ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/855/20 Справа № 191/3716/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляду кримінального провадження, на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 січня 2020 року про задоволення клопотання

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вільногірська Дніпропетровської області,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 січня 2020 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Обгрунтовуючи свої висновки суд першої інстанції зазначив, що відбуваючи покарання за тяжкий злочин у СВК-94 засуджений ОСОБА_7 працевлаштований, має 3 заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, стягнень не має, станом на 28 жовтня 2019 року відбув 2/3 строку призначеного судом покарання, а тому є підстави вважати, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення і до нього можливо застосувати умовно-дострокове звільнення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу прокурор зазначає, що згідно протоколу засідання комісії державної установи Синельниківська виправна колонія (№94) від 31 жовтня 2019 року відмовлено ОСОБА_7 у застосуванні щодо нього ст. 81 КК України, як особі, що не довела свого виправлення. Вказує, що судом не враховано особу засудженого, який раніше неодноразово судимий за умисні тяжкі злочини, на шлях виправлення не став, за весь час відбування покарання мав лише 3 заохочення. Звертає увагу, що відкрито виконавчі провадження щодо засудженого, проте згідно записів у щоденнику індивідуальної роботи із засудженим норма його виробітку становить 0,5-1,2%, що свідчить про небажання засудженого працювати для відшкодування завданих збитків по виконавчому листу та про його ставлення до праці.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Засуджений ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Як слідує із роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
Суд першої інстанції у своєму рішенні не навів належних підстав, які підтверджують, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Вивчивши матеріали кримінального провадження і матеріали особової справи, апеляційний суд встановив, що ОСОБА_7 по даному провадженню засуджений вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2017 року за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України з застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 4 місяці. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 26 березня 2017 року по 24 листопада 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Як слідує з матеріалів провадження 26 жовтня 2018 року комісією державної установи Синельниківська виправна колонія (№ 94) відмовлено засудженому ОСОБА_7 у застосуванні щодо нього ст. 101 КК України, як особі, що не стає на шлях виправлення.
27 червня 2019 року комісією державної установи Синельниківська виправна колонія (№ 94) відмовлено засудженому ОСОБА_7 у застосуванні щодо нього ст. 82 КК України, як особі, що не стає на шлях виправлення.
31 жовтня 2019 року комісією державної установи Синельниківська виправна колонія (№ 94) відмовлено засудженому ОСОБА_7 у застосуванні щодо нього ст. 81 КК України, як особі, що не довела свого виправлення.
Заслуговують доводи прокурора про те, що на час розгляду судом клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення були відсутні об`єктивні дані, які б свідчили про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Окрім того, судом не надано належної оцінки обставинам, які характеризують особу засудженого в цілому та його поведінку під час відбування покарання в їх сукупності.

За час відбування покарання в державній установі Синельниківська виправна колонія (№ 94)засуджений ОСОБА_7 характеризується добре, має 3 заохочення, стягнень не має, до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок не прагне, участь у роботі самодіяльних організацій приймає посередню.
Ті обставини, що засуджений ОСОБА_7 має 3 заохочення, стягнень не має, не можуть свідчити, що він виправився, а лише свідчать про те, що останній тільки стає на шлях виправлення.
Оцінюючи наведені обставини апеляційний суд не може погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а висновок про можливість застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення повинен ґрунтуватись на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого .

Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

З огляду на зазначене апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні обставини справи, надав їм неправильну оцінку, що призвело до порушення вимог ст. 413 КПК України, тобто неправильному застосуванню закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Виходячи з положень ст. 81 КК України та роз`яснень, які містяться в постанові п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, даних щодо праці, додержання ним вимог режиму, даних про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінуючи у сукупності з даними щодо обставин скоєних злочинів та строку реального відбуття призначеного покарання, апеляційний суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Враховуючи вищенаведене апеляційний суд вважає, що ухвала Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2018 року відносно засудженого ОСОБА_8 підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Враховуючи вищенаведене апеляційний суд вважає, що ухвала Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, задовольнити.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 січня 2020 року про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволені клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4