У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 грудня 2019 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

Секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0003618 від 12.07.2019 року проарешт майна,

учасники процесу:

представник цивільного позивача - ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:
Представник цивільного позивача ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси із клопотанням про накладення арешту на земельну ділянку площею 5, 67 га, яка розташована на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 кадастровий № :01:002:0029.

В обґрунтування необхідності накладення арешту, потерпілий посилається на те, що у провадженні Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 356 КК України.
ОСОБА_3 04.12.2006 року уклав нотаріально посвідчений попередній договір купівлі - продажу земельної ділянки з ОСОБА_5 , зареєстровано в реєстрі за № 10855, згідно якого ОСОБА_6 зобов`язується продати, а ОСОБА_3 зобов`язується купити земельну ділянку площею 5,67 га, розташовану на території АДРЕСА_1 , та укласти в майбутньому договір купівлі продажу всієї земельної ділянки на умовах встановлених цим договором.
Одночасно за умовами попереднього договору (п. 6. договору) ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_3 гроші в сумі 168 331,65 грн., що за курсом НБУ на день укладення цього договору складає 33 333,00 доларів CША в рахунок купівлі - продажу земельної ділянки.
Повний розрахунок за земельну ділянку з ОСОБА_6 було проведено 04.12.2006 року.
Підписання договору купівлі - продажу згідно Договору (п.4.) мало відбутися до 09.02.2007 року.
Згідно п. 10 попереднього договору купівлі - продажу від 04.12.2006 року ОСОБА_6 зобов`язується вказану земельну ділянку нікому іншому не продавати, не дарувати, не надавати в іпотеку, в оренду (найм) не здавати, як внесок до статутного капіталу (фонду) юридичних осіб не вносити.
Однак, в період дії даного договору ОСОБА_3 довідався, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 № 480121 від 07.04.2003 року вищезазначена земельна ділянка надана ОСОБА_6 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що з урахуванням прийнятого 19.12.2006 року Закону України «Про внесення змін до земельного кодексу України щодо заборони продажу земель сільськогосподарського призначення до прийняття відповідних законодавчих актів» зробило неможливим укладення основного договору до 09.02.2007 року, при цьому, ОСОБА_6 пообіцяла привести право установчі документи на земельну ділянку у найкоротшнй термін у відповідність до вимог діючого законодавства, що дозволить ОСОБА_3 стати власником земельної ділянки та кошти отримані за земельну ділянку ОСОБА_6 залишила в себе. Гарантом дотримання зобов`язань ОСОБА_6 перед ОСОБА_3 виступив ОСОБА_7 - місцевий бізнесмен, з яким ОСОБА_3 працював на одному підприємстві, та який перебував у товариських відносинах з батьком ОСОБА_6 - ОСОБА_8 .
В березні 2016 року ОСОБА_7 загинув і ОСОБА_3 почав розшукувати ОСОБА_6 задля вирішення питання оформлення на нього земельної ділянки.
ОСОБА_6 уникала зустрічей, за місцем реєстрації не проживала, на телефонні дзвінки не відповідала. Під час випадкової зустрічі із спільним знайомим запевнила, що укладе з ОСОБА_3 договір купівлі - продажу одразу як відшукає право установчі документи на зазначену земельну ділянку так як отримала повний розрахунок за земельну ділянку.
На початку червня 2017 року ОСОБА_6 зізналася, що провела відчуження даної земельної ділянки на користь третьої особи ще 30.10.2007 року, уклавши безоплатний договір дарування з братом покійного ОСОБА_7 ОСОБА_9 .
Незважаючи на заборону відчуження та зміни цільового призначення ОСОБА_6 30.10.2007 року подарувала вищезазначену земельну ділянку гр. ОСОБА_10 як надану для ведення особистого селянського господарства.
В дійсності ОСОБА_6 земельна ділянка згідно державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 № 480121 від 07.04.2003 року надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03.07.2018 року у справі №520/8189/18 було задоволено заяву позивача ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову: накладено арешт на земельну ділянку (кадастровий номер :01:002:0029), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2019 року у справі № 520/8189/18 заходи забезпечення позову було скасовано, але відповідно до ст. 354 ЦПК України, дана ухвала набирає законної сили після спливу строку на апеляційне оскарження тривалістю в 15 днів, тобто 25 лютого 2019 року.
В той же час, 08 лютого 2019 року невстановлена особа отримала ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2019 року у справі № 520/8189/18 про скасування заходів забезпечення позову, яка не набрала законної сили, всупереч обов`язку визначеного у резолютивній частині ухвали про те, що «Обов`язок пред`явлення даної ухвали до виконання було покладено на ОСОБА_3 або його представника (адвоката) за посвідчення (ордером)» без відома ОСОБА_3 , самовільно, умисно, свідомо звернулася до державного реєстратора Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської Селищної Ради» ОСОБА_11 та пред`явила згадану ухвалу до виконання.
В матеріалах реєстраційної справи міститься примірник ухвали Київського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2019 року у справі № 520/8189/18 з підробленими відомостями про набрання судовим рішенням законної сили 08.02.2019 року.
Того ж дня, державний реєстратор Комунального підприємства «Центр державної реєстрації Хлібодарської Селищної Ради» ОСОБА_11 всупереч вимог діючого законодавства, на підставі судового рішення, що не набрало законної сили, припинив обтяження з земельної ділянки кадастровий № :01:002:0029.
Отже, внаслідок протиправних дій невстановленої особи та державного реєстратора, які виразилися у незаконному проведенні реєстраційних дій із припинення арешту земельної ділянки, остання 08.02.2019 була відчужена ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 .
ОСОБА_9 набув право власності на зазначену земельну ділянку підставі договору дарування в період заборони на продаж земель сільськогосподарського призначення, тобто договір дарування є недійсним з моменту його укладення, з огляду на приписи п. 15 Розділу 10 Перехідних положень Земельного кодексу України чинного на дату укладення договору.
Таким чином, навколо земельної ділянки площею 5,67 га, яка розташована на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , кадастровий № :01:002:0029, за яку ОСОБА_3 розрахувався з ОСОБА_6 в повному обсязі, вчиняються кримінальні правопорушення, наслідком яких є перехід права власності на вказану земельну ділянку, що позбавляє ОСОБА_3 набути права власності на вказану земельну ділянку.
Після подачі заяви про злочин до органів поліції, відкриття на підставі неї кримінального провадження та отримання ОСОБА_3 пам`ятки, останній відповідно до ст. 55 КПК України отримав процесуальний статус потерпілого. Згідно ст. 56 КШС України ОСОБА_3 має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
Потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0003618 за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 356 КК України заявлено цивільний позов.
ОСОБА_3 вважає, що як тільки зловмисники дізнаються про вказане кримінальне провадження, вони почнуть здійснювати заходи щодо подальшого відчуження земельної ділянки кадастровий № :01:002:0029.
З огляду на бездіяльність органів слідства та прокуратури на цьому напрямку, потерпілий вважає за необхідне скористатись правом, наданим ст. 171 ШЖ України та звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечення цивільного позову.
Арешт необхідно накласти на земельну ділянку площею 5,67 га, яка розташована на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , кадастровий № :01:002:0029.
У судовому засіданні представник потерпілого підтримав клопотання, просив накласти арешт.
Виклик власника майна не здійснювався на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України.
Дослідивши матеріали додані до клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку про наступне.
Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Згідно зі ст. 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична чи юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_3 є потерпілим, та до самого клопотання долучено копію позовної заяви про відшкодування завданої злочином шкоди.

Відповідно до вимог ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 171 КПК України у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.
Згідно з ч. 3 ст. 171 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
В даному випадку, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 хоча і визнаний цивільним позивачем у даному кримінальному провадженні, однак підстав для накладення арешту немає так як цивільним позивачем не надано інформації про наявність повідомлення про підозру у вчиненні злочину щодо особи, яка є власником вказаної у клопотанні земельної ділянки. Крім цього, як вбаається із долученого до клопотання витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру.

Таким чином, з урахуванням вище викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170-175, 372, КПК України, слідчий суддя -
У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0003618 від 12.07.2019 року проарешт майна - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Одеського апеляційного суду на протязі 5 (п`яти) днів.

Слідчий суддя:

11.12.2019