Справа № 127/1338/20
Провадження №11-сс/801/86/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі :

Головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

слідчого ОСОБА_7

представника скаржника - адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 28.01.2020 року, якою накладено арешт на майно, що було вилучене 17.01.2020 року-18.01.2020 року під час проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1

в с т а н о в и в :

Зазначеною ухвалою слідчого судді прийнято рішення про задоволення клопотання старшого слідчого Слідчого Управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Вінницькій області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, що було вилучене під час проведення обшуку 17.01.2020-18.01.2020 року за адресою м. Вінниця, вул. Чехова, 13, в рамках кримінального провадження № 0000094 від 27.12.2019 року, а саме: АЗС яка являє собою: приміщення оператора, колонку та бочку приблизним об`ємом 7000 літрів; Паливно-мастильні матеріали (дизельне паливо) у кількості 1803,57 літрів, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування цим майном.

Задовольняючи клопотання слідчого та накладаючи арешт на майно, слідчий суддя послався на те, що зазначене у клопотанні майно, відповідно до ст. 98 КПК України має значення речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки містить відомості, які можуть бути використані, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «ЄВРО ТАЙМ» - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 28.01.2020 року, якою накладено арешт на майно, що було вилучене 17.01.2020 - 18.01.2020 під час проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 . Просить ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого Слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Вінницькій області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, що було вилучене під час проведення обшуку 17.01.2020-18.01.2020 року за адресою м. Вінниця, вул. Чехова, 13, в рамках кримінального провадження № 0000094 від 27.12.2019 року, повністю відмовити.

Вимоги мотивує тим, що вилучене майно не відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а відтак не підлягає арешту. Викладені слідчим у клопотанні обставини про необхідність накладення арешту на майно та які слідчим суддею покладені в основу рішення, є надуманими і не підтверджуються жодним доказом. Господарська діяльність за адресою м. Вінниця, вул. Чехова, 13 проводиться цілком на законних підставах ТОВ «ЄВРО ТАЙМ», що підтверджується наданими в судовому засіданні документами.

Заслухавши доповідь судді, апелянта - адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу; прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 , слідчого , перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000094 від 27.12.2019 отримано від Управління СБУ у Вінницькій області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, про те, що на території регіону функціонують нелегальні мережі АЗС, через які здійснюється реалізація підакцизних товарів (дизельне паливо та скраплений газ), внаслідок чого наноситься істотна шкода економічній безпеці держави, а також створюють передумови до виникнення надзвичайних подій екологічно-техногенного характеру з тяжкими наслідками.

Зокрема, невстановленими на даний час особами налагоджено протиправний механізм постачання до регіону нафтопродуктів (дизельного палива) та скрапленого нафтового газу пропан-бутан, які накопичуються на не сертифікованій нафтобазі і реалізовуються через мережу нелегальних модульних АЗС, одна з яких знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області справа № 127/1025/20 від 16.01.2020 за адресою: АДРЕСА_1 було проведено обшук 17.01.2020 - 18.01.2020 під час проведення якого було виявлено та вилучено: - АЗС яка являє собою: приміщення оператора, колонку та бочку приблизним об`ємом 7000 літрів; - Паливно-мастильні матеріали (дизельне паливо) у кількості 1803,57 літрів.

Під час даного обшуку було відібрано зразки для експертизи які були поміщені до трьох скляних банок об`ємом 1 (один) літр, які були поміщені до поліетиленових пакетів чорного кольору та належним чином опечатано за підписами понятих, спеціаліста та слідчого.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170 - 173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Колегія суддів не може погодитись з висновками слідчого судді щодо наявності підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту, з огляду на наступне.

Згідно положень ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Як вбачається з доданих слідчим до клопотання матеріалів, метою арешту майна є забезпечення збереження речового доказу.

В обґрунтування підстав вважати, що було вчинено кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 272 КК України слідчим до клопотання додано: витяг з ЄРДР, постанову про визнання документів та предметів речовими доказами у кримінальному провадженні, акт приймання-передачі речових доказів, протокол обшуку, ухвала про надання дозволу на проведення обшуку.

