Провадження № 11-кп/4820/309/20
Справа № 676/3132/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2020 року м. Хмельницький
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
з участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 листопада 2018 року за № 0000796 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК України та за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2020 року, -
в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою продовжено обвинуваченому
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кам`янець-Подільський, Хмельницької області, мешканцю АДРЕСА_1 , українцю, громадянину України, з середньою освітою, непрацюючому, в силу ст. 89 КК України раніше не судимому,
запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 19 квітня 2020 року включно. Ухвалено вважати достатнім визначений ухвалою слідчого судді розмір застави 90050 гривень. У разі внесення застави покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 згідно із ч. 5 ст. 194 КПК України з моменту звільнення з під варти наступні обов`язки: 1) прибувати до суду за кожною вимогою; 2) не відлучатись за межі м. Кам`янця-Подільського та Кам`янець-Подільського району Хмельницької області без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання. Визначено терміні дії обов`язків, покладених судом, в разі внесення застави, з дня її винесення по 19 квітня 2020 року включно. Відмовлено в задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.
Продовжуючи ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції мотивував свої рішення тим, що з урахуванням характеру дій, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також того, що на даний момент судовий розгляд кримінального провадження не закінчено, інші більш м`які запобіжні заходи не є достатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Непогоджуючись з ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду, якою продовжено ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати та застосувати щодо останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вважає ухвалу суду необґрунтованою та незаконною.

На думку захисника, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема переховування від суду, незаконний вплив на свідка, вчинення іншого кримінального правопорушення, жодним чином не підтверджені.

При продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не було враховано наявність міцних соціальних зв`язків ОСОБА_7 , оскільки останній проживає з матір`ю, має позитивну характеристику, а також відсутність судимостей.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення такої, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 п. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Виходячи з вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
У відповідності до ст. 199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
У відповідності до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Суд при розгляді клопотання прокурора в повній мірі дотримався цих вимог закону.
Згідно положень ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Як вбачається із матеріалів судового провадження, подане до суду першої інстанції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. 184 КПК України. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на наявність обґрунтованої підозри, тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , яке є тяжким. Також, посилався на те, що перебуваючи на волі, останній може переховуватися від суду, з метою уникнення відповідальності, незаконно впливати на свідків, щодо зміни їх показань, оскільки останні ще не допитані, може вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати судовому розгляду іншим чином.
Разом з тим, встановлено, що ОСОБА_7 не має міцних соціальних зв`язків, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.
Наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином перевірялись суддею. При цьому був опитаний ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора, захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.
При вирішенні ж питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував, що судовий розгляд кримінального провадження на даний момент не закінчено, останній не має міцних соціальних зв`язків, оскільки неодружений, не має постійного місця роботи, обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років.
Тому, суд прийшов до правильного висновку про те, що на початковій стадії розгляду кримінального провадження існують ризики: незаконного впливу на свідка ОСОБА_10 , який на даний час недопитаний і який є основним свідком по даному кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений не має постійного джерела доходів та підтвердив факти вживання наркотичних засобів; ухилення від суду, з врахуванням покарання, яке може бути застосовано до обвинуваченого в разі визнання його винним.
Як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду кримінального провадження прокурор довів, що застосування стосовно ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Отже, при розгляді клопотання прокурора з`ясовано всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, що в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого на стадії судового розгляду.
Доводи захисника про те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховування від суду, незаконного впливу на свідка, вчинення іншого кримінального правопорушення жодним чином не підтверджені, апеляційний суд до уваги не приймає з наступних підстав.
Так, наявність вищевикладених ризиків, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.
Разом з тим, слід врахувати, що запобіжний захід є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому. Стороною обвинувачення такі ризики відповідно до ст. 177 КПК України доведені, що стало підставою для продовження запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.
Посилання на те, що при продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не було враховано наявність міцних соціальних зв`язків ОСОБА_7 , оскільки останній проживає з матір`ю, має позитивну характеристику, а також відсутність судимостей, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки зазначені обставини були враховані судом першої інстанції, при прийнятті рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Окрім того, зазначені обставини не можуть бути беззаперечними підставами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Отже, потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого шляхом продовження останньому запобіжного заходу є виправданою.
За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2020 року про продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк по 19 квітня 2020 року включно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4