ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року
м. Київ

справа № 585/2566/18

провадження № 51-526 км 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
засудженого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_6 та засудженого на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 травня 2019 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 08 січня 2020 року стосовно
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Руновка Кіровського району
Приморського краю РФ, який проживає за

адресою:

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 травня 2019 року, залишеним без зміни ухвалою Сумського апеляційного суду від 08 січня 2020 року, ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він наприкінці березня 2018 року проник до гаражу, що на території господарства буд. АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав непрацюючий мопед марки МТ 50 Q-2, 2008 року випуску, який не підлягає використанню за функціональним призначенням, що належить ОСОБА_8 , вартістю 5 770 грн 61 коп.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що на стадії досудового розслідування група прокурорів не мала повноважень прокурора у формі процесуального досудового керівництва, визначених вимогами ст. 36 КПК України, оскільки у реєстрі матеріалів досудового розслідування, доданих до обвинувального акту,відсутні відповідні процесуальні рішення - постанови про призначення прокурора чи групи прокурорів, у зв`язку із чим слідча у даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 не була уповноважена належним прокурором надавати сторонам доступ до матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України, а обвинувальний акт затверджений і вручений неповноважним прокурором.
Засуджений у касаційній скарзі, не погоджуючись із судовими рішеннями через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить їх змінити та пом`якшити призначене покарання до 3 років позбавлення волі. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, призначаючи йому покарання, не врахував обставин, що його пом`якшують.
Позиції учасників судового провадження
Захисник та засуджений підтримали подані касаційні скарги, просили їх задовольнити, скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Прокурор заперечив проти касаційних скарг, просив залишити їх без задоволення, а оскаржувані судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визначати доведеними обставини, що були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Захисник у своїй касаційній скарзі посилається на істотне, на його думку, порушення вимог кримінального процесуального закону, яке виразилось у відсутності в матеріалах кримінального провадження процесуальних документів, якими підтверджувались повноваження прокурорів під час досудового розслідування.
Проте Суд уважає зазначені твердження такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Так, з наданого Суду під час касаційного провадження витягу з Єдиного реєстру досудових розслідуваньубачається, що в передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку була призначена група прокурорів для процесуального керівництва під час досудового розслідування - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Ця обставина підтверджується й постановами про призначення групи прокурорів.
Крім того, під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції сторона захисту не ставила під сумнів повноваження прокурора, як і подані цим прокурором докази. В ході апеляційного провадження сторона захисту вказувала лише на суворість покарання.
Доводи захисника про відсутність відомостей про повноваження прокурора в реєстрі матеріалів, доданих до обвинувального акту, не свідчать про допущення в ході досудового розслідування істотного порушення вимог КПК України. До того ж цей Кодекс не містить жорсткої регламентації відомостей, зазначених в реєстрі матеріалів досудового розслідування.
З урахуванням викладеного Суд не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги захисника.
Зі змісту касаційної скарги засудженого убачається, що він фактично порушує питання про недотримання судом першої інстанції визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані з суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Щодо доводів касаційної скарги засудженого про суворість призначеного покарання, то вони не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання ОСОБА_7 , урахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, спосіб та обставини його вчинення, а також дані про його особу, зокрема те, що він посередньо характеризується за місцем проживання, не працює.

Посилання засудженого у касаційній скарзі на неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання обставин, що пом`якшують покарання, на думку Суду, є безпідставними, оскільки, як правильно зазначив суд, дані обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, не порушив вимог статей 50, 65-67 КК України.
Призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим, як про це зазначено в касаційній скарзі засудженого, Суд не знаходить.
Колегією суддів установлено, що перегляд вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 судом апеляційної інстанції за апеляційними скаргами прокурора, захисника та засудженого, доводи яких аналогічні доводам касаційної скарги останнього, здійснювався з дотриманням вимог статей 404, 405, 407, 412-414 КПК України.
Крім того, суд апеляційної інстанції спростував доводи учасників процесу про неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання обставин, що пом`якшують покарання щирого каяття та сприяння розкриттю злочину, вказавши, що ОСОБА_7 хоча формально й визнав свою вину, проте фактично заперечував суб`єктивну сторону вчиненого злочину (прямий умисел), пояснивши, що майно взяв, так як перебував у дружніх відносинах із власником гаража, а також те, що фактичні обставини кримінального провадження не можуть об`єктивно свідчити про наявність конкретних проявів у поведінці обвинуваченого щодо активного надання органам досудового розслідування якої-небудь допомоги у встановленні невідомих обставин, які мали істотне значення для розкриття злочину та не могли бути отримані в інший спосіб.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд
постановив:
Касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого залишити без задоволення, а вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16 травня 2019 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 08 січня 2020 року стосовно ОСОБА_7 без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3