У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянуву відкритому судовому засіданні в апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2019 року, якою накладено арешт на майно тимчасово вилучене під час обшуку за місцем проживання директора ТОВ «Гутенбергз» ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 :

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
представник власника майна адвокат ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати. Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого в повному обсязі.
Короткий зміст ухвали слідчого судді.

Ухвалою слідчого суддіклопотання слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000437 про накладення арешту на тимчасове вилучене майно задоволено.

Накладено арешт на майно тимчасово вилучене під час обшуку за місцем проживання директора ТОВ «Гутенбергз» ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 :

1) ноутбук «MacBookPro» модель А1398, серійний номер C02LMCGYFD56;

2) мобільний телефон «IPHONESE» (IMEI: НОМЕР_1 , MEID: НОМЕР_2 ) із SIM-карткою НОМЕР_3 ;

3) грошові кошти в сумі 5 000 доларів США (50 купюр номіналом по 100 доларів США).
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
На обґрунтування апеляційної скарги адвокат ОСОБА_5 стверджує, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, під час його ухвалення допущено неповноту судового розгляду та істотно порушенні вимоги кримінального процесуального закону.

Зазначає, що слідчим в клопотанні не зазначено та не доведено, як саме вилучені речі відносіться до кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, не вказано підстав у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, що є порушенням п.1 ч.2 ст.171 КПК України.

Вказує, що вилучене майно належить ОСОБА_6 на праві приватної власності та ніяким чином не відноситься до кримінального провадження № 0000437 від 06.06.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України та не є речовим доказом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

Стверджує, що слідчим суддею не вірно визначено правову підставу для арешту майна, оскільки ОСОБА_6 не повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні, він не є ні підозрюваним, ні обвинуваченою особою, ні особою, яка несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, також він не є особою, у володінні якої перебуває майно підозрюваного чи обвинуваченого.

Зауважує, що вилучені ноутбук та мобільний телефон використовувались ОСОБА_6 лише в особистому приватному житті. Також слідчим суддею протиправно не взято до уваги, що грошові кошти в сумі 5 000 доларів США, слідчі не мали права вилучати, оскільки зазначена сума коштів отримана ОСОБА_6 не від господарської діяльності, а є його приватною власністю та задекларована в податковому органі з подальшою сплатою податків.

Звертає увагу, що слідчим не доведено сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Першим слідчим відділом Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, розслідується кримінальне провадження № 0000437 від 06.06.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що упродовж 2018-2019 років посадові особи Миколаївської обласної державної адміністрації, Миколаївської обласної ради, зловживаючи владою та своїм службовим становищем, діючи за попередньою змовою між собою та посадовими особами правоохоронних органів, забезпечено залучення підконтрольними комунальними закладами та установами до участі у проведенні тендерів заздалегідь узгоджених учасників, в т.ч. ПП «ЕлектронікСолюшенс», основним постачальником якого являється ТОВ «Гутенбергз». Вказаними учасниками під час участі у проведенні тендерів забезпечується завищення вартості предметів закупівлі на заздалегідь визначену суму, привласнення якою забезпечується шляхом перерахування на рахунки інших, підконтрольних суб`єктів господарювання, із подальшим переведенням їх у неконтрольовану готівку та розподілом між всіма учасниками протиправної схеми.

28.11.2019 року на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.11.2019 року проведено обшук квартири за місцем проживання директора ТОВ «Гутенбергз» ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого виявлено та вилучено вище перелічені речі та документи.

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вилучене майно, в обґрунтування зазначено що, вказане майно, містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, тому з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, передачі та відчуження, та з метою забезпечення спеціальної конфіскації (п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України), та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України) необхідно накласти арешт на вказане майно.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя зазначив, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що наявні обґрунтовані підстави вважати, що вилучене в ході обшуку майно має суттєве значення для кримінального провадження, містить відомості, які використовуються як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Також доведена наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу та існує необхідність накладення арешту на це майно для забезпечення збереження його як речового доказу та виконання завдань кримінального провадження.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Однак, наведених норм закону слідчим та слідчим суддею дотримано не було.

З матеріалів судового провадження вбачається, що першим слідчим відділом Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, розслідується кримінальне провадження № 0000437 від 06.06.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

Як вбачається з клопотання слідчого про арешт майна, досудовим розслідуванням встановлено, що не дивлячись на те, що ч. 5 ст. 75 Закону України «Про освіту» передбачено створення та функціонування спеціального інформаційного ресурсу в мережі Інтернет, на якому у вільному доступі в повному обсязі розміщуються безкоштовні електронні версії підручників або електронні підручники для здобуття повної загальної середньої освіти, а також те, що Міністерством освіти і науки України (далі МОН України) взято курс на абсолютне безкоштовне онлайн користування учнями повною базою шкільних підручників, рекомендованих МОН України та їх розміщенням у вільному доступі на сайтах https://alldz.net, http://pidru4nik.com/, https://mon.gov.ua/ua/osvita/zagalna-serednya-osvita/pidruchniki/elektronni-pidruchniki, рядом рішень Миколаївської обласної ради (№ 16 від 12.10.2017, № 17 від 21.12.2017, № 11 від 16.05.2019) внесено зміни до Програми розвитку освіти Миколаївської області на 2017-2021 роки. Цими змінами Програму доповнено новим пунктом (п. 2.26), яким передбачено необхідність фінансування забезпечення доступу до використання підручників, навчально-методичних посібників в електронному вигляді учням загальноосвітніх навчальних закладів Миколаївської області, та збільшувались прогнозні обсяги фінансування зазначеного заходу.

У 2018 та 2019 роках Департаментом освіти і науки Миколаївської ОДА та Комунальним закладом «Центр фінансово-статистичного моніторингу, матеріально-технічного та інформаційного забезпечення освітніх закладів» Миколаївської обласної ради проведено процедури відкритих торгів з закупки за предметом: ДК 021:2015: 72260000-5 «Послуги з доступу до використання підручників, навчально-методичних посібників в електронному вигляді учням загальноосвітніх навчальних закладів Миколаївської області» та «Послуги з доступу до платформи сервісів електронної школи, в тому числі до підручників в електронному вигляді, учням закладів загальної середньої освіти Миколаївської області», за результатами яких торгів з переможцем торгів ПП «ЕлектронікСолюшенс» укладено договори № 14 від 12.04.2018 на суму 12 900 000 грн. (додатковою угодою № 1 від 07.05.2018 суму договору зменшено до 6 000 000 грн., з урахуванням фактичного обсягу видатків) та № 41 від 01.07.2019 на суму 9 093 997 грн.

При цьому Додатком № 6 до Тендерної документації від Постачальника вимагалося надання у складі пропозиції копії документу про наявність грифу МОН України або свідоцтва від МОН України, яким дозволяється використання предмету закупівлі в закладах освіти України. Такий документ, відповідно до Порядку надання навчальній літературі, засобам навчання і навчальному обладнанню грифів та свідоцтв МОН України, затвердженого наказом МОН України № 537 від 17.06.2008, може бути видано МОН чи його установою (ДНУ «Інститут модернізації змісту освіти») тільки після експертизи вже розробленого Постачальником програмного забезпечення.

Відповідно до даних Електронного реєстру щодо надання грифів та свідоцтв Міністерства освіти і науки України, платформу для електронних інтерактивних підручників (без контенту), яка була схвалена МОН України для використання у загальноосвітніх навчальних закладах (протокол № 3 від 18.04.2017) мало ТОВ «Гутенбергз» (до 24.10.2017 ПП «Гутенбергз»). Таким чином, технічним вимогами, зазначеним в тендерній документації, відповідав лише один виробник продукту ТОВ «Гутенбергз» та його дилер ПП «ЕлектронікСолюшенс», який доречи проводив презентацію свого продукту для Департаменту освіти і науки Миколаївської ОДА у 2017 році, до внесення відповідних змін у Програму розвитку освіти Миколаївської області на 2017-2021 роки та оголошення процедури закупівлі.

Зібрані на даному етапі розслідування докази, на думку органу досудового розслідування, дають достатньо підстав вважати, що упродовж 2018-2019 років посадові особи Миколаївської обласної державної адміністрації, Миколаївської обласної ради, зловживаючи владою та своїм службовим становищем, діючи за попередньою змовою між собою та посадовими особами правоохоронних органів, забезпечено залучення підконтрольними комунальними закладами та установами до участі у проведенні тендерів заздалегідь узгоджених учасників, в т.ч. ПП «ЕлектронікСолюшенс», основним постачальником якого являється ТОВ «Гутенбергз». Вказаними учасниками під час участі у проведенні тендерів забезпечується завищення вартості предметів закупівлі на заздалегідь визначену суму, привласнення якою забезпечується шляхом перерахування на рахунки інших, підконтрольних суб`єктів господарювання, із подальшим переведенням їх у неконтрольовану готівку та розподілом між всіма учасниками протиправної схеми.

28.11.2019 року на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук квартири за місцем проживання директора ТОВ «Гутенбергз» ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого виявлено та вилучено:

1) ноутбук «MacBookPro» модель А1398, серійний номер C02LMCGYFD56;

2) мобільний телефон «IPHONESE» (IMEI: НОМЕР_1 , MEID: НОМЕР_2 ) із SIM-карткою НОМЕР_3 ;

3) грошові кошти в сумі 5 000 доларів США (50 купюр номіналом по 100 доларів США).

Звертаючись до суду з клопотанням про накладення арешту на вилучене майно, слідчий зазначив, що ноутбук «MacBookPro» модель А1398 та мобільний телефон «IPHONESE» можуть містити відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, а тому з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, передачі та відчуження, а також забезпечення збереження речових доказів необхідно накласти арешт на вказане майно.

Разом з тим, слідчим в даному клопотанні, не зазначено, яким саме критеріям речових доказів відповідає вилучене майно, які сліди кримінального правопорушення може містити дане майно, яким чином дане майно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, при цьому слід зауважити, що майно було вилучено за місцем проживання ОСОБА_6 , який не має статусу підозрюваного в даному кримінальному провадженні.

Наведені обставини, свідчать про відсутність правових підстав для накладення арешту на зазначене майно саме з метою забезпечення збереження речового доказу, оскільки, слідчим в клопотанні не доведено, що вилучене майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Необхідність накладення арешту на грошові кошти в сумі 5 000 доларів США слідчий обґрунтовував тим, що накладення арешту необхідно з метою забезпечення спеціальної конфіскації (п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України), та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Проте, з наданих апеляційному суду судових матеріалів судового провадження та матеріалів кримінального провадження, вбачається, що у кримінальному провадженні № 0000437 від 06.06.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, не повідомлено про підозру жодній особі, що є необхідною умовою при накладенні арешту на майно саме з метою, передбаченою п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме за наявності підстав вважати, що воно підлягає спеціальній конфіскації, та п.4 ч.2 ст. 170 КПК України, тобто з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Крім того, матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що в справі заявлено цивільний позов, тоді як, відповідно до положень ч.6 ст. 170 КПК України, арешт з метою забезпечення цивільного позову може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Таким чином, ОСОБА_6 , на майно якого накладено арешт, у вищезазначеному кримінальному провадженні не є ні підозрюваним, ні обвинуваченим, ні особою, яка в силу закону повинна нести цивільну відповідальність за дії підозрюваного (обвинуваченого), а тому на його майно, відповідно до вищенаведених положень кримінального процесуального закону, не може бути накладено арешт з метою забезпечення цивільного позову та спеціальної конфіскації.

Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. Також не містять матеріали судового провадження даних і про заявлений цивільний позов, що у відповідності до ч. 6 ст. 170 КПК України виключає можливість накладення арешту на майно з метою забезпечення цивільного позову.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, накладення арешту на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, передбачає наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою, щодо якої такий захід застосовується, кримінального правопорушення, а у випадку застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження відносно юридичної особи, то застосування арешту майна з даних підстав вважатиметься законним, якщо відносно вказаної юридичної особи здійснюється кримінальне провадження.

Оскільки ОСОБА_6 , на майно якого накладено арешт, у вищезазначеному кримінальному провадженні не є підозрюваним тому відсутні достатні підстави вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити йому покарання у виді конфіскації майна чи застосувати захід кримінально-правового характеру у виді спеціальної конфіскації, оскільки матеріали клопотання не містять даних про те, що вилучене за місцем проживання ОСОБА_6 майно одержано внаслідок вчинення ним злочину або є доходами від такого злочину, було предметом злочину, пристосоване або використане як засоби чи знаряддя злочину, а тому на його майно, відповідно до вищенаведених положень кримінального процесуального закону, не може бути накладено арешт з метою забезпечення конфіскації та спеціальної конфіскації.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Разом з тим, слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині, що слідчим суддею не були дотримані вимоги ч. 2 ст. 173 КПК України, яка зобов`язує слідчого суддю при вирішенні питання про арешт майна враховувати окрім правових підстав для арешту майна, ще й розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням чи отриманої неправомірної вигоди не встановлено, але слідчий суддя наклав арешт на грошові кошти, які належать ОСОБА_6 на праві власності, чим безумовно не дотримався вимог щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності, що може мати наслідком заподіяння матеріальних збитків.

Зазначене свідчить, що ухвала слідчого судді про накладення арешту на вказане майно постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, колегія суддів вважає, що органом досудового розслідування не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна. За такого, апеляційна скарга представника власника майна адвоката ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2019 року, якою накладено арешт на майно тимчасово вилучене під час обшуку за місцем проживання директора ТОВ «Гутенбергз» ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000437 про накладення арешту на майно тимчасово вилучене під час обшуку за місцем проживання директора ТОВ «Гутенбергз» ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді