Постанова
Іменем України
11 червня 2020 року

м. Київ
справа № 433/1788/18

провадження № 51-5222км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
розглянув у судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Старобільського районного суду Луганської області від 28 березня 2019 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000297, щодо

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя
АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Старобільського районного суду Луганської області від 28 березня 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Зараховано у строк покарання ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення з 29 липня 2018 року до дня постановлення вироку 28 березня 2019 року за правилами ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону України від 18 травня 2017 року № 2046-VIII з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_6 залишено у виді тримання під вартою, стягнуто з нього процесуальні витрати в розмірі 1430 грн на користь держави, вирішено долю речових доказів.
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року вирок суду першої інстанції змінено: зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_6 його попереднє ув`язнення з 29 липня 2018 року по день вступу вироку в законну силу, тобто до 13 серпня 2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. В інший частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що він 29 липня 2018 року близько 19:00, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , під час сварки з батьком ОСОБА_8 , діючи з метою заподіяння останньому тяжких тілесних ушкоджень, завдав йому ударів ножем у ділянку живота і грудної клітки зліва, внаслідок чого заподіяв потерпілому численні колото-різані рани грудної клітки, черевної порожнини, лівого ліктьового суглоба, що ускладнилися лівостороннім пневмотораксом, і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечності для життя у момент заподіяння.

Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційних скаргах захисник ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_8 ставлять вимогу про скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 на підставах істотного порушення кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного засудженому покарання тяжкості вчиненого злочину і особі винного через суворість. Вказують на наявність обставин, які пом`якшують покарання засудженого, звертають увагу на те, що ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому, скоїв злочин внаслідок провокаційних дій потерпілого, який не має жодних претензій до засудженого і просив суд не позбавляти волі останнього. Крім того, зазначають, що поза увагою судів першої та апеляційної інстанцій залишилося те, що ОСОБА_6 через отримані ним травми визнаний інвалідом другої групи і, крім того, перебуває на обліку в лікаря-психіатра з діагнозом «шизофренія». Вважають, що вищенаведені обставини є підставою для обрання засудженому покарання із застосуванням статей 69 і 75 КК. Просять призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений та захисник підтримали касаційні скарги. Прокурор вважав, що підстав для задоволення касаційних скарг немає.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у межах касаційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК у касаційних скаргах не оспорюються.
Доводи захисника та потерпілого, викладені в касаційних скаргах, щодо призначення ОСОБА_6 несправедливого покарання через суворість та необхідність звільнення засудженого від відбування покарання аналогічні доводам, які були викладені в їхніх апеляційних скаргах. Суд апеляційної інстанції визнав ці доводи безпідставними, навівши в ухвалі докладні підстави прийнятого рішення.

З висновками апеляційного суду погоджується і суд касаційної інстанції, оскільки вони є обґрунтованими, а ухвала вмотивована належним чином.
Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині призначення покарання, апеляційний суд взяв до уваги, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, щиро розкаявся у вчиненому. Також суд узяв до уваги рецидив злочинів, вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, що є обставинами, які обтяжують покарання. З урахуванням наведеного суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначити засудженому покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 121 КК, яке підлягає реальному виконанню в умовах ізоляції від суспільства.
Урахувавши особу винного та відсутність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини кримінального правопорушення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК, а також для його звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.
При цьому звернув увагу, що призначене засудженому покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, воно є необхідним для виправлення та попередження вчинення засудженим нових злочинів. Обставини, які б вказували на те, що покарання є явно несправедливим через суворість, відсутні.
Доводи в касаційних скаргах захисника ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 щодо поганого стану здоров`я засудженого ОСОБА_6 не є підставою для зміни судових рішень у частині призначеного покарання, оскільки не зменшують ступеня тяжкості вчиненого засудженим злочину. Згідно з медичними документами ОСОБА_6 був визнаний інвалідом другої групи у 2005 році, однак згодом відмовився від інвалідності, будь-яких даних про те, що він на даний час є особою з інвалідністю, у кримінальному провадженні немає. Відповідно до відповіді на адвокатський запит завідувача Старобільською міською медичною частиною філії Центру охорони здоров`я ДКВС України у Харківській та Луганській областях, наданого суду стороною захисту, ОСОБА_6 не потребує лікування в умовах стаціонару медичної частини або територіальних закладів охорони здоров`я.
Що стосується доводів у касаційних скаргах про те, що, приймаючи рішення у справі, суд безпідставно залишив поза увагою наявність у ОСОБА_6 психічної хвороби, то вони є необґрунтованими, оскільки суд дослідив у судовому засіданні та дав належну оцінку наявному в матеріалах кримінального провадження висновку судово-психіатричного експерта № 153 від 14 серпня 2018 року. Відповідно до цього висновку у період часу, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_6 діяння, останній будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждав. Як у цей період, так і на час проведення експертизи він виявляв ознаки органічного розладу особистості (згідно з МКХ-10 F 07.84), ускладненого психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (F 10,2), за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Як видно з установчої частини цього висновку експертами були враховані дані про перебування ОСОБА_6 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з діагнозом «Шизофренія, нападоподібний прогредієнтний тип течії, афективно-маячний тип нападу на органічно неповноцінному ґрунті».
Враховуючи наведене, обставини, що вказують на несправедливість призначеного ОСОБА_6 покарання через його суворість, а також на необхідність звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, відсутні.
При перегляді справи в апеляційному порядку апеляційний суд належним чином перевірив доводи, зазначені в апеляційних скаргах, зокрема, навів переконливі аргументи на спростування доводів захисника та потерпілого, які вказували на суворість призначеного ОСОБА_6 покарання і просили звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, і постановив ухвалу, яка повною мірою відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які впливали б на законність та обґрунтованість оскаржених вироку та ухвали, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 судами допущено не було.

Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Старобільського районного суду Луганської області від 28 березня 2019 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги захисника ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3