Номер провадження: 11-сс/813/225/20
Номер справи місцевого суду: 521/1246/20 1-кс/521/678/20
Головуючий у першій інстанції
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 29 січня 2020 року про продовження строку тримання під вартою із визначенням застави підозрюваній ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000034 від 28 лютого 2019 року за ознаками злочинів, передбачених частинами 3 та 4 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси було частково задоволено клопотання слідчого СВ Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , підозрюваній у вчиненні злочинів, передбачених частинами 3 та 4 ст.190 КК України був продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 34 дні до 02 березня 2020 року в межах строку досудового розслідування.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 168 160 гривень

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, прокурор Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу в частині застосування до ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та постановити нову, якою застосувати до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначення застави в розмірі 800 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки слідчий суддя не взяв до уваги, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні, а також знищити речі та документи, що перешкодить встановленню істини у справі.

Крім цього, прокурор зазначив, що слідчим суддею не враховано можливість вчинення підозрюваною нових злочинів, та ті обставини, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів саме під час застосування до неї запобіжного заходу у виді застави в аналогічному розмірі.

За таких обставин прокурор вважав, що альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб не забезпечить належної поведінки підозрюваної та не зможе запобігти ризику переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_5 , який підтримав доводи апеляційної скарги, думку захисника ОСОБА_6 та підозрюваної ОСОБА_7 , які заперечували проти її задоволення та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Зі змісту ч.5 ст.199 КПК України вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Частиною 4 ст.199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 слідчий суддя в цілому дотримався вимог ст.199 КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв законне та обґрунтоване судове рішення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні ряду епізодів тяжких та особливо тяжких злочинів, передбачених частинами 3 та 4 ст.190 КК України за кваліфікуючими ознаками заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами окремих громадян шляхом здійснення незаконних операції з використанням електронно-обчислювальної техніки. При цьому, вказані злочини були вчиненні у складі організованої злочинної групи з іншими особами, а саме ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема:

-заявами та показаннями потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , в яких останні повідомили про фактичні обставини вчинених відносно них злочинів;

-протоколами обшуків, в ході яких вилучені докази злочинної діяльності організованої групи, зокрема, мобільні телефони з яких здійснювались телефонні дзвінки потерпілим, банківські картки на рахунок яких здійснювались перекази грошових коштів;

-проведеним моніторингом та аналізом отриманої інформації від операторів мобільного зв`язку щодо телефонних з`єднань абонентських номерів підозрюваних;

-аналізом отриманих від банківських установ відомостей про рух грошових коштів за банківськими картками № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 ;

-речовими доказами (мобільними телефонами, банківськими картками, чорновими записами, тощо);

-матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій;

-іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_7 , оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено та в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Злочини, передбачені частинами 3 та 4 ст.190 КК України, які органом досудового розслідування інкримінується ОСОБА_7 , відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, і за їх вчинення підозрюваній загрожує реальне покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній ОСОБА_7 у разі доведеності її вини, існує ризик того, що підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінального переслідування.

Аналізуючи характер та обставини злочинів, якій інкримінується ОСОБА_7 апеляційний суд погоджується і з існуванням ризиків того, що вона може незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

При цьому в п.3) ч.5 ст.182 КПК України зазначено, що розмір застави, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається в розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Слідчий суддя дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та, з урахуванням обставин злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , особи підозрюваної, суми матеріальних збитків завданих потерпілим, а також наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, визначив розмір застави в межах встановлених п.3) ч.5 ст.182 КПК України в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 168 160 гривень.

В судовому засіданні апеляційного суду було встановлено, що на теперішній час застава у вказаному вище розмірі була внесена за ОСОБА_7 на спеціальний депозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області і вона була звільнена з під варти.

Відповідно до ч.4 ст.202 КПК України підозрюваний, обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Апеляційний суд враховує, що з моменту застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді застави, остання належним чином виконує покладенні на неї процесуальні обов`язки, за першою вимогою з`являлась в судові засідання апеляційного суду, не намагалась переховуватись від органу досудового розслідування, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі не навів будь-яких виключних обставин у даному кримінальному провадженні, які б обґрунтовували застосування до ОСОБА_7 застави саме в розмірі 800 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Така вимога прокурора є необґрунтованою, оскільки під час застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 07 грудня 2019 року їй була визначена застава 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Після цього, оскаржуваною ухвалою розмір застави був зменшений до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 168 160 гривень. При цьому слідчий суддя приймаючи таке рішення обґрунтовано врахував незадовільний стан здоров`я підозрюваної.

Європейський суд з прав людини в своїй прецедентній практиці неодноразово вказував, що розмір застави не може бути завідомо непомірним для підозрюваного, обвинуваченого.

Вказана правова позиція знайшла своє відображення і національному законодавстві, а саме в ч.4 ст.182 КПК України відповідно до якого розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

За таких обставин доводи прокурора про необхідність застосування до підозрюваної, у якості альтернативного запобіжного заходу, застави в розмірі 800 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що перевищує межі розміру застави, за вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого п.3) ч.5 ст.182 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки прокурор у судовому засіданні не навів жодних обставин, які обґрунтовують визначення саме такого розміру застави і на думку апеляційного суду такий розмір застави буде завідомо непомірним для підозрюваної ОСОБА_7 , що є неприпустимим та суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Крім того, апеляційний суд враховує, що на теперішній час досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000034 завершено, і найближчим часом справа буде передана до суду, де в підготовчому судовому засіданні прокурор матиме можливість звернутись до суду з клопотанням про застосування до ОСОБА_7 іншого запобіжного заходу.

Крім того, апеляційний суд враховує і незадовільний стан здоров`я підозрюваної, яка потребує, в тому числі, і хірургічного втручання, а відповідно до ст.3 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Європейський суд з прав людини в п.51 рішення у справі «Олександр Володимирович Смирнов проти України» зазначив, що ненадання належної медичної допомоги ув`язненому підпадає під дію статті 3 Конвенції тільки якщо його фізичному чи психічному стану було завдано дійсної шкоди, або він зазнав страждань певної інтенсивності, яких можна було уникнути, або мала місце пряма загроза завдання такої шкоди або страждань.

На підстав викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 29 січня 2020 року, якою ОСОБА_7 , підозрюваній у вчиненні злочинів, передбачених частинами 3 та 4 ст.190 КК України був продовжений строк тримання під вартою на 34 дні до 02 березня 2020 року із визначенням застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 168 160 гривень залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2