Справа № 750/4126/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/190/20
Категорія - 11-сс/4823/190/20 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 1 червня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000168 від 12 травня 2020 року та накладено арешт на земельні ділянки з наступними кадастровими номерами: :07:000:2031, :07:000:2030, :07:000:2029, :07:000:2041, :07:000:2028, :07:000:2027, :07:000:2026, :07:000:2025, :07:000:2023, :07:000:2040, :07:000:2039, :07:000:2038, :07:000:2037, :07:000:2036, :07:000:2042, :07:000:2035, :07:000:2034, :07:000:2033, :07:000:2032, що перебувають у власності ОСОБА_11 , на земельну ділянку з кадастровим номером №:07:000:2022, що перебуває у власності ОСОБА_10 , на земельну ділянку з кадастровим номером №:07:000:2022, що перебуває у власності ОСОБА_9 , на земельну ділянку з кадастровим номером №:07:000:2024, що перебуває у власності ОСОБА_12 , на земельну ділянку з кадастровим номером №:07:000:2018, що перебуває у власності ОСОБА_8 , які розташовані на території смт. Седнів, Седнівської селищної ради, Чернігівського району, Чернігівської області.

Заборонено ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 відчужувати та користуватися вищевказаними земельними ділянками.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення, слідчий суддя вказав, що вказані земельні ділянки були визнані речовими доказами, у зв`язку з чим, з метою забезпечення збереження таких, на зазначене у клопотанні майно повинен бути накладений арешт. І враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження клопотання підлягає частковому задоволенню, оскільки згідно п.4 ч. 5 ст. 175 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно, однак такий вид обмеження, як використання (розорювання), проведення будь яких робіт на вказаних ділянках, що призведуть або можуть призвести до порушення ґрунтового та рослинного покриву, який є на теперішній час не передбачений КПК України та виходить за межі повноважень слідчого судді.

На зазначену ухвалу слідчого судді ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати її в частині арешту земельних ділянок які їм належать. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначають, що об`єктом посягання у даному кримінальному провадженні є встановлений порядок управління у сфері землевпорядкування, тобто землевпорядна документація, а не земельні ділянки і слідчим суддею не було з`ясовано чи відповідають земельні ділянки вимогам, зазначеним у ч.1 ст. 98 КПК України та чи були вони об`єктом протиправних дій. Апелянти вважають, що у даному кримінальному провадженні земельні ділянки не можуть бути речовими доказами, і як наслідок, не можуть бути арештовані. Скаржники зазначають, що відсутні докази про існування ризиків, визначених у ст.. 170 КПК України. Крім того, в апеляційній скарзі вказано, що земельна ділянка з кадастровим номером :70:000:2022 оскарженою ухвалою арештована двічі, що, на думку апелянтів, є порушенням прав її власника ОСОБА_10 , оскільки під виглядом ділянки іншої особи ОСОБА_9 , арештовано його земельну ділянку.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти вимог поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінальних протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З наданих суду матеріалів судового та кримінального проваджень вбачається, що у провадженні СВ Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області перебуває кримінальне провадження № 0000168, розпочате 12 травня 2020 року за заявою Седнівського селищного голови за фактом незаконного надання посадовими особами ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області земельних ділянок на території Седнівської селищної ради Чернігівського району, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Згідно з постановою слідчого від 27 травня 2020 року слідчим винесено постанову про визнання речовими доказами земельних ділянок з кадастровими номерами :07:000:2031, :07:000:2030, :07:000:2029, :07:000:2041, :07:000:2028, :07:000:2027, :07:000:2026, :07:000:2025, :07:000:2023, :07:000:2040, :07:000:2039, :07:000:2038, :07:000:2037, :07:000:2036, :07:000:2042, :07:000:2035, :07:000:2034, :07:000:2033, :07:000:2032, :07:000:2022, :07:000:2022, :07:000:2024, :07:000:2018.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження та в межах поданого слідчим клопотання про накладення арешту на вищезазначене майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідивши матеріали, додані до клопотання, врахувавши наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно, з метою забезпечення кримінального провадження шляхом збереження речових доказів прийшов до висновку про задоволення клопотання слідчого.

З урахуванням цього слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як вважає колегія суддів, відповідає критеріям ст. 98 КПК України, а земельна ділянка за матеріалами провадження є об`єктом злочинних посягань, в зв`язку з чим, доводи апелянтів, що землевпорядна документація, а не земельні ділянки являються об`єктом посягання у кримінальному правопорушенні є необґрунтованими.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу може вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу, відчуження, знищення, приховання на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

При постановленні оскаржуваної ухвали, слідчий суддя вказаних вимог кримінального процесуального закону, на думку апеляційного суду, дотримався.

Слідчим суддею за наслідками розгляду клопотання обґрунтовано встановлена безумовна переконливість щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, враховано правову підставу для арешту майна та достатність доказів, що вказували на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, констатовано, що арешт вказаного майна не призведе до зупинення та надмірного обмеження правомірної цивільної діяльності особи або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (принаймні докази зворотного відсутні), прийнято до уваги практику Європейського суду з прав людини та положення ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, яка проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, при цьому позбавлення цього права відбувається в суворому додержанні як національного, так і міжнародного законів, щоб не призводити до свавілля з боку правоохоронних органів на втручання в право власності.

Відповідно до постанови старшого слідчого земельні ділянки визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, по своїй суті є матеріальним об`єктом, який буде використано як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та можливо набута кримінально-протиправним шляхом.

Враховуючи наведене, колегія судів на відміну доводів апеляційної скарги вважає, що вказане у клопотанні майно у кримінальному провадженні відповідає зазначеним у ст. 98 КПК України критеріям. При цьому, колегія суддів враховує те, що вказане майно земельні ділянки, має істотне значення для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин під час досудового розслідування кримінального провадження, може бути використано як доказ факту злочинних дій, вчинених посадовими особами.

З приводу тверджень власника майна про необґрунтованості наявності ризиків, в разі не вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, то їх слід визнати безпідставними, оскільки стороною обвинувачення обґрунтовано на доказах наявність підстав для накладення арешту на дану земельну ділянку, з метою її збереження та не допущення відчуження чи іншого перетворення на час досудового розслідування.

Доводи апеляційної скарги про порушення прав ОСОБА_10 у зв`язку накладенням ухвалою слідчого судді арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :70:000:2022 двічі жодним чином не може свідчити про порушення прав скаржника з огляду на законність та обґрунтованість накладення арешту на земельну ділянку, і, на переконання колегії суддів, свідчить про допущену описку слідчим суддею. А заборона ОСОБА_9 вчиняти певні дії, хоча її майно не арештовувалося не спростовує законність ухвали слідчого судді та не може слугувати підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно. З огляду на що, доводи апеляційної скарги про безпідставне визнання земельних ділянок речовими доказами колегія суддів вважає необґрунтованими.

З урахуванням зазначеного, рішення слідчого судді прийнято у відповідності до вимог закону, при розгляді клопотання він з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 1 червня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000168 від 12 травня 2020 року без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4