У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2020 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 11 квітня 2020 року включно, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні № 0001036 від 24.12.2019 року,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" терміном до 11 квітня 2020 року з можливістю внесення застави в розмірі 210 200 (двісті десять тисяч двісті ) гривень.

Постановлено у разі внесення застави на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:
-прибувати до слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_8 за адресою: м. Миколаїв, вул. Спаська, 18 кожної середи о 15.00 год.
-не відлучатися з Миколаївської області, м. Нова Одеса, вул. Незалежності, 148 без дозволу слідчого, прокурора або суду;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;
-утримуватися від спілкування з підозрюваним ОСОБА_9 та свідками у кримінальному провадженні;
-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та обрати підозрюваному ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
Вважає, ухвалу слідчого судді про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою незаконною, необґрунтованою та такою що підлягає скасуванню.

Вказує, що суд не встановив чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінуємого кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зазначає, що слідчий суддя в ухвалі не навів жодної підстави, яку він вважає виключною та яка б давала можливість слідчому судді вийти за межі п.2 ч.5 ст.182 КК України та визначити розмір застави 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб при максимальних 80 розмірахпрожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зауважує, що при визначені розміру застави слідчим суддею не враховано майновий стан підозрюваного та визначено завідомо непомірний розмір застави.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

В провадженні СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, перебуває кримінальне провадження №0001036 від 24.12.2019 за ч. 2 ст. 307 КК України. 13.02.2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту, а також незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, повторно.

12.02.2020 року о 18.23 год. ОСОБА_6 затримано в поряду ст.208 КПК України.

13.02.2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

14.02.2020 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України незаконне придбання, перевезення, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу, вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно.

Слідчим до суду подано клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 терміном на 60 діб з можливістю внесення застави у розмірі 250 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб. В обґрунтування клопотання зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочину передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи частково клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобігання доведеним ризикам та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Одночасно, відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України, вважав за необхідне визначити заставу у розмірі 210 200 (двісті десять тисяч двісті) гривень, яка буде достатньою для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Слідчим суддею правильно зазначено в ухвалі про те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яке згідно ч.4 ст.12 КК України є тяжким злочином.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, а саме: відомостями, що містяться в протоколі затримання від 12.02.2020р., в протоколах огляду місця події та обшуку від 12.01.2020р.,в рапортах старшого оперуповноваженого МУ ДВБ НП України майора поліції ОСОБА_10 від 24.12.2019р. та 26.12.2019р., в протоколах про результати контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 29.01.2020, 03.02.2020, 10.02.2020, у висновках експерта №№315, 316 від 10.02.2020р., №371 від 13.02.2020р., в протоколах допиту свідка ОСОБА_11 .

При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_6 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Тому доводи захисника про відсутність доказів на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України є безпідставними.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування оскільки, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі строком від 6 до 10 років з конфіскацією майна, а тому, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим за ч. 2 ст. 307 КК України, останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Крім того, будучи поліцейським, підозрюваний може виїхати за межі України, використовуючи зв`язки у системі правоохоронних органів, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України. Також судом вірно встановлено наявність ризиків передбачених п.3, п. 4 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного ОСОБА_6 незаконно впливати на свідків та іншого підозрюваного у цьому кримінальному провадженні з метою відмови від дачі показань або їх зміни; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки на даний час встановлюються інші особи, які можуть бути причетні до вчинення вказаного кримінального правопорушення, у тому числі і працівники правоохоронних органів. Крім того встановлений ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснював, що вживає наркотичні засоби, а тому може надалі намагатись придбати наркотичні засоби як для власного вживання, так і з метою збуту.

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків передбачених п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Судом оцінено репутацію підозрюваного, а саме, те що підозрюваний ОСОБА_6 на обліку у лікарів не перебуває, в тому числі і у лікаря-нарколога, хоча в судовому засіданні повідомив, що вживає наркотичні засоби, неодружений, неповнолітніх дітей не має. Має постійне місце проживання, де мешкає з батьками, працює на посаді поліцейського 1 роти 2 взводу 2 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, проте з 02.01.2020 року відсторонений від виконання службових обов`язків на час службового розслідування, за місцем роботи характеризується негативно, навчається на 2 курсі Національної академії внутрішніх справ, раніше не судимий, про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення йому не повідомлено.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та його особу, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Посилання апелянта на те що, підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, в місці його проживання, не можуть бути взяті до уваги, оскільки, вказані факти не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики. Ризики, встановлені слідчим суддею у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи підозрюваного у встановленому законом порядку.

Колегія суддів визнає неспроможними доводи апеляційної скарги захисника щодо визначення слідчим суддею завідомо непомірного розміру застави, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція це правоохоронний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями.

Обставини злочину, зазначені в повідомленні про підозру, мали місце під час перебування підозрюваного ОСОБА_6 на посаді поліцейського 1 роти 2 взводу 2 батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, що аж ніяк не підвищує рівень суспільної безпеки і порядку, перешкоджає встановленню довірливих відносин між поліцією і населенням. Замість припинення кримінальних і адміністративних правопорушень, застосовуючи для цього передбачені законодавством права і повноваження, поліцейський ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного у вчиненні тяжкого злочину, який посягає на правовий режим обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів. Суспільна небезпечність злочину за ч. 2 ст. 307 КК України визначається тим, що незаконні операції з наркотичними засобами та їх неконтрольований обіг спричиняють велику шкоду здоров`ю населення.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що визначений слідчим суддею розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не порушує права підозрюваного, а тому підстав вважати таким, що суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя належним чином умотивував розмір застави. При цьому було враховано обставини вчинення кримінальних правопорушень, майновий стан підозрюваного, інші данні про його особу та ризики, передбачені статтею 177 КПК України.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2020 року, якою до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 11 квітня 2020 року включно - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді