23.06.2020
Ленінський районний суд м.Харкова
УХВАЛА
Іменем України
23 червня 2020р. Справа №642/687/18-к Провадження 1-кп/642/143/20

Суд у складі: Головуючого судді: ОСОБА_1

Секретаря: ОСОБА_2

За участі: Прокурора ОСОБА_3 .

Захисник ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Обвинувачений ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 121 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Статтею 331 КПК України визначено:

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор вважає необхідним продовжити запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, т.я. на теперішній час ризики які були враховані під час обрання запобіжного заходу продовжують існувати.

Захисник ОСОБА_7 , ОСОБА_4 заперечували проти позиції прокурора, т.я. на сьгоднішній день на думку захисту можливо змінити запобіжний захід на домашній арешт, що забезпечить належний розгляд справи при данном у запобіжному заходу. Крім того, ОСОБА_8 має стійкі соціальні зв`язки, а саме з матерью, з якою може проживати ОСОБА_6 та звідки може прибувати до суду. Крім того, прокурор не забезпечив явку до суду свідка Спідуліса більш року.

З урахуванням думки сторін, суд вважає:

Згідно ст.12 КК України, кримінальне правопорушення в якому звинувачується обвинувачений ОСОБА_6 уявляє суспільну небезпечність та відноситься до тяжких злочинів, які вчинення проти життя та здоров`я людини.

П.1, 3, 5, ч.1 ст.177 КПК України, визначені ризики, які враховуються при обранні запобіжного заходу, саме:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
3)перешкодити кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити злочинну діяльніть.
Згідно з практики Європейського суду з прав людини, згідно якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

З аналізу вказаних норм закону, суд враховує, покарання, яке може бути застосовано до обвинуваченого у разі визнання його винуватим, а також що обвинувачення висунуто державним звинуваченням обвинуваченому ОСОБА_6 , стосуються життя та здоров`я потерпілої фізичної особи. Крім того, обвинувачений звинувачується у діях яки спричинили смерть потерпілого.

Проте, обвинувачений раніше неодноразово був засуджений та має непогашену судимість саме за злочини відносно здоров`я та життя людини, що стало причиною зміни обвинувачення за ознаками повторності, що свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення аналогічних кримінальних правопорушень щодо здоров`я та життя людини.

Отже, суд не може погоджується з правовою позицією захисту, щодо можливості обрання запобіжного заходу домашній арешт. Захистом не надано доказів, що обвинувачений не вчинить інших кримінальних правопорушень під час дії домашнього арешту, що свидчіло про відсутність п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, суд вважає, обґрунтованими доводи прокурора про існування ризиків для продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу, а тому є доцільним продовжити запобіжні заходи щодо обвинуваченому на період, визначений ч.3 ст.331 КПК України.

Керуючись ст. 331, 327, 376 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Запобіжний захід - тримання під вартою продовжити на 60 днів обвинуваченому - ОСОБА_6 до «24.00» год. 21 серпня 2020р. з триманням обвинуваченого в установі виконання покарань України.

Копію ухвали направити до виконання установи виконання покарань України.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського Апеляційного суду, протягом 7ми днів.

Суддя: ОСОБА_1