Справа №582/204/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/101/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 серпня 2019 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Роздольне Роздольненського району Кримської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 в яких:

- обвинувачений просив вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 серпня 2019 року, скасувати і призначити в суді першої інстанції новий судовий розгляд;

- захисник просив вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 серпня 2019 року, змінити перекваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_8 з ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 119 КК України з призначенням йому нового покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України і призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Запобіжний захід, до вступу вироку в законну силу, ОСОБА_8 залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 09.12.2018 року.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений стверджував про допущені порушення в таких процесуальних діях як проведення огляду місця події від 09.12.2018 року, так і в ході слідчого експерименту за його участю, де він надавав свої первісні пояснення, оскільки слідчий експеримент був здійснений без належного його захисту, що на думку обвинуваченого, дало час стороні обвинувачення для тлумачення йому підозри.

Також, вказував, що висновок про раптову смерть ОСОБА_9 був зареєстрований за № 2679 рапортом помічника чергового Недригайлівського ВП ОСОБА_10 від 09.12.2018 року без законного втручання робітників швидкої допомоги.

Вважає висновок суду про доведеність його вини у вчиненні навмисного вбивства помилковим, оскільки він побудований на сумнівних обставинах.

Захисник наголошував на невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та на неправильному застосуванні судом норм матеріального і процесуального права. Вважав, що суд не повно вивчив обставини справи та помилково дійшов висновку про вчинення ОСОБА_8 саме кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Стверджував про відсутність в обвинуваченого ОСОБА_8 мотиву, умислу на вбивство потерпілого (свого вітчима) ОСОБА_9 , оскільки з ним він проживав разом, в тому числі і за рахунок його потерпілого коштів, які той отримував в рахунок пенсії та переказів від родичів.

Обвинувачений в суді пояснював, що ОСОБА_9 після вживання спиртного в кухні будинку упав на відро з висоти людського зросту, а він ОСОБА_8 , з метою надання допомоги, перетягував його в іншу кімнату будинку, потім прибрав перекинуте відро та рідину, що з нього вилилась. Далі, ОСОБА_8 став створювати для потерпілого комфортні умови для відпочинку, підклав подушку під голову, а потім вже виявив, що потерпілий не дихає. Тоді, ОСОБА_8 самостійно викликав поліцію і визнав факт того, що міг випадково заподіяти потерпілому тілесні ушкодження. При цьому, ОСОБА_8 категорично заперечує наявність в нього умислу на вбивство вітчима та вказує, що навіть не припускав того, що ОСОБА_9 може померти. За таких умов, захисник переконаний у відсутності в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 119 КК України.

Інші учасники кримінального провадження, а саме прокурор, апеляційну скаргу на судове рішення не подавав, однак на апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника подав заперечення в яких просив вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 серпня 2019 року залишити без зміни, а подані на нього апеляційні скарги без задоволення (а.с. 124 т.2).

Як встановлено судом першої інстанції, 08.12.2018 року близько 24.00 год. ОСОБА_8 після розпивання спиртних напоїв з вітчимом ОСОБА_9 за місцем свого проживання: АДРЕСА_2 , ліг спати в житловій кімнаті будинку. Через деякий час прокинувся від брязкіту. Зайшовши до приміщення кухні, ОСОБА_8 виявив лежачого на підлозі ОСОБА_9 та перевернуте металеве відро з відходами.

ОСОБА_8 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, обурившись незначними діями ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, розпочав словесний конфлікт з останнім, у ході якого ОСОБА_8 ударив потерпілого у обличчя. У цей час у нього виник злочинний умисел на протиправне позбавлення життя ОСОБА_9 , шляхом нанесення по його тілу ударів кулаками рук в ділянки життєво важливих органів, заподіяння йому тілесних ушкоджень несумісних із життям.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_9 , який лежав на підлозі на животі, направлений головою до іншої кімнати (зали) та незважаючи на те, що останній знаходиться у безпорадному стані через сильне алкогольне сп`яніння і не в змозі внаслідок цього чинити опору, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, перевернув ОСОБА_9 на спину та наніс кулаком правої руки з великою силою 5 ударів в область живота та грудної клітини в ділянки життєво важливих внутрішніх органів ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_8 заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді перелому ребер 4, 5, 6 справа по середньо ключичній лінії, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 та 10 зліва по навкологрудинній лінії, 9 зліва по задній-пахвовій лінії з крововиливами в м`які тканини, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 304 від 04.02.2019 відносяться до пошкоджень середнього ступеня тяжкості та у вигляді крововиливів в брижейку кишечника та сальника, масивний крововилив в підшлункову залозу, які відповідно до висновку тієї ж судово-медичної експертизи відносяться до тяжких тілесних пошкоджень.

Після цього ОСОБА_8 підхопив ОСОБА_9 іззаду за одяг та почав тягнути по підлозі в іншу кімнату (залу). Дотягнувши вітчима до дивана, ОСОБА_8 залишив його лежачим на спині. Потім, щоб дотягтись до подушки, що лежала на тому ж дивані, ОСОБА_8 поставив своє коліно на грудну клітину ОСОБА_9 , та з великою силою натиснув коліном на ділянку грудної клітини. Узявши подушку, ОСОБА_8 підняв ОСОБА_9 у напівсидяче положення, прислонивши спиною до дивану, залишив повернутим обличчям до приміщення кухні.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 , діючи з єдиним умислом, спрямованим на заподіяння смерті ОСОБА_9 , обхопив руками шию останнього і з великою силою почав його душити, обмежуючи у вільному диханні, внаслідок чого ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 о 00 год. 51 хв. помер на місці.

Таким чином, ОСОБА_8 з прямим умислом вчинив дії, які виразились у завданні тілесних ушкоджень потерпілому та знаходяться у прямому причинному зв`язку зі смертю останнього, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 115 КК України вбивство, тобто умисне заподіяння смерті іншій людині.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 , та обвинуваченого ОСОБА_8 які підтримали вимоги апеляційної скарги захисника і просили вирок суду змінити та перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.1 ст.115 КК України на 119 КК України, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення вимог апеляційних скарг обвинуваченого і захисника заперечила, просила вирок суду першої інстанції, залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів перевіривши, в межах апеляційної скарги , матеріали даного кримінального провадження вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосуваня норм матеріального права та грубе порушення процесуального права і , як наслідок помилкови й висновок суду першої інстанції про вчинення обвинуваченим саме ч.1 ст.115 КК України, то колегія суддів перевіривши такі доводи вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та правильно оцінені судом.

Зібрані досудовим слідством докази в своїй сукупності, вказують на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а саме умисного протиправного заподіяння смерті (вбивства) ОСОБА_9 .

При цьому, як слідує зі змісту вироку, доводи аналогічного змісту, як обвинуваченого так і його захисника відсутність у обвинуваченого умислу на вчинення вбивства свого вітчима ОСОБА_11 і те, що тілесні ушкодження, які були виявлені на тілі потерпілого були заподіяні обвинуваченим випадково, були предметом детального дослідження в ході судового розгляду судом першої інстанції.

Так, ОСОБА_8 в суді першої інстанції пояснив, що 08.12.2018 року протягом дня він та вітчим ОСОБА_9 періодично вживали спиртні напої. Увечері, близько 22.00 год вирішили випити ще вина, після чого близько 24 год. він пішов спати, а ОСОБА_9 залишився на кухні допивати вино. Прокинуся від брязкоту, підняв голову і побачив, що на кухні перекинуте помийне відро, а вітчим лежить на животі у калюжі відходів. Руки ОСОБА_9 були витягнуті вздовж тіла. Підійшовши до вітчима, перевернув його і взявши за праву руку намагався тягнути в бік кімнати. Потім зробив спробу посадити, але ОСОБА_9 у відповідь почав нецензурно лаятись та кричати, опиратися, тому він - ОСОБА_8 не стримався і вдарив вітчима кулаком двічі в правий бік, щоб привести до тями. Потім знову почав його перевертати. Перевернувши побачив, що у вітчима розбитий ніс і йде кров. Тоді почав тягнути ОСОБА_9 з кухні в кімнату через поріг. Під час перетягування штани ОСОБА_9 зачепились за поріг і сповзли, а футболка задралась до грудей. Коли потерпілий уперся головою в диван, намагався його підняти, але це не вдалось. Присів на коліно біля вітчима і побачив, що ніс у нього не зламаний, але текла кров. На дивані ОСОБА_9 лежав пуфик (подушка). Щоб дотягтися до пуфика, уперся у груди ОСОБА_12 правою рукою, а лівою потягнувся до пуфика. Потім своєю правою рукою приподняв ОСОБА_11 голову і підмостив пуфик під потилицю. Також дав потерпілому прижав тряпку, щоб притулив до носа. Вітчим її взяв, і тримав біля носа рукою. Після цього він ОСОБА_8 повернувся на кухню, промив прохід на вулицю, оскільки там була розлита вода і було трохи крові, поріг у кімнату, але не помітив під столом калюжу бурого кольору. Після прибирання ліг спати. У кімнаті працював телевізор з притишеним звуком. Приблизно через 10 хвилин почув, як йому здалося, храп, піднявшись, подивився на вітчима, очі у нього були заплющені, тому вирішив що той спить. Зрозумівши, що храп незвичний, підійшов до ОСОБА_9 , який продовжував лежати із заплющеними очима, тряпка, якою він раніше закривав ніс, лежала поруч. Вітчим періодично переставав дихати і знову починав хропіти. Так тривало близько хвилини, потім знову перестав дихати. Він почав трясти потерпілого, бо злякався. Важає, що було близько 2-ї год ночі. Після цього, вийшов на вулицю і сидів біля хвіртки, потім зателефонував у поліцію, повідомив, що батько вбився. Руки у нього ОСОБА_8 були у крові, бо піднімав вітчиму голову, а волосся у нього було залите кров`ю. Звідки взялися множинні переломи ребер та внутрішніх ушкоджень пояснити не може. Він ніколи вітчиму не спричиняв шкоди, хіба що міг «ляснути». Шию можливо передавив, коли тягнув ОСОБА_9 за футболку. За шию його не душив, можливо, під`язикові кістки переламалися, коли тягнувся за пуфіком, то уперся рукою у груди ОСОБА_9 , він був мокрий, грудна клітка висока, то можливо рука спливла йому і уперлась потерпілому у шию, так і зламалась під`язикова кістка. Крім того пояснив, що ОСОБА_9 був сильно п`яний, падав і вдарявся об різні предмети.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який встановив, що незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.1 ст. 115 КК України, його вина у вчиненні зазначено злочину підтверджується поясненнями свідків та долученими до матеріалів кримінального провадження і дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема :

- витягом з ЄРДР № 0000246, згідно якого суд встановив, що 09.12.2018 року близько 01.00 год. за місцем свого мешкання в АДРЕСА_2 , було виявлено труп ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 із ознаками насильницької смерті (т. 1, а.с. 91);

- рапортом помічника чергового Недригайлівського ВП ОСОБА_10 про те, що 09.12.2018 року ним отримано заяву від ОСОБА_8 та зареєстровано ЄО за № 2679 про раптову смерть вітчима в АДРЕСА_2 . Заявник повідомив, що на вітчимі є сліди крові, так як він впав (т.1, а.с.96);

- протоколом огляду місця події від 09.12.2018 року з відеозаписом до нього, згідно якого було оглянуто господарство, житло та господарчі приміщення по АДРЕСА_2 , в ході якого на відстані 196 см від порогу та 220 см від правої стіни зали до стопи правої ноги виявлено труп чоловіка. Цим же протоколом зафіксовано виявлені на трупі тілесні ушкодженн та вказано про речі, що були виявлені і вилучені в ході вказаної процесуальної дії (т.1, а.с.99-112);

- протоколом огляду предмету від 10.12.2018 року, згідно якого було оглянуто куртку чоловічу сірого кольору, кофту чоловічу в`язану темно-синього кольору, бор юбки чоловічі чорного кольору, туфлі зі шкіри чорного кольору, вилучені у ОСОБА_8 . На кофті, брюках та туфлях виявлено плями бурого кольору, зовні схожі на кров (т.1, а.с.117-119, 126-129);

- протоколом огляду трупа від 09.12.2018 року з фототаблицею до нього, згідно якого було оглянуто труп ОСОБА_9 і зафіксовано тілесні ушкодження у виді саден та гематом на обличчі, лівому вусі, лівій стороні шиї, черепній коробці, лівій ключиці, ураження кожного покрову на задньо-боковій ділянці трупа, крововиливів в черевній ділянці трупа, крововиливів на органах черевної порожнини. У ході проведення огляду трупа був вилучений одяг, серед якого також футболка, розірвна з правого боку горла (т.1, а.с.130-139);

- протоколом огляду предмету від 10.12.2018 року, згідно якого було оглянуто одяг трупа ОСОБА_9 та встановлено, що на футболці маються пошкодження у вигляді розриву до шву та відірвана окантовка на горловині з правого боку. На футболці, на одній із шкарпеток та еластичних бинтах встановлено плями бурого кольору, за зовнішніми ознаками схожі на кров (т. 1, а.с. 141);

Крім того, згідно висновку експерта № 304 від 04.02.2019 року, з під час судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_13 виявлені пошкодження: садна та синці в області обличчя, рана в проекції правої надбрівної дуги, надрив правої верхньої повіки, рана на нижній губі з переходом на підборіддя, рана на вушній раковині зліва, крововиливи в проекції ран а також скроневих м`язах на потиличній ділянці, садна та синці верхніх та нижніх кінцівок, а також задньої поверхні тулуба. Переломи верхніх ріжків щитовидного хряща а також правого великого ріжка під`язичної кістки разом з крововиливами в м`які навколишні тканини. Переломи ребер: 4,5,6 справа по середньо ключичній лінії 2.3,4,5,6,7,8,9,10 зліва по навкологрудинній, 9 зліва по задній-пахвовій з крововиливом в м`які тканини, а також крововилив в м`які тканини в області грудини. Пошкодження у вигляді синців та саден в ділянці обличчя, ран в проекції правої надбрівної дути та нижньої губи надрив правої верхньої повіки, вдавлення очного яблука в глазницю, крововиливів в проекціях ран а також синці та садна верхніх та нижніх кінцівок та задньої поверхні тулуба, відносяться до пошкоджень легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я, згідно додатку до правил про проведення СМЕ наказу №6 МОЗ України від 17.01.95 року пункт 2.3.2(а) стосовно живих осіб. Пошкодження у вигляді перелому ребер 4,5,6 справа по середньо ключичній лінії 2,3,4,5,6,7,8,9,10 зліва по навкологрудинній лінії, 9 зліва по задній-пахвовій з крововиливами в м`які тканини відносяться до пошкоджень середнього ступеня тяжкості згідно додатку до правил про проведення СМЕ наказу №6 МОЗ України від 17.01.95 року по тривалості розладу здоров`я, стосовно живих лиць. Механізм утворення даних тілесних пошкоджень - неодноразова дія тупого твердого предмета(предметів). Пошкодження у вигляді крововилививів в брижечку кишечника та сальника, масивний крововилив в підшлункову залозу відносяться до тяжких тілесних пошкоджень, згідно додатку до правил про проведення СМЕ - наказу №6 МОЗ України від 17.01.95 року пункт 2.1.3(Л) стосовно живих лиць.

Відповіднодо вказаного висновку судом першої інстанції також було встановлено, що пошкодження у вигляді перелому верхніх ріжків щитовидного хряща а також правого великого ріжка під`язичної кістки відносяться до тяжких тілесних пошкоджень згідно додатку до правил про проведення СМЕ наказу № 6 МОЗ України від 17.01.95 року пункт 2.1.3(1) стосовно живих лиць. Механізм утворення даних тілесних пошкоджень це дія тупого твердого предмета (предметів) з силою, що діяла в місцях переломів. Дані тілесні пошкодження знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 . Також, встановлено малоймовірність того, що потерпілий міг отримати дані тілесні ушкодження від падіння та подальшого ударяння об будь-яку із поверхонь. Характер та колір даних пошкоджень не виключає можливості їх утворення за події, що відбувалися 09.12.2018 року та що описані в ухвалі слідчого судді характерні конструктивні особливості знаряддя, яким завдано ушкодження не було відображено під час судово-криміналістичного дослідження. Відповідно до цього ж висновку, встановлено неможливість судити про те, чи можливо було б запобігти смерті ОСОБА_9 після надання кваліфікованої медичної допомоги, оскільки обставини для кожного випадку різні і не завжди залежать від рівня надання медичної допомоги.

Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції, з урахуванням вказаного висновку судово медичної експертизи, дійшов обґрунтованого та беззаперечного висновку, що смерть гр. ОСОБА_9 настала саме від механічної асфіксії внаслідок здавлення органів шиї між двома тупими предметами, на що вказують виявлені під час розтину ознаки швидко наступившої смерті: інтенсивні трупні плями, дрібні крововиливи під зовнішню оболонку серця та вісцеральну плевру легенів, рідка кров в порожнинах серця, більше справа, а також специфічні ознаки у вигляді переломів обох верхніх ріжків щитовидного хряща а також правого ріжка під`язикової кістки разом з крововиливами в місцях переломів, сліди крові в верхніх дихальних шляхах. Судячи по вираженню трупних змін, смерть настала до однієї доби на момент дослідження трупа в морзі. (т.1, а.с.167-169).

З огляду на встановлені у вказаному висновку обставини, на перконання колегії суддів, суд дійшов правильного висновку, про те, що ним спростовуються твердження обвинуваченого, що наявність значних тілесних ушкоджень, значно більшої кількості ніж вказував ОСОБА_8 , могла виникнути коли потерпілий сам падав та вдарявся об різні предмети. Між тим, вказаний висновок ні обвинуваченим, ні його захисником не спростований, а тому він обгрунтовано визнаний судом першої інстанції допустими доказом вини ОСОБА_8 та врахований ним при ухваленні судового рішення.

Також, суд першої інстанції дослідив і висновок експерта № 40-364 від 21.01.2019 року та встановив, що на спині фуфайки зліва (футболки), належної ОСОБА_9 виявлено два пошкодження у вигляді розривів в результаті перерозтягу трикотажу фуфайки, що, ймовірно, утворилися внаслідок тангенціальної дії тупого твердого предмету (предметів), чи виступаючими частинами даного предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, в напрямку згори вниз, зліва направо. У верхньому відділі спинки фуфайки виявлено розрив скріплюючих ниток правого плечового шва, шва пройми правого рукава та швів обробки ворота, що утворилися при перерозтягу скріплюючих ниток швів. Форма та конструктивні особливості травмуючого предмета (предметів) в пошкодженнях на фуфайці не відобразилися (т.1, а.с. 176-178).

З дослідженого в судовому засіданні висновку експерта № 41-365 від 25.01.2019 року, з метою перевірки показань обвинуваченого, щодо перелому щитоподібного хряща та підязикової кістки, судом першої інстанції встановлено, що на клапті шкіри №1 з проекції правої надбрівної дуги від трупа ОСОБА_9 виявлено не наскрізне ушкодження у вигляді розриву, яке утворилося при перерозтягу шкіри. На представленому клапті шкіри № 1 з проекції правої надбрівної дуги сліди заліза не виявлені. На клапті шкіри № 2 з нижньої губи зліва виявлено забійну рану, яка могла утворитися від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, форма та конструктивні особливості якого в ушкодженні не відобразилися. На представленому клапті шкіри №2 з нижньої губи зліва виявлено фонове забруднення слідами заліза. На клапті шкіри №3 з «ділянки підборіддя та під нижньою щелепою» виявлено ушкодження у вигляді садна, яке утворилося при динамічному контакті шкіри з тупим предметом, що діє тангенціально. Форма і конструктивні особливості травмуючого предмета в ушкодженні не відобразилися. На представленому клапті шкіри № 3 з «ділянки підборіддя та під нижньою щелепою» виявлено фонове забруднення слідами заліза. На клаптях шкіри, наданих на експертизу, яких-небудь видимих сторонніх включень, таких як деревина, волокна, тощо не виявлено. На представленому на експертизу 5-му ребрі справа, орієнтовано по середній ключичній лінії, виявлено повний прямий перелом, який утворився від сили, діючої в місці перелому. На представленому на експертизу 3-му ребрі зліва, орієнтовано по передній паховій лінії, виявлено повний непрямий перелом, який утворився від сили, діючої на деякій відстані від місця перелому. На представленому на експертизу 4-му ребрі зліва, орієнтовно по навкологрудинній лінії та по передній пахвовій лінії виявлено по одному прямому перелому, які утворилися від сили, діючої в місцях переломів. На представленому на експертизу 6-му ребрі зліва, орієнтовно по навкологрудинній лінії та по передній пахвовій лінії виявлено по одному повному прямому перелому, як: утворилися від сили, діючої в місцях переломів. На представленій на експертизу під`язиковій кістці у місці з`єднання з правим великим ріжком під`язикової кістки виявлено повний прямий перелом, який утворився від сили, що діє в місці перелому. На представленому на експертизу щитоподібному хрящі виявлено повні прямі переломи основи правого та лівого верхніх ріжків та прямі переломи пластинок щитоподібного хряща на задньому краю біля правого нижнього ріжка та біля лівого нижнього ріжка. Виявлені переломи утворилися від сили (сил), що діяла в місцях переломів. Враховуючи морфологічні ознаки та характер ушкоджень на представлених на експертизу біологічних об`єктах, можна допустити, що ушкодження заподіяні декількома знаряддями. Визначити форму, розміри, характерні ознаки та конструктивні особливості травмуючого предмета (предметів), яким (якими) вони завдані по виявленим ушкодженням на представлених на експертизу біологічних об`єктах неможливо. Враховуючи наявність крововиливів в м`які тканини біологічних об`єктів, наданих на експертизу, можна допустити, що ушкодження є прижиттєві. Враховуючи весь комплекс ушкоджень на клапті шкіри № 3 з «ділянки підборіддя та під нижньою щелепою», на під`язиковій кістці та на щитоподібному хрящі, маловірогідно, що вони утворилися одночасно в наслідок тиснення ранта горловини синтетичної футболки, наданої на дослідження. Не можна виключити можливість утворення ушкодження на клапті шкіри № 3 з «ділянки підборіддя та під нижньою щелепою» та деякі пошкодження на під`язиковій кістці та на щитоподібному хрящі в наслідок тиснення ранта горловини синтетичної футболки, наданої на дослідження (т. 1, а.с.186-194).

Аналізуючи вказаний висновок експерта колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 де він зазначає, що перелом щитоподібного хряща та під`язикової кістки стався, коли він затягував вітчима у кімнату, спростовуються вказаним висновком експерта підстав не довіряти якому не вказано ні обвинуваченим, ні захисником.

Також, з метою повноти встановлення фактичних обставин справи та перевірки наданих обвинуваченим ОСОБА_8 пояснень судом першої інстанції було допитано і судово-медичного експерта ОСОБА_14 який вказав суду, що спираючись на результати криміналістичного дослідження, може впевнено стверджувати, що тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого ОСОБА_9 в ділянці шиї, утворилися прижиттєво і саме в результаті здавлення. Механізм утворення ушкоджень - зміщення щитовидного хряща і під`язикової кістки в сторону хребта. В залежності в якій стороні було здавлення - в тій стороні утворюється і перелом. У ОСОБА_9 хрящі були зламані і справа і зліва, а також додатково зламаний рожок під`язикової кістки, що характерно саме для здавлення шиї. Зазначив експерт і про те, що під час розтину у потерпілого також були виявлені прямі і непрямі переломи ребер. Прямі переломи утворилися безпосередньо в місці прикладення сили. Крім того, переломи ребер супроводжуються крововиливами, що свідчить про прижиттєве отримання ОСОБА_9 вказаних ушкоджень. Непрямі переломи ребер свідчать про те, що сила прикладалася віддалено від місця самого перелому. В результаті прямої дії були зламані 5-те ребро справа, 3-тє ребро зліва, 4-те ребро зліва, 5-те ребро зліва, тобто від сили, діючої саме в місцях переломів. Наявні у потерпілого крововиливи свідчать про прижиттєве утворення вказаних ушкоджень.

Також, експерт суду пояснював, що був присутній при проведенні слідчого експерименту та вказав, що більшість із тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , могли утворитися при обставинах, продемонстрованих ОСОБА_8 під час слідчого експерименту. Він показував нанесення тілесних ушкоджень у верхніх відділах грудної клітини. Однак механізм нанесення тілесних ушкодження, які були причиною смерті ОСОБА_9 , в ході слідчого експерименту ОСОБА_8 не продемонстрував. На його запитання як саме він діяв та чи здавлював шию потерпілого, ОСОБА_8 не відповів. Експерт вказав, що нанесення ударів у грудну клітину та область «сонячного сплетіння» небезпечні тим, що там знаходиться зона, яка регулює роботу серця і при невеликій дії на неї можлива зупинка серця. У тому місці, де ОСОБА_8 натиснув коліном знаходиться печінка, яка також є життєво важливим органом.

Крім того, експерт зазначив суду і про те, що пояснення ОСОБА_8 , що він уперся коліном у верхню частину грудної клітини потерпілого, щоб взяти подушку, можуть відповідати дійсності, оскільки така дія обвинуваченого могла спричинити непрямий перелом 3-го ребра, але ніяк не перелом щитовидного хряща і під`язикової кістки. Малоймовірно також, що цей перелом стався внаслідок зіслизання руки обвинуваченого на шию потерпілого з грудної клітки останнього. На шиї у потерпілого слідів конкретно пальців рук не виявлено, але були крововиливи в місцях переломів хрящів, що свідчить про прижиттєве утворення даних ушкоджень внаслідок здавлення між тупими предметами, якими можуть бути і руки. У потерпілого виявлені ознаки швидкого настання смерті множинні крововиливи. Точний час смерті встановити неможливо, встановлювали відповідно таблиць по типу трупних плям.

Щодо посмертного храпу, про який вказував обвинувачений ОСОБА_15 в своїх поясненнях, то експерт суду пояснив це тим, що він виникає через те, що при настанні смерті виходить повітря із полостей полих органів, верхніх дихальних шляхів. Саме коли людина помирає, буває такий храп. Це все посмертне явище, яке в науці називається термінальна стадія смерті. При цьому зазначив суду, що відповісти на питання чи можна було запобігти смерті ОСОБА_9 у випадку негайного надання медичної допомоги неможливо, оскільки це залежить від багатьох чинників.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла переконання, що суд першої інстанції оцінивши такі пояснення експрета в сукупності з іншими дослідженими ним висновками експертиз, дійшов правильного висновку, яким і спростовується твердження обвинуваченого, що під`язикові кістки, можливо, зламалися внаслідок затягування футболки, що була на потерпілому під час волочіння, оскільки футболка не являється тупим предметом. З цих же підстав суд правильно дав оцінку і поясненням ОСОБА_8 про те, що під`язичні кістки могли переламатись коли його рука, ймовірно, зіслизнула на шию потерпілого, коли він опирався на груди останнього, таким чином надавивши на шию. При цьому, суд звернув увагу на те, що натиснення однією рукою за обставин, на які вказує обвинувачений не відповідають висновку експерта про те, що шия здавлена саме двома тупими предметами, а не одним (рукою).

Щодо механізму можливого утворення переломів хрящів у потерпілого, які в ході судового розгляду справи намагались тлумачити обвинувачений та захисник різними версіями, то їх суд першої інстанції обгрунтовано визнав намаганням останніх відвести від обвинуваченого підозру та правильно встановив те, що факт доведення здавлювання ОСОБА_8 шиї потерпілого ОСОБА_9 обома руками, внаслідок чого і стався перелом під`язикових кісток є доведеним.

В самих же апеляційних скаргах ні обвинувачений, ні захисник жодним чином не спростовують встановлений судом факт та взагалі не дають йому жодної оцінки, як і не наводять доводів для визнання вказаного висновку експерта не належним доказом вини ОСОБА_8 .

Також, як вбачається з матеріалів справи судом першої інстанції було досліджено та враховано при винесенні вироку протокол проведення слідчого експерименту від 10.12.2018 року з DVD-диском до нього, згідно якого було проведено слідчий експеримент з метою перевірки і уточнення відомостей, а саме: перевірки показів ОСОБА_8 ( а.с.197-200). З дослідженого DVD-диску судом було встановлено те, як ОСОБА_8 добровільно показав та розповів про механізм нанесення ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , у тому числі показав, як наступив коліном на груди ОСОБА_9 і потягнувся правою рукою до подушки, що лежала на дивані. Крім того у приміщенні вбачаєтьсся декілька плям та бризків бурого кольору, схожих на кров, походження та розташування яких обвинувачений пояснити не зміг.

Як вбачається з матеріалів справи в ході судового розгяду справи обвинувачений відмовився від цих пояснень і сказав, що обмовив себе, і насправді він оперся коліном на підлогу, а ОСОБА_9 натиснув правою рукою на груди, а лівою потягнувся до подушки.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі обвинувачений вже вказує на протокол слідчого експерименту, як на недопустимий доказ його вини, оскільки в ході його проведення він не був забезпечений належним захистом.

Перевіряючі такі твердження обвинуваченого в його апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що вказані доводи обвинуваченого ОСОБА_8 в суді першої інстанції вже виступали предметом дослідженя та їм було надано обгрунтовануоцінку.

Зокрема пояснення обвинуваченого в цій частині суд розцінив не правдивими та спрямованими на уникнення відповідальності за вчинене, оскільки вони спростовуються показаннями допитаного у судовому засіданні експерта ОСОБА_14 , який вказував, що перелом ребра міг утворитись саме від натиснення коліном. До того ж судом з відео встановлено, що подушка лежить зправа від обвинуваченого, отже механізм дії, на який вказав під час допиту у суді обвинувачений, а саме, що він наступив на груди потерпілому правою рукою і лівою потягнувся до подушки, - є незручним, отже такі пояснення ОСОБА_8 є нелогічними. Такі висновки суду апелянти не спростовують та не вдаються в своїх апеляційних скаргах до їх аналізу.

Щодо порушення права обвинуваченого на захист, в ході проведення з ним слідчого експерименту, як вказувалося вище, то їх колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як було правильно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, слідчий експеримент проводився за участі захисника ОСОБА_7 і ніяких зауважень щодо проведення слідчих дій учасниками провадження, в тому числі і самим обвинуваченим ОСОБА_8 , не висловлювлось (а.с. 197-200 т.1). Більше того, обвинувачений в своїй апеляційній скарзі не конкретизує в чому саме полягало порушення його права на захист та з яких підстав він вважає, що надана йому правова допомога відбувалася на неналежному рівні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу і та те, що в ході судового розгяду з приводу проведення слідчого експеримента ОСОБА_8 пояснював суду, що прийшовши на кухню побачив, що ОСОБА_9 лежить на полу з розбитим лицем і нецензурно на нього (посєву) вилаявся, за що той вдарив вітчима у обличчя. Потім вдарив двічі у живіт, втретє у сонячне сплетіння і потім у груди. Бив кулаком зверху вниз. Розуміє, сонячне сплетіння забиває людині тихання, тому і бив, щоб заспокоїти ОСОБА_9 , яктй лаявся та відмахувався. Також розуміє, що натискаючи та б`ючи у грудну клітину міг пошкодити життєво важливі органи. Чому натиснув, спираючись, на грудну клітину потерпілому, коли тягнувся за подушкою, а не дістав її іншим чином (переступивши через відчима чи обійшовши його), пояснити не зміг.

Також в ході судового розгляду, судом першої інстанції було звернуто увагу і на психічний стан обвинуваченого. Так відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 63 від 07.02.2019 року, судом встановлено, що в момент вчинення злочину ОСОБА_8 не перебував в стані фізіологічного афекту. Під час проведення даної експертизи ОСОБА_8 будь-яких конфліктних чи особистісно значимих (психотравмуючих) ситуаційних впливів на нього з боку потерпілого ОСОБА_9 не зазначає, вказує, що поведінка та дії потерпілого не викликали у нього будь-яких незвичайних, непритаманних йому раніше відчуттів та емоцій. Алкогольне сп`яніння середнього ступеню, в якому перебував ОСОБА_8 під час інкримінованого йому правопорушення, викликає більш глибокі порушення свідомості, ніж будь-які афективні стани (в тому числі й емоційне напруження та збудження) і поведінка підозрюваної особи детермінується вже розладом психічних процесів під впливом алкоголю (т.1, а.с.205-210).

З огляду на встановлені судом першої інстанці обставини, в тому числі враховуючи вказаний висновок судово-психіатричного експерта колегія суддів, по при доводи обвинуваченого і його захисника, погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 прямого умислу на вчинення вбивства потерпілого, оскільки до останнього він застосовував фізичну силу, цілком усвідомлюючи свої дії, їх характер та наслідки, які вони можуть спричинити смерть людини.

Оцінивши досліджені докази в своїй сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, а також оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів апеляційного суду, що вину ОСОБА_8 у формі раптово виниклого прямого умислу, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України - протиправне заподіяння смерті іншій людині, повністю доведено.

Щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому, з якою фактично не погоджуються апелянти сам обвинувачений та його захисник, вважаючи, що дії ОСОБА_8 повинні бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 119 КК України, як вбивство через необережність, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, як в суді першої інстанції так і в доводах своєї апеляційної скарги захисник вказує на відсутність в обвинуваченого ОСОБА_8 мотиву на вчинення вбивства потерпілого, отже і на відсутність у нього умислу на вчинення злочину. Апеляційну скаргу захисник обґрунтовував спільним проживанням обвинуваченого з потерпілим, добрими відносинами між ними, наявністю в потерпілого коштів на життя, які вони спільно могли витрачати, та наданням потерпілому допомоги після побиття (підклав подушку під голову) і самостійно викликав поліцію після вказаних подій. З огляду на викладне захисник вважав, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 містять склад іншого правопорушення, передбаченого не ч.1 ст. 115 КК України, а ч.1 ст. 119 КК України.

З такими висновами захисника колегія суддів не погоджується.

Так, з суб`єктивної сторони вбивство через необережність ( ст.119 КК України) може бути вчи¬нене внаслідок як злочинної самовпевненості, так і злочинної недбалості. Вид необережної вини на кваліфікацію злочину, що розглядається, не впли¬ває. Проте його встановлення є необхідним для оцінки ступеня суспільної небезпечності вчиненого, а також для правильного відмежування даного злочину від умисного вбивства і випадкового спричинення смерті.

При вбивстві внаслідок злочинної самовпевненості винний передбачає можливість настання смерті іншої особи від вчинюваної ним дії (бездіяль¬ності), але легковажно розраховує на її відвернення. При цьому повинен ма¬ти місце розрахунок на конкретні обставини, які, на думку винного, відвер¬нуть настання смерті. Однак такий розрахунок виявляється легковажним. Обставинами, які, на думку винного, відвернуть настання смерті, можуть бути його власні сили і можливості, діяльність інших людей тощо. При вчиненні злочину, що розглядається, характерним є те, що винний переконаний у ненастанні злочинного наслідку.

Суб`єктивна сторона передбаченого ч.1 ст. 115 КК України злочину - умисного вбивства характеризується виною у формі умислу.

Відповідно до ст. 24 КК України умисел поділяється на прямий та непрямий.

Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Інтелектуальний момент прямого умислу полягає в усвідомленні особою суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його суспільно небезпечних наслідків. Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а й певне розуміння його суспільної небезпеки. Передбачення це розумове уявлення особи про результати воєї дії (бездіяльності). При вчиненні злочину винний усвідомлює зміст конкретних наслідків його діяння, їх суспільно небезпечний характер (шкоду, яка буде заподіяна об`єктом посягання), а також неминучість або можливість настання таких наслідків.

Також, окрім прямого і непрямого умислу, в теорії і судовій практиці виокремлюють ще й інші види умислу. Вони не утворюють самостійної форми вини, не підміняють понять прямого і непрямого умислу, а існують лише в їхніх межах.

Залежно від часу виникнення і формування розрізняють умисел заздалегідь обдуманий і такий, що виник раптово.

При цьому, умисел, що виник раптово має місце тоді, коли намір вчинити злочин і його безпосередня реалізація не відділені між собою деяким проміжком часу, тобто винний вчиняє злочин одразу ж після виникнення умислу. Різновидом цього умислу є афектований умисел, який виникає в момент сильного душевного хвилювання (фізіологічного афекту), зумовленого впливом на винного якихось особливих обставин, найчастіше насильства чи інших неправомірних дій.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження при встановленні в обвинуваченого ОСОБА_8 умислу на вбивство ОСОБА_9 суд першої інстанції врахував характер взаємовідносин обвинуваченого і потерпілого та обгрунтовано встанови наявність в обвинуваченого відносно потерпілого агресії, оскільки як під час судового розгляду так і в ході проведення слідчого експерименту він постійно називав загиблого образливими словами. Допитані судом свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 також підтвердили, що ОСОБА_8 лаявся на ОСОБА_9 , чим спростовуються пояснення обвинувачення стосовно того, що пияцтво вітчима у нього роздратування не викликало.

Також, колегія суддів звертає увагу і на кількість, характер, спосіб та спрямованість завданих обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень, зокрема те, що вони були заподіяні кулаком та коліном по життєво важливим органам, цілком розуміючи можливе настання наслідків, про що обвинувачений сам пояснив суду, свідчить саме про умисел на вбивство, а не на завдання тяжких тілесних ушкоджень та спростовує позицію захисту про те, що вбивство могло бути ненавмисним.

Як вказав в своїй ухвалі ВСС України від 23.05.2017 року, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу і на дії ОСОБА_8 після вчинення ним злочину виходячи з встановлених судом фактичних обставина справи.

Так, як вбачається з матеріалів справи та з пояснень самого обвинуваченого останній, між іншого, пояснював суду, що бачив у потерпілого тілесні ушкодження і кров, та чув як він лежачи хрипів (при цьому, експерт вказував, що хріп такого роду незвичний і є посмертним), однак викликати швидку допомогу ОСОБА_8 не став, покинув потерпілого сам на сам, а потім вже, коли побачив його без ознак життя, знову ж таки не викликаючи медиків, викликав поліцію якій повідомив, що батько вбився, тим самим виключивши свою причетність до його смерті.

Щодо намагання обвинуваченого надати допомогу потепілому, про що сторона обвинувачення вказувала як в суді першої інстанції так і в апеляційні сарзі, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказана обставина вбачається виключно з пояснень самого обвинуваченого та не знаходить жодного доказового підтвердження в досліджених матеріалах справи.

Враховуючи викладне, колегія суддів правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вважає правильною та не вбачає підстав для її зміни, як на тому наголошував захисник.

Щодо інших доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , про які він наголошував в своїй апеляційній скарзі, а саме проведення огляду місця події відбувалося з процесуальними порушеннями, то їх колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки жодних доводів того, в чому саме полягали такі порушення ні сам обвинувачений ні його захисник так і не вказали.

Також, обвинувачений в своїй апеляційній скарзі не вказує в чому саме полягали порушення щодо висновку про раптову смерть ОСОБА_9 зареєстрованого за № 2679, а тому колегія суддів теж не може визнати їх обґрунтованими.

Щодо виду та міри призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно роз?яснень, які наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції достатньо виконав вимоги ст.ст. 50, 65, 66 та 67 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до особливо тяжких злочинів, незворотні наслідки від його вчинення смерть людини, особу обвинуваченого, який вину визнав частково, що вказує на його не повне розкаяння, нейтральну характеристику, відсутність судимостей, відсутність місця роботи, відсутність обставин, які б пом`якшували покарання та наявність обставин, які його обтяжують вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння (а.с. 236 т.1) та відносно особи похилого віку.

А тому, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 8 років позбавлення волі за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства, суд дійшов на підставі глибокого та детального аналізу сукупності доказів у справі з точки зору їх допустимості, належності, логічності та взаємозв`язку.

Тому, ухвалений відносно ОСОБА_8 вирок є законним і обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 02 серпня 2019 року, відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, з моменту вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4