Разом з тим, жоден із наведених документів в сукупності та кожен окремо не доводить обставин, на які слідчий послався у клопотанні про арешт майна, як і не містить підстав для висновку про вчинення кримінального правопорушення. Інших доказів чи документів до клопотання додано не було.

З доданих до клопотання матеріалів взагалі не вбачається в чому полягає склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 204, ч. 1 ст. 272 КК України у відношенні ТОВ «ЄВРО ТАЙМ».

Так, апеляційний суд беззаперечно встановив ,що термін «нелегальні автозаправочні станції» відсутній в КК України а організація нелегальних автозаправочних станцій та торгівля підакцизним товаром без дозвільних документів не містить складу злочину передбачених ч.1 ст. 272 та ч.1 ст. 204 КК України.

Щодо торгівлі незаконно виготовленим пальним ТОВ «ЄВРО ТАЙМ», апеляційний суд вважає, що в матеріалах провадження, відсутні будь-які докази на підтвердження того ,що пальне виготовлено незаконно чи має сумнівне походження.

Відсутні також і докази порушення правил безпеки на автозаправках , тим більш , які б створювали загрозу загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків ,що є необхідною умовою ст. 272 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи жодних аргументів, на підставі яких суд дійшов висновку про наявність підстав для арешту майна в ухвалі не наведено, відсутні особи, яким би повідомлялась підозра, обвинувальний акт не складався. Статусу підозрюваного у жодної особи, працюючої у ТОВ «ЄВРО ТАЙМ» до розгляду клопотання слідчим суддею, не має, не подав таких доказів в судовому засіданні і прокурор.

Не навів слідчий і в своєму клопотанні жодних обставин, які б свідчили про те, що службовими особами ТОВ «ЄВРО ТАЙМ» майно, на яке накладено арешт, може бути знищено або відчужене, чи вже були такі спроби.

Крім того, як свідчить аналіз практики ЄСПЛ, найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійснено на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (forseable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та у осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58,ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля ( рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар ( серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти ( наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

При здійсненні оцінки правомірності та виправданості допустимих обмежень прав і свобод ЄСПЛ послідовно вирішує чотири групи питань: 1) чи було оскаржуване обмеження (втручання) передбачене законом; 2) чи переслідувало воно одну з легітимних цілей, зазначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини; 3) чи було воно «необхідним у демократичному суспільстві»; 4) чи було воно пропорційним до тієї правомірної мети, якої намагалися досягти.

Згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити таки захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону

Згідно п.1 ч.2,ч.3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Крім того, необґрунтований арешт майна перешкоджає юридичній особі належним чином здійснювати господарську діяльність, а потреби судового слідства не виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи юридичної особи.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Вінницькій області ОСОБА_9 про арешт майна, яке вилучено 17.01.2020 під час проведення обшуку за адресою Вінницька область, м. Вінниця, вул. Чехова, 13, за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 407, 418, 419, 422 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу захисника ТОВ «ЄВРО ТАЙМ» - адвоката ОСОБА_8 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 28.01.2020 року, якою накладено арешт на майно, що було вилучене 17.01.2020 року-18.01.2020 року під час проведення обшуку за адресою за адресою Вінницька область, м. Вінниця, вул. м. Вінниця, вул. Чехова, 13

- скасувати.

Постановити нову ухвалу.

Відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого Слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Вінницькій області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, що було вилучене під час проведення обшуку 17.01.2020-18.01.2020 року за адресою м. Вінниця, вул. Чехова, 13, в рамках кримінального провадження № 0000094 від 27.12.2019 року, а саме: АЗС яка являє собою: приміщення оператора, колонку та бочку приблизним об`ємом 7000 літрів; Паливно-мастильні матеріали (дизельне паливо) у кількості 1803,57 літрів.

Повернути ТОВ «ЄВРО ТАЙМ майно, що було вилучене 17.01.2020 року-18.01.2020 року під час проведення обшуку за адресою Вінницька область, м. Вінниця, вул. м. Вінниця, вул. Чехова, 13, а саме: АЗС яка являє собою: приміщення оператора, колонку та бочку приблизним об`ємом 7000 літрів; Паливно-мастильні матеріали (дизельне паливо) у кількості 1803,57 літрів.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: