ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/612/20 Справа № 202/1125/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, освіта неповна середня, неодруженого, працюючого без оформлення трудових відносин, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, -
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2020 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , та продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, строком на 60 діб, тобто до 13:50 год. 12.06.2020 року включно.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу, встановлено, що органу досудового розслідування дійсно необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій, а матеріали кримінального провадження свідчать про те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, який відноситься до тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна.
Крім того, судом враховані дані про особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, офіційно не працює та не має законного джерела доходу.
Слідчий суддя вважає, що ризики переховування від органів досудового розслідування та суду під загрозою покарання, що загрожує ОСОБА_7 , незаконного впливу на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином зберігаються, не зменшились, що у своїй сукупності свідчить про неможливість запобігання ним шляхом застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу, менш обтяжливого, ніж тримання під вартою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою обрати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам п. 2, 3 та 4 ч. 1 ст. 196 КПК України, оскільки суд не врахував всіх обставин по справі та не надав належної оцінки обґрунтованості підозри та оцінки доведення існування ризиків, а також не надав належної оцінки правильності оформлення клопотання, та не зробив ніякого повідомлення щодо відсутності засвідчення копій, доданих до клопотання матеріалів, так як прокурором не зазначені, які саме копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання додаються до клопотання.
Разом з тим, злочин, в якому підозрюється ОСОБА_7 , відноситься до тяжких злочинів, однак тяжкість злочину сама по собі не є достатньою підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Судом не враховано того факту, що органом досудового слідства до суду не надано належних доказів того, що взагалі є умисні дії ОСОБА_7 у вчиненні злочину, що кваліфікується за ч. 2 ст. 187 КК України, таким чином взагалі відсутній склад злочину, так як підозра необґрунтована.
Також суд не врахував тих обставин, що прокурором не доведено наявність ризиків, тому ризики є необґрунтованими, оскільки органами досудового слідства вказані лише абстрактні можливості та не доведено ніякого реального факту на підтвердження цього, тому обрання такого запобіжного заходу як домашній арешт, дозволить ОСОБА_7 виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.
Захисник зазначає, що судом не була надана оцінка тому факту, що прокурором не доведено суду, що взагалі більш м`які запобіжні заходи, а саме домашній арешт чи інші більш м`які запобіжні заходи не дозволять отримати необхідної поведінки від ОСОБА_7 , що є порушенням чинного КПК України, прокурором у своєму клопотанні взагалі зазначені лише загальні фрази, які не є належними доказами. Крім того, застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не дозволить ОСОБА_7 впливати на свідків, яких він взагалі не знає та не знайомий.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні підозрюваний та його захисник підтримали апеляційну скаргу і з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити, вважали ухвалу слідчого судді необґрунтованою та просили її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, її доводи вважав безпідставними, а ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані в повному обсязі, а доводи сторони захисту, викладені в судовому засіданні та зазначені в апеляційній скарзі щодо необґрунтованості ухвали суду першої інстанції, є безпідставними.
19 лютого 2020 року слідчим повідомлено про підозру ОСОБА_7 про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням погроз насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
З наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності, зокрема відомостями з протоколу допиту потерпілої ОСОБА_10 від 18.02.2020 року, яка пояснила, що їй повідомили про ймовірний замах розбійного нападу на неї, а також обставини нападу на неї, який мав місце 18.02.2020 року групою невідомих осіб з чотирьох чоловік; відомостями з протоколу пред`явлення особи для впізнання від 19.02.2020 року, у якому потерпіла ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_7 як особу, яка вчинила напад на неї в групі невідомих осіб з 4 чоловік; відомостями з протоколу обшуку від 18.02.2020 року, в ході якого у ОСОБА_7 виявлено грошові кошти в сумі 200 грн. та інші речі; відомостями з протоколу проведення слідчого експерименту із потерпілою ОСОБА_10 , в ході якого потерпіла показала, яким чином вчинявся на неї напад з ціллю заволодіння її майном; іншими матеріалами кримінального провадження.
Крім того, обґрунтованість цієї підозри раніше була предметом судового розгляду і знайшла об`єктивне підтвердження при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу. З матеріалів провадження не вбачається, що з того часу виникли будь-які нові обставини, які б спростували обґрунтованість цієї підозри або причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину.
Апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки слідчого судді, що ризики, які були підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно продовжують існувати та для їх запобігання необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Підозрюваний ОСОБА_7 , зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення його винуватості, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення відбування покарання у вигляді позбавлення волі. Також останній може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки не встановлені засоби слідкування або інші речі, за допомогою яких нападники вчиняли кримінальне правопорушення. Крім того, підозрюваний ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків або потерпілу, оскільки останньому відомо анкетні дані потерпілої, її місце мешкання та місце роботи, у зв`язку з чим він може шляхом вмовлянь, погроз або іншим чином з метою уникнення від відповідальності незаконно впливати на потерпілу. Також підозрюваний ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він раніше неодноразово судимий за скоєння корисливих злочинів та відбував покарання в місцях позбавлення волі.
Отже, з урахуванням наведеного колегія суддів оцінює доводи апеляційної скарги щодо недоведеності вищезазначених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню.
Будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_7 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що також спростовує доводи апеляційної скарги захисника в цій частині.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного про те, що відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_7 , а саме того, що злочинні дії останнього виразились у нападі на жінку з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням погроз насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб з чотирьох чоловіків, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
Водночас, апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги у відповідності до ст. 178 КПК України враховує також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 даного кримінального правопорушення, що є тяжким злочином, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Зазначені вище обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Оцінюючи всі обставини в сукупності, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом не враховано того факту, що органом досудового слідства до суду не надано належних доказів того, що взагалі є умисні дії ОСОБА_7 у вчиненні злочину, що кваліфікується за ч. 2 ст. 187 КК України, таким чином взагалі відсутній склад злочину, так як підозра необґрунтована, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати слідчий під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.
Водночас, апеляційний суд керується вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та зауважує, що доводи даної апеляційної скарги захисника на оскаржену ухвалу слідчого судді є ідентичними доводам його апеляційної скарги на ухвалу про продовження тримання ОСОБА_7 під вартою від 20 лютого 2020 року, які вже були предметом апеляційного перегляду. Будь-яких нових обставин, які б виключали продовження тримання ОСОБА_7 під вартою в розумінні положень ст. 199 КПК України, захисником не наведено.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, застосований запобіжний захід стосовно підозрюваного ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 194 КПК України, тому апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2020 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4