Постанова

Іменем України

15 січня 2020 р.

м. Київ
справа № 316/1486/16-к
провадження № 51-3912км19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 23 травня 2019 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000883, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Зарічного Скопінського району Рязанської області Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 05 квітня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 40 000 грн. моральної шкоди, а також витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн., а всього 45 000 гривень. У задоволені позовних вимог ОСОБА_10 до ГРУ ПрАТ "Українська Пожежна Страхова Компанія" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 120 000 гривень. У задоволені позовних вимог ОСОБА_8 , яка діє також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_11 , до ГРУ ПрАТ "Українська Пожежна Страхова Компанія" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 150 000 гривень.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 120 000 гривень моральної шкоди. У задоволені позовних вимог ОСОБА_9 до ГРУ ПрАТ "Українська Пожежна Страхова Компанія" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 07 серпня 2016 року о 23.20 год, керуючи автомобілем «Chevrolet Aveo», рухаючись по проїзній частині пр. Будівельників в м. Енергодарі Запорізької області, в порушення вимог п.п.10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України перед зміною напрямку свого руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не дав перевагу в русі мотоциклу «Musstang MT250-10B», що рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоциклу ОСОБА_12 та його пасажир ОСОБА_13 отримали тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили їх смерть.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 23 травня 2019 року вирок щодо ОСОБА_7 вчастині вирішення цивільного позову скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства. У решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину та правильності кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 286 КК України,ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Свою позицію обґрунтовує тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно погодився з висновком місцевого суду про можливість звільнення засудженого від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України, оскільки при призначенні покарання не було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, думку потерпілих про призначення суворого покарання, а також наслідки, які настали від вчинення злочину, та відсутність у обвинуваченого щирого каяття.Також не погоджується з цивільним позовом.

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить скасувати вирок та ухвалу апеляційного суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає, що судом безпідставно визнано обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття.

У запереченні захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_7 без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 просив задовольнити повністю, а скаргу потерпілої ОСОБА_9 частково. Просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий апеляційний розгляд кримінального провадження.
Захисник та засуджений заперечували щодо задоволення поданих скарг.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПКУкраїни суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватостіОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 286 КК України, в касаційних скаргах потерпілих не оспорюються.
Доводи касаційної скарги потерпілої ОСОБА_8 щодо незгоди з цивільним позовом не можуть бути предметом перевірки суду касаційної інстанції, оскільки ухвалою апеляційного суду вирок в частині вирішення цивільного позову скасовано, а справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.
Разом із тим, твердження в касаційних скарг потерпілих щодо безпідставного звільнення ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного основного покарання вбачаються обґрунтованими.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно приписів ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, який згідно з вимогами ст. 12 КК України є тяжким, й за який передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.
Суд першої інстанції, призначаючи засудженому покарання, послався на обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне часткове відшкодовування завданих збитків, врахував дані про особу ОСОБА_7 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має позитивні характеристики, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Суд також врахував відсутність обставин, що обтяжують покарання, тому дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_7 основного покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 286 КК України, наближеного до мінімуму санкції.
Разом із цим, свого рішення про звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України суд належним чином не мотивував, не обґрунтував підстав, з огляду на які він дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також наслідків, які настали від вчиненого кримінального правопорушення, а саме спричинення ОСОБА_12 та ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень, в результаті чого останні померли. Окрім того, залишилися поза належною увагою позиції потерпілих, які наполягали на призначенні обвинуваченому суворого покарання у виді позбавленні волі.

З урахуванням вказаних обставин, на думку колегії, застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України є необґрунтованим, й таким, що не сприяє меті покарання - виправленню засудженого і попередженню вчинення ним нових злочинів.
Переглядаючи вирок за апеляційними скаргами прокурора та сторони потерпілих, апеляційний суд доводів апеляційних скарг належним чином не перевірив, свій висновок про законність рішення суду першої інстанції щодо можливості виправлення ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75 КК України належним чином не обґрунтував.
З огляду на викладене ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду провадження в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.
За умови підтвердження обвинувачення ОСОБА_7 у тому ж обсязі, за наявності тих самих даних про особу обвинуваченої та обставин, що впливають на призначення покарання, призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст. ст. 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:
Касаційні скарги потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити частково.
Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 23 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3