Номер провадження: 11-сс/813/473/20
Номер справи місцевого суду: 522/4259/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13 березня 2020 року про відмову в застосуванні до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000519 від 10 березня 2020 року за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.146; ч.2 ст.189 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13 березня 2020 року було відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 про застосування до

ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146; ч.2 ст.189 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до нього застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. Строк дії ухвали до 09 травня 2020 включно.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, прокурор Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні, в тому числі, і тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України за який передбачено покарання від 3 до 7 років позбавлення волі.

Також у підозрюваного відсутні міцні соціальні зв`язки, він не працює, не має родини та утриманців.

Вказані обставини, на думку прокурора, доводять наявність існування ризику, передбаченого п.1) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування.

Крім цього, прокурор зазначив, що перебуваючи на свободі ОСОБА_8 може продовжувати вчиняти нові злочини, оскільки раніше він вже був судимий за злочини проти власності та відбував покарання в місцях позбавлення волі.

В судове засідання апеляційного суду не з`явився захисник ОСОБА_11 , який про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується його власноручною розпискою на довідковому аркуші.

Підозрюваний ОСОБА_8 не заперечував проти розгляду апеляційної скарги прокурора ОСОБА_9 без участі свого захисника і зазначив, що буде самостійно представляти свої інтереси.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора ОСОБА_9 та просив її задовольнити, пояснення підозрюваного ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146; ч.2 ст.189 КК України, за обставин викладених у клопотанні слідчого, на даному етапі досудового розслідування є обґрунтованою та підтверджується зібраними органом досудового розслідування доказами, а саме:

-показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який пояснив, що 10 березня 2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 , невідомі особи погрожуючи застосуванням фізичного насилля утримували проти його волі, погрожували фізичною розправою та вимагали грошові кошти в сумі 2000 доларів США, примусили написати боргову розписку на суму 15 000 доларів США;

-показаннями свідка ОСОБА_13 , яка пояснила, що 10 березня 2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 , невідомі особи утримували проти його волі її чоловіка ОСОБА_12 , погрожуючи чоловіку застосуванням фізичного насилля, погрожували фізичною розправою та вимагали грошові кошти в сумі 2000 доларів США примусили чоловіка написати боргову розписку на суму 15 000 доларів США;

-протоколом впізнання особи за участю потерпілого ОСОБА_12 , який впізнав ОСОБА_8 , як особу, яка 10 березня 2020 року в м.Одесі, незаконно позбавила його волі, утримуючи на території СТО, та погрожуючи фізичною розправою, вимагала грошові кошти;

-протоколом впізнання особи за участю свідка ОСОБА_13 , яка впізнала ОСОБА_8 , як особу, яка 10 березня 2020 року, в м.Одесі, незаконно позбавила його волі її чоловіка ОСОБА_12 , утримуючи на території СТО, погрожуючи фізичною розправою, вимагала грошові кошти, повернення боргу;

-іншими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_14 . При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

В судовому засіданні апеляційного суду, як на одну з підстав необхідності застосування до ОСОБА_14 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, прокурор послався на тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі доведеності його вини.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_14 підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, та тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, за вчинення якого, у разі доведеності вини, йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

Разом з цим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Під час апеляційного перегляду було встановлено, що з моменту застосування до ОСОБА_14 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту останній належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки, не намагався переховуватись від органу досудового розслідування, а також прокурор не зміг надати будь-яких доказів, що ОСОБА_14 здійснював спроби впливати на потерпілого та свідків, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, під час апеляційного розгляду встановлено, що на теперішній час ОСОБА_8 в силу ст.89 КК України вважається таким, що не має судимостей, а тому ризик того, що він може вчинити новий злочин апеляційний суд визнає мінімальним.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, тощо.

Слідчий суддя слушно взяв до уваги, що ОСОБА_8 має постійне місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , де на теперішній час він і проживає.

Вказана обставина беззаперечно зменшує ступінь існування ризику його переховування від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 самостійно за першою вимогою з`явився до апеляційного суду в судове засідання по розгляду апеляційної скарги прокурора.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор не зміг обґрунтувати, чому інші більш м`які запобіжні заходи, а ніж тримання під вартою не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що слідчий суддя об`єктивно врахував всі обставини кримінального провадження, дані про особу підозрюваного та дійшов правильного висновку про те, що під час здійснення досудового розслідування до підозрюваного ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

На думку апеляційного суду такий запобіжний захід є достатнім та необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, а також повною мірою зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилався у своєму клопотанні і на існуванні яких наполягав прокурор.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532КПК

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13 березня 2020 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146; ч.2 ст.189 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою та до нього застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4