Провадження № 1-кп/161/102/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 18 березня 2020 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:
судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
потерпілої - ОСОБА_6 ,
представника потерпілого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №00004483, що надійшов з Луцької місцевої прокуратури 06.12.2019 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, гр. України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, непрацюючого, раніше судимого:

1.23.05.2013 вироком Ленінського районного суду м. Донецька за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі; на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком терміном 2 роки;

2.09.10.2015 вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області за ч.1 ст.71, ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 17.05.2019 звільнений умовно-достроково на 1 рік 3 місяці 14 днів;

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 , повторно, 23.11.2019 близько 21.00 год., перебуваючи в салоні автомобіля «Skoda Fabia», номерний знак НОМЕР_1 , що був припаркований по вул. Карбишева, 6А у м. Луцьку, умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, таємно викрав мобільний телефон марки «Sony Xperia XZ1», imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , вартістю 6500 гривень та портативний пристрій «Xiaomi 16 000 Am», вартістю 500 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 7000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, тобто, таємно викрав чуже майно, вчинено повторно.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення не визнав.

Суду дав показання про те, що 23.11.2019 року близько 21:00 дійсно перебував у автомобілі, який перебуває у користуванні потерпілого ОСОБА_6 на вулиці Карбишева 6А м. Луцька, оскільки потерпілий перевозив обвинуваченого за замовленням через додаток на мобільний телефон «Тачка» по місту Луцьк, зокрема, з вулиці Грабовського на вулицю Кравчука 9 м. Луцька. Зазначив, що бажав зустріти знайомих на вулиці, коли потерпілий його перевозив та, не зустрівши їх, попросив зупинитися біля шино монтажу «Vianor», що знаходиться за адресою м. Луцьк, Карбишева 6А. Після зупинки транспортного засобу сказав у жартівливій формі: «Тебе замовили» внаслідок чого потерпілий вихватив ключ від автомобіля та вибіг з нього, лишивши у салоні автомобіля телефон і зарядний пристрій. Після таких дій потерпілого, він переліз на місце водія, однак побачивши світло фар іншого авто, вибіг з салону та втік, побоюючись спричинення йому тілесних ушкоджень. Також у показаннях зазначив, що у руках ножа не тримав, телефон та зарядний пристрій у потерпілого не викрадав.

В зв`язку з цим, просив його повністю виправдати.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення, його винність у таємному викраденні чужого майна, вчиненими повторно, підтверджується зібраними на досудовому слідстві та дослідженими за клопотанням учасників судового розгляду доказами.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 дав показання про те, що 23.11.19 близько 20:00 розпочав перевезення обвинуваченого ОСОБА_4 з вулиці Кравчука 9 до шиномонтажу «Vianor». На кінцевій точці маршруту обвинувачений, погрожуючи предметом схожим на ніж, наказав вийти з автомобіля, оскільки потерпілого «замовили». При спробі забрати мобільний телефон з салону автомобіля обвинувачений наказав його лишити. Після чого він вибіг з авто, побоюючись за своє життя, при цьому забрав з собою ключі від замка запалювання. Погроза ним була сприйнята категорично. Зупинивши попутній автомобіль для допомоги, повернулись його автомобіля. Бачив як обвинувачений вийшов з салону автомобіля через двері водія та почав втікати, в зв`язку з чим вони почали його переслідувати, однак останній втік. Оглянувши салон автомобіля виявив відсутність його мобільний телефон «Sony» та портативного пристрою «Xiaomi». Шкоду обвинуваченим не було відшкодовано та пропозиції щодо відшкодування не надходили, однак цивільний позов не заявляв. Ствердив, що загальна вартість викраденого становить 7000 грн., про що надав відповідні квитанції. Щодо міри покарання покладався на погляд суду.

З протоколу пред`явлення осіб для впізнання з доданою ілюстративною таблицею від 24.11.2019 зафіксовано, що серед інших осіб пред`явлених для впізнання потерпілий впізнав обвинуваченого ОСОБА_4 як особу, яка скоїла відносно нього злочин.

Доводи сторони захисту щодо недопустимості протоколу впізнання як доказу суд до уваги не бере, оскільки вказана слідча дія проведена у відповідності до вимого кримінального процесуального Закону, при цьому будь-якого тиску на потерпілого зі сторони працівників поліції судом не встановлено.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , кожен зокрема, дали показання, що 23.12.2019. приблизно 21.00 год., виїжджаючи з «Адреналін-Сіті» побачили потерпілого ОСОБА_6 , який біг назустріч автомобілю. Останній повідомив, що він перевозив особу ( ОСОБА_4 ), яка йому погрожували предметом схожим на ніж. Після цього, всі вони поїхали до автомобіля потерпілого марки «Skoda», де в салоні горіло світло, при цьому, бачили чоловіка, який вийшов з місця водія вказаного авто та почав втікати.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 дав показання, що він проживав спільно з ОСОБА_4 , за його присутності проведено огляд квартири, де проживав останній та вилучено документи, що посвідчують особу обвинуваченого.
Протоколом огляду предмета від 25.11.19 встановлено, що на телефоні марки «LG V30 Plus», що був вилучений у обвинуваченого, відповідно, до протоколу огляду місця події від 24.11.19, встановлено додаток «Google Карти» («На автомобілі») та при відкритті у згаданому додатку вкладки «Хронология» виявлено календар маршруту за 23.11.19 та вихідні телефонні зєднання між абонентом та НОМЕР_4 в наступний час: 20:14, 20:40, 20:50, що підтверджують показання потерпілого, обвинуваченого та свідків.

