1Справа № 335/455/20 1-кс/335/283/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання слідчого СУ ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Новсес, Шамшадинського району Вірменії, громадянина України, маючого середню освіту, пенсіонеру, інваліду ІІІ групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу статті 89 КК України раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

З наданих слідчому судді матеріалів вбачається, що слідчим управлінням ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000523 від 19.12.2019.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з 18 вересня 2020 року, наказом № 378 о/с, начальником Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_8 , на посаду заступника начальника слідчого відділення Гуляйпільського відділення поліції Пологівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі СВ Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області) призначено капітана поліції ОСОБА_9 , який відповідно до пункту 2 примітки до статті 368 КК України, як заступник начальника структурного підрозділу органу державної влади є службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Згідно з п.6 ч.1 ст. 23 ЗУ «Про Національну поліцію» на поліцію покладено одне з таких повноважень здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності.

Відповідно до вимог ст. 39 КПК України, керівник органу досудового розслідування організовує досудове розслідування та уповноважений: визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих; відсторонювати слідчого від проведення досудового розслідування вмотивованою постановою за ініціативою прокурора або з власної ініціативи з наступним повідомленням прокурора та призначати іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу або у разі неефективного досудового розслідування; ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування, давати слідчому письмові вказівки, які не можуть суперечити рішенням та вказівкам прокурора; вживати заходів щодо усунення порушень вимог законодавства у випадку їх допущення слідчим; погоджувати проведення слідчих (розшукових) дій та продовжувати строк їх проведення у випадках, передбачених цим Кодексом; здійснювати досудове розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Статтею 40 КПК України визначено, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого. Слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Слідчий уповноважений починати досудове розслідування за наявності підстав, передбачених цим кодексом; проводити слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом; доручати проведення слідчих (розшукових дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам; призначати ревізії та перевірки у порядку, визначеному законом; звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій; повідомляти за погодженням із прокурором особі про підозру; за результатами розслідування складати обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру та подавати їх прокурору на затвердження; приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання корупції» встановлено (далі - Закону), що особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняні до них особи у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди або подарунка, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити таких заходів, як письмово повідомити про пропозицію безпосереднього керівника (за наявності) або керівника відповідного органу, підприємства, установи, організації, спеціально уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції.

Поряд з цим, ч.ч. 1, 2 ст. 53 Закону передбачено, що особа, яка надає допомогу в запобіганні і протидії корупції (викривач), - особа, яка за наявності обґрунтованого переконання, що інформація є достовірною, повідомляє про порушення вимог цього Закону іншою особою. Особа або член її сім`ї не може бути звільнена чи примушена до звільнення, притягнута до дисциплінарної відповідальності чи піддана з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням нею про порушення вимог цього Закону іншою особою.

Так, 19 грудня 2019 року СВ Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області у Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване кримінальне провадження № 0000437, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, за фактом незаконної порубки дерев у лісах, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев.

На причетність до вчинення зазначеного кримінального правопорушення, обґрунтовано перевіряється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 17 грудня 2019 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, знаходячись у лісосмузі між селом Копані та селом Верхня Терса, Гуляйпільського району Запорізької області здійснив випилювання чотирьох дерев акації та клену, після чого був зупинений працівниками Сектору реагування патрульної поліції ГУНП в Запорізькій області і запрошений до СВ Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області для дачі пояснень і проведення подальшої перевірки.

При цьому, ОСОБА_6 , маючи на меті ухилення від передбаченої законом кримінальної відповідальності, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, протиправно став на шлях злочинної діяльності за наступних обставин:

Так, 02 січня 2020 року, в ОСОБА_6 виник умисел на оголошення пропозиції та подальшого надання службовій особі, яка займає відповідальне становище заступнику СВ Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області капітану поліції ОСОБА_9 , неправомірної вигоди за вчинення ним, як службовою особою, в його інтересах, дій з використанням наданої йому влади та службового становища, а саме у винесенні постанови про закриття кримінального провадження, відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000437 від 17 грудня 2019 року.

В цей же день, о 15 годині 15 хвилин, ОСОБА_6 реалізуючи вказаний злочинний намір, будучи обізнаним в тому, що СВ Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000437, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, з метою вирішення питання про винесення постанови про закриття даного кримінального провадження, достовірно знаючи, що ОСОБА_9 займає посаду заступника начальника слідчого відділення зайшов до його службового кабінету №23, який розташований у адміністративній будівлі Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, розташованої за адресою: Запорізька область, місто Гуляйполе, вулиця Велика, будинок 11, перебуваючи у якому звернувся до ОСОБА_9 з пропозицією надати йому неправомірну вигоду за вирішення питання, щодо закриття кримінального провадження №0000437 від 17 грудня 2019 року.

На оголошену пропозицію неправомірної вигоди ОСОБА_9 відповів відмовою та роз`яснив ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність, передбачену статтею 369 КК України, за пропозицію і надання неправомірної вигоди службовій особі, за вчинення або не вчинення нею в інтересах особи, що пропонує або надає таку неправомірну вигоду дій, з використанням наданих службових повноважень, так як вважав, що ОСОБА_6 пропонував такі дії через свою юридичну необізнаність.

Не зупинившись на цьому, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу, залишив ОСОБА_9 свій номер мобільного телефону, при цьому зазначив, що буде чекати його телефонного дзвінка, як факт прийняття оголошеної ним пропозиції неправомірної вигоди, а у випадку, якщо ОСОБА_9 не зателефонує йому, то він передзвонить йому самостійно, після чого пішов.

Усвідомлюючи факт оголошення пропозиції неправомірної вигоди, безпосередньо після розмови з ОСОБА_6 , відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_9 письмово доповів про вказану подію начальнику слідчого управління ГУНП в Запорізькій області у формі рапорту, який в подальшому долучено до кримінального провадження № 0000523 від 19 грудня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, з вказаного дня ОСОБА_9 діяв підконтрольно, з метою викриття та припинення злочинної діяльності ОСОБА_6

16 січня 2020 року, приблизно 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на надання неправомірної вигоди заступнику начальника СВ Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області капітану поліції ОСОБА_9 , як службовій особі, що займає відповідальне становище, перебуваючи у службового кабінету №23, який розташований у адміністративній будівлі Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, розташованої за адресою: Запорізька область, місто Гуляйполе, вулиця Велика, будинок 11, діючи умисно, в особистих інтересах, на виконання єдиного злочинного наміру, надав ОСОБА_9 неправомірну вигоду у сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень за вчинення ним, як службовою особою, в його інтересах дій із використанням наданої йому влади та службового становища, а саме винесення постанови про закриття кримінального провадження, відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000437 від 17 грудня 2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюється в тому, що усвідомлюючи суспільне небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, всупереч вимогам ст.68 Конституції України, 16 січня 2020 року, приблизно 13 годині 00 хвилин, перебуваючи у службовому кабінеті №23, який розташований у адміністративній будівлі Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, розташованої за адресою: Запорізька область, місто Гуляйполе, вулиця Велика, будинок 11, діючи умисно, в особистих інтересах, на виконання єдиного злочинного наміру, оголосив і в подальшому надав ОСОБА_9 неправомірну вигоду у сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень за вчинення ним, як службовою особою, в його інтересах дій із використанням наданої йому влади та службового становища, а саме винесення постанови про закриття кримінального провадження, відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000437 від 17 грудня 2019 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 369 КК України, яке кваліфікується як пропозиція надання службовій особі, яка займає відповідальне становище, неправомірну вигоду за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища та наданні службовій особі, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища.

