної допомоги. Так, обвинувачений викликав на місце скоєння злочину карету швидкої допомоги та супроводжував потерпілого до лікарні. Судом обґрунтовано враховано при призначенні обвинуваченому покарання обставини, які обтяжують покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину. З урахуванням всіх обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 міри покарання у виді позбавлення волі, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства та є занадто суворим, апеляційний суд не вбачає.

Є неспроможними доводи захисника про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання з застосуванням вимог ст. 69 КК України, тобто про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України є можливим за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Під час судового розгляду не встановлено наявність обставин, які пом`якшують покарання, ніж ті, які були встановлено судом першої інстанції та враховані при призначенні покарання.

Крім того, пом`якшення призначеного покарання з застосуванням вимог ст. 69 КК України, про що просить захисник, неможливо через наведені дані про особу винного, які свідчать про стійку кримінальну поведінку та небажання ОСОБА_6 стати на шлях виправлення. Тому відсутні підстави для пом`якшення покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України.

Зауваження захисника на визнання ОСОБА_6 своєї вини, його допомога потерпілому, як на підстави для пом`якшення покарання, є неприйнятними, оскільки, зазначені обставини, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку та призначені обвинуваченому покарання в межах санкції статті закону за якою його визнано винним.

Посилання апелянта на те, що саме розумова відсталість ОСОБА_6 визначила його поведінку при виникненні конфліктних ситуації за його участі та способу вирішення таких ситуацій, спростовується висновком судово психіатричної експертизи № 55 від 20.02.2018 року, відповідно до якої, ОСОБА_6 страждає легкою розумовою відсталістю з емоційно вольовою нестійкістю, обтяженою зловживанням алкоголю, разом з тим, на момент інкримінованого його злочину і на даний час ОСОБА_6 міг і може усвідомлювати фактичний характер своїх дій та керувати ними.

Інших обставин, пом`якшуючих покарання або позитивно характеризуючих особу обвинуваченого, які б не були предметом розгляду та аналізу суду першої інстанції, апеляційна скарга захисника не містить.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Дані про особу обвинуваченого та обставини вчинення ним злочину, свідчать про високий рівень ризику вчинення ОСОБА_6 нових кримінальних правопорушень та його стійку антисоціальну поведінку, а тому його виправлення без відбування покарання в місцях позбавлення волі є неможливим.

З огляду на наведене та відсутністю підстав для зміни вироку, передбачених ст.409 КПК України, з наведених апелянтом мотивів, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом покарання, у зв`язку з чим апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2020 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: