Справа № 755/7704/20
№ 1-кс/755/2707/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" червня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання старшої слідчої СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 про направлення особи до медичного закладу для проведення стаціонарної комісійної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вишневе Києво-Святошинського р-ну Київської області, українця, громадянина України, із професійно-технічною освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

Старша слідча СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 звернулася до суду із клопотанням про направлення особи до медичного закладу для проведення стаціонарної комісійної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, яке погоджено з прокурором Київської місцевої прокуратури № 4.

Клопотання мотивоване тим, що досудовим слідством встановлено, що 01.06.2020 року, ОСОБА_4 , керуючись особистими мотивами, а саме - припинення дій невідомими йому особами, які вчиняють різні злочини на території України, що спрямовані проти всіх громадян України, маючи на меті порушення нормального ритму життя в м. Києві, шляхом дезорганізації функціонування транспортного сполучення мостом «Метро», у тому числі, роботи Київського метрополітену, бажаючи викликати у населення відчуття шоку, страху і безпорадності, вирішив вчинити завідомо неправдиве повідомлення про вчинення вибуху. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення завідомо неправдивого повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей та руйнуванням об`єктів інфраструктури міста, цього самого дня, тобто - 01.06.2020 року, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , вирішив виготовити імітаційний вибуховий пристрій, який би підтвердив справжність його намірів щодо здійснення вибуху. Так, з метою виготовлення муляжу вибухового пристрою, ОСОБА_4 скріпив між собою дві пластикові ємності заповнені водою, до яких закріпив пластикову банку, яку частково заповнив ґрунтом, прикріпивши до вказаних ємностей кабель та предмет, схожий на пульт. У подальшому, останній помістив виготовлений ним муляж вибухового пристрою до рюкзака та мішка, після чого, з метою втілення своїх злочинних намірів вирішив поїхати на міст «Метро» та звідти здійснити завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху. Цього самого дня, зі свого мобільного телефону, використовуючи мобільний додаток «BOLT», о 12 годині 57 хвилин, ОСОБА_4 замовив таксі від місця свого проживання до адреси: АДРЕСА_3 , після чого, взявши із собою заздалегідь підготовлений муляж вибухового пристрою, останній, автомобілем таксі направився до місця вчинення злочину. Так, після закінчення поїздки, ОСОБА_4 вийшов із автомобіля таксі, після чого, пішки направився на середину мосту «Метро» на смугу руху в напрямку з Правого на Лівий берег м. Києва.
Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх намірів і дій, при цьому, достовірно знаючи, що поширена ним інформація про підготовку вибуху є неправдивою, розуміючи, що таке повідомлення зумовить обстановку страху у населення, зупинившись на мосту, ОСОБА_4 поставив заздалегідь підготовлений муляж вибухового пристрою на землю, дістав кабель та взяв до рук пульт, після чого, о 13 годині 41 хвилина, зі свого мобільного телефону, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку «лайфселл» НОМЕР_1 , здійснив дзвінок на спецлінію «102» та в ході розмови з оператором лінії «102» , достовірно знаючи, що поширена ним інформація є неправдивою, повідомив про підготовку вибуху мосту «Метро». З метою недопущення можливого заподіяння шкоди здоров`ю людей, працівниками поліції було обмежено рух авто-, мото- транспорту та поїздів Київського метрополітену з обох боків мосту «Метро».
Вказаними злочинними діями ОСОБА_4 було спричинено тяжкі наслідки, які виразились у погрозі вчинення вибуху, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, було спричинено матеріальних збитків, які виразились у тривалому порушенні нормальної роботи громадського транспорту, паралізувало нормальну життєдіяльність ряду районів міста Києва та породило чутки і паніку серед населення.
01.06.2020 о 15 годині 35 хвилин ОСОБА_4 в ході проведення активної фази спеціальної поліцейської операції був затриманий працівниками «УКОРД».
01.06.2020 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
02.06.2020 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України.
03.06.2020 року ОСОБА_4 , Дніпровським судом м. Києва обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Зокрема протоколом огляду місця події, протоколом прослуховування аудіо запису, протоколом перегляду відеозапису, та іншими.
Так, після застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на поведінку ОСОБА_4 , КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія» було проведено консультативний огляд підозрюваного ОСОБА_4 (№ довідки 0000442), згідно якого констатовано «органічне ураження головного мозку з емоційно-вольовою нестійкістю», та рекомендовано вирішення питання про застосування запобіжного заходу в порядку ст. 508 КПК України.

В ході проведення слідства, а саме допиту а свідка ОСОБА_7 (співмешканки ОСОБА_4 ) підозрюваний ОСОБА_4 часом почав вести асоціальний спосіб життя, ні з ким не спілкувався, почав виявляти суїцидальні нахили, бажання помсти невизначеному колу осіб.

Тому, ставиться питання про направлення ОСОБА_4 до медичного закладу для проведення стаціонарної комісійної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, яке погоджено з прокурором Київської місцевої прокуратури № 4.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, однак, зазначив, що на даний час амбулаторна експертиза не проводилася.

Захисник та підозрюваний заперечували щодо задоволення клопотання.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовується, заслухавши прокурора, захисника, підозрюваного, приходить до висновку, що дане клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне:
Слідчим суддею встановлено, що СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0003616 від 01.06.2020 року, в якому 02 червня 2020 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 259 КК України.
Згідно зі статтею 21 Закону України "Про психіатричну експертизу" судово-психіатрична експертиза по кримінальних справах призначається та проводиться на підставах та у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до статті 509 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді щодо залучення експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними. Такими обставинами, зокрема, є:
1) наявність згідно з медичним документом у особи розладу психічної діяльності або психічного захворювання;
2) поведінка особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння або після нього була або є неадекватною (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті тощо).
У разі необхідності здійснення тривалого спостереження та дослідження особи може бути проведена стаціонарна психіатрична експертиза, для чого така особа направляється до відповідного медичного закладу на строк не більше двох місяців.
Отже, норми чинного законодавства передбачають проведення як амбулаторної, так і стаціонарної експертизи стосовно підозрюваних з метою визначення їх психічного стану в конкретні проміжки часу і відносно певних обставин.
Клопотання слідчого не містить даних щодо необхідності проведення тривалого спостереження та дослідження стану ОСОБА_4 в умовах стаціонару.
Відповідний висновок компетентної особи, а саме експерта, попередженого про кримінальну відповідальність, про неможливість визначення психічного стану ОСОБА_4 шляхом проведення амбулаторно-психіатричної експертизи та необхідність його направлення до психіатричного закладу в умовах стаціонару, у матеріалах клопотання відсутній.
Отже, оскільки амбулаторна психіатрична експертиза для виявлення у підозрюваного розладу психічної діяльності або психічного захворювання у кримінальному провадженні не проводилася, клопотання слідчого про призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи є передчасним.
При цьому слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, вирішуючи питання про направлення особи до медичного закладу для проведення стаціонарної психіатричної експертизи, слідчий суддя має керуватися висновком амбулаторної експертизи про необхідність здійснення тривалого спостереження та дослідження особи. На користь цієї позиції свідчить також те, що вирішення зазначеного питання потребує спеціальних знань у галузі психіатрії.
Суд бере до уваги правові позиції ЄСПЛ, відповідно до яких тримання особи у психіатричному закладі без достатніх на те підстав є позбавленням свободи у значенні п.п. «е» п.1 ст. 5 Конвенції (п.67 рішення від 5.06.2014 р. у справі «Акопян проти України», п.105 рішення від 17.04.2014 р. по справі «Руденко проти України»). Зокрема, поняття позбавлення свободи поєднує у собі як об`єктивний елемент, а саме тримання особи в обмеженому просторі протягом значного періоду часу, так і суб`єктивний елемент, тобто відсутність достовірної згоди особи на таке тримання (пп.71 і 74 рішення від 16.06.2005 р. у справі «Шторк проти Німеччини»).
Як констатовано в пунктах 96, 97 рішення ЄСПЛ від 26.02.2015 р. у справі «Заїченко проти України №2» тримання під вартою особи, яка вважається психічно хворою, має відповідати цілям п.1 ст.5 Конвенції, що полягає у запобіганні позбавленню осіб свободи у свавільний спосіб, а також відповідати цілям обмеження, зазначеного в підпункті «е». У зв`язку з останнім ЄСПЛ наголосив, що відповідно до його усталеної практики особа не може вважатися «психічно хворою» та бути позбавленою свободи, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості захворювання (п. 39 рішення від 24.10.79 у справі «Вінтерверп проти Нідерландів»). При цьому жодне позбавлення свободи особи, яка вважається психічно хворою, не може розглядатися як таке, що відповідає пп. «е» п.1 ст.5 Конвенції, якщо воно було призначене без висновку медичного експерта. Це правило застосовується навіть якщо метою тримання заявника є отримання медичного висновку (пп. 47, 48 рішення від 5.10.2000 року у справі «Вербанов проти Болгарії»).
Відповідно до статті 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Таким чином, оскільки амбулаторна судово-психіатрична експертиза відносно підозрюваного ОСОБА_4 не проводилася, необхідність направлення останнього до психіатричного закладу для проведення стаціонарної психіатричної експертизи слідчою не обґрунтована, відповідний висновок компетентної особи про неможливість визначення психічного стану підозрюваного шляхом проведення амбулаторно-психіатричної експертизи та необхідність його направлення до психіатричного закладу в умовах стаціонару із зазначенням конкретного строку, необхідного для проведення такої експертизи, у матеріалах клопотання відсутній, законних підстав для направлення ОСОБА_4 для проведення стаціонарної психіатричної експертизи немає, оскільки це не відповідає принципу верховенства права, прямо суперечить практиці Європейського суду з прав людини.
З урахуванням вищевикладеного, у задоволенні клопотання необхідно відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 509, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання старшої слідчої СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 про направлення особи до медичного закладу для проведення стаціонарної комісійної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено 09 червня 2020 року о 17 годині 40 хвилин.

Слідчий суддя: