ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1183/20 Справа № 202/1178/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровська, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2, 3 ст. 311, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 313 КК України,

за участю учасників провадження:
прокурора: ОСОБА_8
обвинуваченого в режимі відеоконференції: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_9
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати в частині обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 і постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на практику ЄСПЛ у рішеннях Харченко проти України, Тодоров проти України, Мурукін проти України, яка залишена поза увагою суду першої інстанції, а також зазначає про порушення вимог ст.ст. 22, 94 та 370 КПК України.

Суд, мотивуючи оскаржену ухвалу тим, що обвинуваченому пред`явлено обвинувачення у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, не перевірив докази щодо дійсного стану обвинувачення за Єдиним реєстром досудових розслідувань, не надав адвокату можливості висловити думку щодо даного питання, не перевірив наявності доказів у клопотанні прокурора. Тобто фактично суд при обранні безальтернативного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою послався на тяжкість обвинувачення, користуючись думкою прокурора, а також не перевірив дійсність заявленого обсягу обвинувачення та вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочинів. Крім того, обвинувачений має на утриманні двох малолітніх дітей.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2020 року клопотання прокурора задоволено та обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 25 квітня 2020 року, включно, без визначення розміру застави.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд зазначив про наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, оскільки не працевлаштований, не має постійного доходу та стійких соціальних зв`язків і будь-кого на утриманні, обвинувачується у вчиненні злочинів, які відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжкого злочину, пов`язаних з незаконним виробництвом прекурсорів з метою їх використання для виробництва психотропних речовин, вчинене організованою групою осіб, може переховуватись від суду з метою перешкоджання розгляду кримінального провадження і ці обставини свідчать про підвищену небезпеку обвинуваченого, а також незаконно впливати на свідків по даному кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення. Запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, на думку суду, можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити, скасувати ухвалу суду та постанову нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на її безпідставність, ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку сторін кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За положеннями частини третьої статті 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Згідно з ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За вимогами ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого виняткового запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для нівелювання заявлених ризиків та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
За матеріалами справи ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та доводи клопотання сторони захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання запобіжного заходу.

Судом першої інстанції встановлено, що заявлені ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України обґрунтовано існують та ОСОБА_7 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, при цьому судом враховано тяжкість покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років (ч. 3 ст. 313 КК України), яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, відсутність міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи та офіційного джерела доходів, тому суд обґрунтовано зазначив, що застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, з чим погоджується і апеляційний суд.

При цьому апеляційний суд також зважає на обставини та тяжкість скоєних злочинів, один із яких є особливо тяжким, які пов`язані із незаконним виробництвом прекурсорів з метою їх використання для виробництва або виготовлення психотропних речовин, з метою збуту, вчинені організованою групою, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку, оскільки посягають на здоров`я населення.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Водночас, апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги у відповідності до ст. 178 КПК України враховує ,що обвинувачений не має постійного джерела доходів та вказана особа скоїла злочин у складі організованої групи, декілька підозрюваних з групи знаходяться у розшуку, тоді як ОСОБА_7 може впливати на інших підозрюваних та обвинувачених з метою перешкоджання досудовому розслідуванню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що заявлені ризики є реальними і для їх запобігання судом обґрунтовано обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника, що суд не в повному обсязі дослідив підстави для обрання запобіжного заходу спростовуються матеріалами справи.

Доводи захисника про порушення судом вимог ст. ст. 22, 94 КПК України, щодо обсягу пред`явленого обвинувачення та наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочинів, апеляційний суд вважає їх передчасними, оскільки питання про доведеність або недоведеність обвинувачення має вирішуватися в нарадчій кімнаті з винесенням остаточного рішення по справі.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2, 3 ст. 311, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 313 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4