Провадження № 1-кс/742/586/20
Єдиний унікальний № 742/464/20
УХВАЛА
24 червня 2020 року м.Прилуки

Слідчий суддя Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань - ОСОБА_2 , за участю: слідчого - ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Прилуцького ВП ГУНП України в Чернігівській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Прилуцької місцевої прокуратури, подане в межах кримінального провадження №0000177 від 14.02.2020 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Прилуки Чернігівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого (в силу ст.89 КК України), який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України,

В С Т А Н О В И В :

11.06.2020 року слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 строком на шістдесят діб, мотивуючи його тим, що СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000177 від 14.02.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України.

29.05.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України.

Посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість запобігти зазначеним ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят діб.

В судовому засіданні слідчий та прокурор подане клопотання підтримали з наведених у ньому підстав, наполягали на його задоволенні.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник в судовому засіданні категорично заперечували щодо застосування запропонованого органом досудового слідства запобіжного заходу, висловивши можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, звернувши увагу на недоведеність існування зазначених у клопотанні ризиків, зокрема переховуватися від органів досудового розслідування та суду, зважаючи на стабільно пунктуальні явки ОСОБА_5 як до слідчого, так і до суду для розгляду даного клопотання, а також надали додаткові характеризуючі дані стосовно підозрюваного, не заперечуючи при цьому факту його причетності до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 показала, що нею видавалися на ОСОБА_5 довідки-характеристики від 18.05.2020 року та 10.06.2020 року, які різняться між собою з тих підстав, що останнім часом на її адресу від мешканців мікрорайону почали надходити усні скарги на ОСОБА_5 .

Тож, вислухавши думку всіх учасників даного кримінального провадження, дослідивши долучені до нього документи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Так, порядок застосування запобіжних заходів визначений ст.194 КПК України. Клопотання та матеріали, якими обґрунтовується органом досудового слідства необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, погоджене з прокурором та у відповідності до ч.2 ст.184 КПК України надані підозрюваному та його захисникові.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5, 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

29.05.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст.194 КПК України зобов`язаний з`ясувати факт наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст.5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34).

Згідно з повідомленням про підозру від 29.05.2020 року ОСОБА_5 підозрюється у незаконному заволодінні транспортним засобом, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України.

Розумна підозра не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (див. рішення N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, зокрема: протоколом огляду місця події від 14.02.2020 року, протоколом допиту свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_8 від 16.05.2020 року, а також іншими доказами, які маються у кримінальному провадженні в своїй сукупності.

Аналіз наведених вище обставин та відомостей переконливо свідчать про існування розумної підозри скоєння ОСОБА_5 кримінального правопорушення, що також не заперечувалося в судовому засіданні і ним самим, що на даному етапі досудового слідства є цілком достатнім для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Разом з тим, у своєму клопотанні слідчий також вказав на наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду, ризик незаконного впливу на свідків та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на слідчого, прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з прав людини ризик переховування не може бути встановлений лише на основі суворості можливого покарання. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (п.102,107 рішення ЄСПЛ у справі «Panchenko v.Russia» від 8 лютого 2005 (заява №45100/98). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (п.58 рішення ЄСПЛ у справі «Becciev v.Moldova» від 04 жовтня 2005 (заява № 9190/03).

Слідчий суддя приймає до уваги те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, санкцією якої передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років. Разом з тим, в судовому засіданні було встановлено, що підозрюваний раніше не судимий (в силу ст.89 КК України), має постійне та зареєстроване місце проживання, за яким характеризується посередньо та має стійкі соціальні зв`язки.

В конкретній ситуації існування ризику можливості переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, незважаючи на тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, в співставленні з його характеризуючими даними та наглядною демонстрацією пунктуальності явок ОСОБА_5 до суду для розгляду даного клопотання щодо нього, є мало вірогідним.

Не переконливим є твердження органу досудового слідства і про можливість незаконного впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, оскільки такі вже були допитані та з ними проведено слідчі дії, при цьому жоден з них не звертався з заявами ні про здійснення тиску, ані про зміну показів, а тому доводи слідчого про можливий вплив на них з боку ОСОБА_5 не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Разом з тим, посилання слідчого на можливість вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, зважаючи на відсутність у нього тривалий час роботи, специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, а також певні особисті проблеми, що було з`ясовано в ході судового розгляду, дає підстави вважати даний ризик цілком обґрунтованим.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, зокрема, і якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора.

Пункт 1 ст.5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свобод не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин (Рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини»).

Тримання під вартою відповідно до підпункту «c» п.1 ст.5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (Рішення у справах «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), та «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява №38 717/04, п. 28, від 14.10.2010 року).

Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (Рішення від 4.10.2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» ( ОСОБА_3 v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59; «Клоот проти Бельгії» (Cloot v. Belgium, § 40,44).

Слідчий суддя враховує особу підозрюваного ОСОБА_5 , який в цілому є особою позитивної соціальної спрямованості, що також було підтверджено свідком ОСОБА_7 , має родину та стійкі соціальні зв`язки, постійне та зареєстроване місце проживання, репутацію підозрюваного, його особисті обставини життя, та те, що він раніше не судимий (в силу ст.89 КК України)

Загальним правилом, яке випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії» є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.

У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).

ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п.31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Згідно з ч.1, 2 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Враховуючи все викладене вище та доведеність існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, суддя вважає, що органом досудового розслідування не було доведено недостатність застосування до підозрюваного інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаного ризику.

Такий висновок слідчого судді посилюється ще й тим, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю не виключає можливість органу досудового розслідування у будь-який час доби здійснювати повний контроль за виконанням підозрюваним процесуальних обов`язків за місцем його проживання і одночасно унеможливить несанкціоноване залишення місця проживання та можливість продовження злочинної діяльності.

Тож, обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, на думку слідчого судді, буде цілком достатнім, забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та зможе запобігти ризикам, визначених ст.177 КПК України

Окремим аргументом на користь не застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 є очевидна непропорційність соціально-економічних витрат, понесених державою у зв`язку з його утриманням в слідчому ізоляторі, та метою застосування запобіжного заходу, реальне досягнення якої можливе і при обранні запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Більше того, застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на нього обов`язки, що передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.131, 176-179, 181, 193, 194, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання слідчого СВ Прилуцького ВП ГУНП України в Чернігівській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000177 від 14.02.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 - відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю та покласти на нього такі процесуальні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді за кожною вимогою;

- не відлучатися цілодобово з місця постійного проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ;

- носити електронний засіб контролю;

- здати на зберігання слідчому паспорт громадянина України та закордонний паспорт (у разі наявності);

- утриматись від спілкування з будь-якими особами, що мають відношення до кримінального провадження №0000177 від 14.02.2020 року.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків можливе застосування більш жорсткого запобіжного заходу та накладення грошового стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зобов`язати слідчого СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 організувати доставку підозрюваного ОСОБА_5 до місця його проживання, а саме: АДРЕСА_1 .

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під домашнім арештом у якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Визначити строк дії ухвали до 22.08.2020 року.

Копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту після її оголошення негайно вручити ОСОБА_5 та передати для виконання органу Національної поліції за місцем його проживання.

Повний текст ухвали оголошено учасникам судового провадження 30.06.2020 року о 16 год. 00 хв.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1