Оптичний диск марки «Nanotex» з наступними файлами: «2_10_2120», «2_20_2125» із відеозаписом оглянуто, визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження, що передбачений протоколом огляду предмету та постановою про визнання речовими доказами від огляду предмету (відеозаписів) від 27.11.19, де виявлено файли: «2_10_2120», «2_20_2125», при перегляді яких було встановлено, що камери відеоспотстереження зафікусвали події на прилеглій території, до шиномонтажу «Vianor» від 23.11.19, а саме, о 21:13:57 год. зображено як на вказану територію зі сторони вул. Наливайка в напрямку вул. Конякіна м. Луцька їде автомобіль візуально схожий на автомобіль, який перебуває у користуванні потерпілого ОСОБА_6 та зупиняється, після чого зі сторони водія виходить особа та починає втікати. Через 10-15 секунд з місця водія того ж автомобіля вибігає інша особа, втікаючи з місця події. Протягом нетривалого часу (10-15 секунд) особа, візуально схожа на ту, що другою залишила автомобіль, повернулась до транспортного засобу, сіла на водійське місце, перебуваючи там до приїзду потерпілого та свідків, після чого знову втекла з місця події.

З дослідженого безпосередньо в судовому засіданні відеозапису подій, що відбулись 23.11.2019 близько 21.00 год. вбачається, що автомобіль, візуально схожий на автомобіль потерпілого, перебував поблизу шиномонтажу «Vianor», що підтверджується як показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , так і потерпілого ОСОБА_6 .

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст. 187 КК України, як вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, зокрема, ОСОБА_4 23.11.2019 близько 21.00 год., перебуваючи в салоні автомобіля «Skoda Fabia», номерний знак НОМЕР_1 , що був припаркований по вул. Карбишева, 6А у м. Луцьку, вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя, і здоров`я потерпілого ОСОБА_6 , що проявився у демонструванні ножа останньому, після чого заволодів мобільним телефоном марки «Sony Xperia XZ1», imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , вартістю 6 500 гривень та портативним пристроєм «Xiaomi 16 000 Am», вартістю 500 гривень, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 7 000 гривень

На думку суду, вказане обвинувачення не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Таким чином, судом проводиться розгляд, в тому числі і в частині показань потерпілого, свідків, дослідження інших доказів, згідно вказаних положень Закону.

Статтею ч.3 ст. 337 КПК України визначено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

У відповідності до ч.2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального правопорушення, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, вмотивованим та обґрунтованим. Рішення відповідає цим критеріям, якщо воно ухвалено у відповідності із нормами матеріального та процесуального права на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, належним чином оціненими в їх сукупності та з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Крім того, згідно ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення. Статтею 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно ст.17 КПК України, ст.62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться лише на її користь.

Таким чином, заслухавши безпосередньо під час судового розгляду показання обвинуваченого, потерпілого та свідків, дослідивши додані до матеріалів провадження докази, суд вважає, що докази сторони обвинувачення не є беззаперечними, не доводять поза розумним сумнівом винності ОСОБА_4 у вчиненні розбійного нападу відносно потерпілого ОСОБА_6 , з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, оскільки ОСОБА_4 заволодів майном ОСОБА_6 у відсутності останнього, достатніх доказів погрози застосування насильства за допомогою ножа досудовим розслідуванням не здобуто, тому суд перекваліфіковує дії обвинуваченого ОСОБА_4 з ч.1 ст. 187 КК України на ч.2 ст. 185 КК України, зокрема, на таємне викрадення чужого майна, вчинено повторно.
Разом з тим, судом критично оцінюються показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він не вчиняв будь-якого злочину, оскільки вони є суперечливими, не відповідають обставинам справи, встановленим під час судового провадження, такі показання обвинуваченого суд розцінює як намагання уникнути відповідальності за фактично вчинене ним кримінальне правопорушення.

Враховуючи, що показання потерпілого ОСОБА_6 , дані ним безпосередньо в судовому засіданні є послідовними, відповідають іншим обставинам справи та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які, на думку суду, є належними та допустимими, показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає, тому суд бере їх за основу при постановленні даного вироку та приходить до висновку про винуватість ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, кваліфікуючи його дії за ст. 185 ч.2 КК України.

При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дані про особу винного.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання суд не вбачає.

ОСОБА_4 має постійне місце проживання та реєстрації, потерпілий на даний час будь-яких претензій до обвинуваченого не має, на суворому покаранні останнього не наполягає, однак, зважаючи на особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, за що відбував реальну міру покарання в місцях позбавлення волі, був умовно-достроково звільнений від відбування покарання на підставі ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 17.05.2019, судимість не знята та не погашена в установленому законом порядку, вину у вчиненому не визнав та не розкаявся, збитки потерпілому не відшкодував, вчинений ним злочин, згідно ст.12 КК України, відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, що свідчить про його вперте небажання стати на шлях виправлення, однак тому суд вважає, що його виправлення та перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання за ч.2 ст. 185, ч.1 ст.71 КК України, у виді позбавлення волі.

На думку суду, вказане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Речові докази, згідно ст.100 КПК України, відповідно, залишити за належністю законному володільцеві, в матеріалах кримінального провадження.
Арешт майна скасувати.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, призначивши покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбутого покарання за вироком Дубенського районного суду Рівненської області від 09.10.2015 1 (один) рік позбавлення волі, остаточно визначити до відбуття ОСОБА_4 3 (три) роки позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляду тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

Строк тримання під вартою рахувати з 24 листопада 2019 року, тобто з моменту фактичного затримання.

Речові докази:
-мобільний телефон марки «LG V30 Plus», що знаходиться в камері речових доказів Луцького ВП ГУНП у Волинській області повернути за належністю законному володільцеві;

-оптичний диск марки «Nanotex» - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Арешт, накладений на мобільний телефон марки «LG V30 Plus» скасувати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебувають під вартою в той же строк з моменту вручення копії вироку, через Луцький міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1