Ухвала

іменем України
24 лютого 2020 року

м. Київ
справа № 638/13892/18

провадження № 51-921 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Харківського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року щодо засудженої ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2018 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Відповідно до статті 75 КК ОСОБА_5 звільнена від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки та покладенням на неї обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частиною 1 та пунктом 2 частини 2 статті 76 цього Кодексу.

Постановлено задовольнити цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 . Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 587225 грн.
Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді від 04 липня 2018 року, яке вилучене 27 червня 2018 року під час обшуку, проведеного за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Цим же вироком вирішена доля речових доказів, прийнято рішення про їх повернення законним володільцям та зберігання в матеріалах кримінального провадження.
Розглядаючи апеляційні скарги прокурора та потерпілої, суд апеляційної інстанції 05 грудня 2019 року постановив свій вирок, яким вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2018 року щодо ОСОБА_5 скасував в частині призначення покарання, скасування арешту та вирішення долі речових доказів в частині їх повернення законним володільцям. ОСОБА_5 призначив покарання за частиною 4 статті 190 КК із застосуванням статті 69 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна.

Відповідно до статті 96-1 КК застосовано спеціальну конфіскацію до мобільного телефону S-Tell чорного кольору, який належить засудженій.

В решті вирок міського суду залишено без зміни.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що потерпіла не погоджується з вироком апеляційного суду. Вказує на те, що судом не було враховано обставин, що обтяжують покарання засудженій, а також не погоджується з рішенням апеляційного суду в частині вирішення долі речових доказів.

Перевіривши касаційну скаргу потерпілої на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.

Так, відповідно до вимог частин 2, 3 статті 427 КПК у касаційній скарзі, крім іншого, зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
Також, згідно з частиною 5 статті 427 КПК до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.
У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Так, касаційну скаргу потерпілої адресовано до Верховного Суду України, тоді як відповідно до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів») судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Крім того, потерпіла у касаційній скарзі ставить вимогу щодо відшкодування завданої їй моральної шкоди, однак у мотивувальній частині цієї скарги не наводить доводів такої позиції з урахуванням вимог кримінального процесуального закону.
Також, потерпіла посилається на причетність до злочину, окрім засудженої, інших осіб та просить призначити розгляд цього кримінального провадження щодо всіх учасників шахрайської схеми.
Однак, не звернула увагу на те, що відповідно до положення частини 1 статті 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Отже, у касаційній скарзі потерпіла має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на її думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.

До того ж, всі порушення, які, на думку потерпілої, відбулись в цьому кримінальному провадженні повинні бути викладені в мотивувальній частині касаційної скарги, а вимоги касаційної скарги мають відповідати статті 426 КПК відповідно до якої, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
- залишити судове рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення;
- скасувати судове рішення та призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції.
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження
- змінити судове рішення.
Однак, потерпіла в прохальній частині касаційної скарги просить вирішити питання про розгляд кримінального провадження іншим судом, а саме за місцем її проживання.
Проте, не звернула уваги на те, що питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого вирішується в порядку глави 3 КПК.
До того ж, вимоги потерпілої стосуються вироку суду апеляційної інстанції, однак зі змісту касаційної скарги вбачається, що вона також вказує на незаконність вироку районного суду, чим допустила неузгодженість своєї позиції та суперечності у своїй касаційній скарзі.
Також потерпілою додано до касаційної скарги вирок щодо засудженої отриманий з Єдиного державного реєстру судових рішень, з якого вбачається, що засудженою є ОСОБА_1, у зв`язку з чим неможливо ідентифікувати особу засудженої.
Водночас потерпіла в мотивувальній частині касаційної скарги, висловлюючи незгоду з ухвалою апеляційного суду від 05 грудня 2019 року, не звернув уваги на те, що апеляційним судом постановлено рішення щодо засудженої у формі вироку.
Таким чином, недодержання потерпілою вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення її касаційної скарги без руху.

З урахуванням наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Харківського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року щодо засудженої ОСОБА_5 залишити без руху, надавши їй п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання нею ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3