16.01.2019 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю доводиться зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від т.в.о. заступника начальника Гуляйпільського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 в якій він вказує, що ОСОБА_6 пропонує грошові кошти останньому за не притягнення до кримінальної відповідальності за спил дерев. рапортом на ім`я начальника СУ ГУНП в Запорізькій області від заступника начальника СВ Гуляйпільського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 в якій він вказує, що ОСОБА_6 пропонує грошові кошти останньому за не притягнення до кримінальної відповідальності за спил дерев. протокол допиту в якості свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 які підтвердили, що ОСОБА_6 пропонував грошові кошти ОСОБА_10 за не притягнення до кримінальної відповідальності за спил дерев; протоколом допиту в якості свідка ОСОБА_9 , який підтвердив, що дійсно до нього підходив з пропозицією закрити кримінальне провадження стосовно спилу дерев за грошову винагороду ОСОБА_6 , та що він відмовився від його пропозиції, однак останній попросив ще подумати над його пропозицією та сказав що скоро знову до нього прийде, протоколом огляду місця події, а саме службового кабінету №23 Гуляйпільського ВП ГУНП в Запорізькій області, що розташований за адресою: Запорізька обл., м. Гуляйполе, вул. Велика, 11, в ході якого вилучено грошові кошти в розмірі 5000 гривень, іншими матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: може переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Враховуючи викладене, досудове слідство доходить до висновку, що усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і наступного покарання, підозрюваний ОСОБА_6 , з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення може ухилятися від явки в органи досудового слідства та/або суду, без поважних причин не з`являтись, затягувати проведення слідчих дій, що дає підстави вважати, що ОСОБА_6 , буде умисно переховуватись від органів досудового розслідування, чим перешкодить встановленню істини по справі. Крім того, може здійснити спробу знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та буде незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Таким чином, згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час проведення досудового розслідування підтверджено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ,а тому досудове слідство приходить до висновку, що необхідно обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні слідчий у повному обсязі підтримав клопотання та посилалась на обставини, які у ньому були викладені, додавши, що обґрунтованість підозри підтверджується наявними у кримінальному провадженні допустимими доказами.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав і просить його задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечував просив обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід, зазначав, що він є пенсіонером, хворіє на важку форму астми, потребує у зв`язку із цим постійного лікування і прийому лікарських препаратів, двічі переніс інсульт, є інвалідом 3 групи, має постійне місце проживання, де проживає з дружиною, одружений, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, а жодних ризиків, про які вказав прокурор немає.
Захисник також вважала клопотання таким, що задоволенню не підлягає, оскільки, на її думку, підозра необґрунтована, а ризики відсутні.
Заслухавши слідчого, прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали, якими обґрунтоване клопотанняв їх сукупності, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 19.12.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.369 КК України, за №0000523.

Клопотання слідчого, погоджене із прокурором прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 оформлене відповідно до вимог ст.184 Кримінального процесуального кодексу України.

До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання. В клопотанні є підпис підозрюваного та захисника щодо вручення копії клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також копій матеріалів.

16.01.2019 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Стаття 177 КПК України містить правові норми щодо мети та підстав застосовування запобіжних заходів. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1ст.194КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У судовому засіданні, на думку слідчого судді, встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.3 ст. 369 КК України, наявними у справі допустимими доказами які з достатньою імовірністю підтверджують суду існування «розумної підозри» щодо причетності особи до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення, в межах розслідування яких ставиться питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання підозрюваної під вартою.

Згідно з визначеним Європейським судом з прав людини поняттям, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.
Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду від 24.11.2016 року № 5-328кс16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.
При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати обєктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати „обґрунтованим, залежить від усіх обставин справи, про що зазначено у рішенні «Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства».

На даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме, питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинною у вчиненні злочину.
Таким чином, наявні докази, які містяться в матеріалах провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.
На даній стадії слідчий суддя не вирішує питання, які вирішуються судом під час судового розгляду, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів, а матеріали клопотання містять достатньо даних для висновку про причетність ОСОБА_6 до скоєння вказаного злочину, а тому відхиляються посилання захисника на неналежність та недопустимість доказів у кримінальному провадженні та непричетність підозрюваного до інкримінованого злочину.

Разом із тим, перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя не у повній мірі може погодитися з існуванням ризиків, про які вказує слідчий та прокурор, виходячи за наступного.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини, у справі «Бойченко проти Молдови» (№ 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року), одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу. А у справі «Мамедова проти Росії» (№ 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року) Європейський суд дійшов висновку, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Як вказує сторона обвинувачення, усвідомлюючи можливість реального позбавлення волі за вчинене кримінальне правопорушення, ОСОБА_6 , з метою уникнення відповідальності, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, що свідчить про наявний ризик, передбачений пунктом 1 частиною першою ст. 177 КПК України.

Ризик передбачений п. 1 ст. 177 КПК України доводиться з огляду на початкову стадію досудового розслідування, що також відображено у рішенні ЄСПЛ у справі «Яжинський проти Польщі» («Jarzynski v. Poland», § 43).

Окрім цього, сторона обвинувачення вказує на ризик ймовірного впливу на свідків, проте вказане твердження можна уникнути шляхом покладення на підозрюваного обов`язку утримуватися від спілкування з певними особами у кримінальному провадженні.

На час розгляду клопотання слідчий не конкретизував у клопотанні, які саме речі та документи може знищити чи спотворити підозрюваний, не зазначив посилань на конкретні слідчі дії, які залишилися не проведеними у даному кримінальному провадженні, а тому слідчий суддя доходить висновку що слідчим не доведено ризику, визначеного п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що більша частина слідчих дій в даному провадженні (огляди місця події, обшуки) вже була проведена, під час яких були вилучені речі і документи.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином обґрунтовується тим, що на цей час у вказаному кримінальному провадженні досудове слідство триває, не встановлено повного кола пособників та учасників скоєння злочину, у зв`язку із чим, знаходячись на волі, ОСОБА_6 може перешкодити провадженню шляхом надання вказівок можливим пособникам з метою приховання предметів та документів, що мають значення для досудового слідства. Також, ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом умисної неявки за викликами слідчого або іншим чином.

Частиною 1 ст. 29 Конституції України, передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Так, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Згідно практики ЄСПЛ існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (див. рішення у справі «Смирнова проти Росії» (Smirnova v. Russia), заяви №№ 46133/99 і 48183/99, п. 63, ECHR 2003-IX (витяги)). У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (див. рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії» (Vrenсev v. Serbia), заява № 2361/05, п. 76).

За викладених обставин, вбачається, що клопотання не містить переконливого обґрунтування доводів сторони обвинувачення про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України, а відтак застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до їх застосування.

Вивченням особи підозрюваного ОСОБА_6 встановлено, що ОСОБА_6 1966 року народження, є інвалідом ІІІ групи, пенсіонером, хворіє на астму, за станом здоров`я не працює, має постійну реєстрацію та місце проживання, існують міцні соціальні зв`язки, соціально адаптований, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий.

Ні обґрунтованість підозри, ні будь-які характеризуючі обставини особи підозрюваного не є доказами того, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити ризик можливого перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки всі зазначені в ст. 176 КПК України запобіжні заходи мають мету забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам визначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, в судовому засіданні слідчий та прокурор довели суду, що підозра повідомлена підозрюваному ОСОБА_6 , є обґрунтованою, що відповідає обставині встановленій в п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України та існує ризик переховування від органів досудового слідства або суду та перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, що відповідає обставині встановленій в п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Між тим, відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що прокурором та слідчим не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, отже, вважає обґрунтованим застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

З урахуванням викладеного та оцінюючи ступінь порушення загальносуспільних прав та інтересів, з метою забезпечення належного проведення досудового розслідування, явки даної особи для надання показань тощо, слідчий суддя слідчий суддя вважає, що саме такий запобіжний захід, як цілодобовий домашній арешт, на даному етапі досудового розслідування, є найбільш доцільним та та ефективним засобом для запобігання встановленим в суді ризикам, відповідає особі підозрюваного ОСОБА_6 , та є обґрунтованим заходом забезпечення процесуальної поведінки підозрюваного та вважає за необхідне застосувати відносно останнього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного певні обов`язки.

Відповідно до ст.198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 202, 206, 309 КПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, строком на два місяці до 17 березня 2020 року, заборонивши ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишати цілодобово місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що відповідно до ст. 181 КПК України працівники Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконання покладених на нього обов`язків.

Покласти на підозрюваного наступні обов`язки:

-цілодобово не відлучатись з місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , якщо це не пов`язано з обов`язком з`являтись за викликом слідчого або суду,

-здати на зберігання до повноважного органу документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-утриматись від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні.

Виконання ухвали покласти на орган Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні

В разі невиконання покладених обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Строк дії ухвали про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту та покладення обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, визначити до 17 березня 2020 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1