справа №619/1053/20
провадження №1-кп/619/227/20

ВИРОК
іменем України

8 квітня 2020 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданнікримінальне провадження № 0000013 від 12.01.2020 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Санкт-Петербург, РФ, громадянки Росії, маючої посвідку на постійне проживання в Україні, освіта вища, одруженої, маючої на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України,
за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:
прокурораОСОБА_7
обвинуваченої захисникаОСОБА_3 ОСОБА_8 .

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
11 січня 2020 року у ОСОБА_3 під час перебування у місті Дніпрі виник злочинний умисел на контрабанду особливо небезпечного наркотичного засобу - канабіс, на територію Російської Федерації (далі за текстом РФ). Так, приблизно в серпні 2019, точної дати слідством не встановлено, ОСОБА_3 , зірвала кущ дикоростучої коноплі та виготовила з неї канабіс, придатний для вживання шляхом куріння, після чого приховала його в невстановленому досудовим розслідуванням місці. 11.01.2020 реалізуючи свій злочинний намір направлений на контрабанду особливо небезпечного наркотичного засобу через митний кордон України, ОСОБА_3 , приховала самостійно виготовлений нею канабіс в фольгу, яку поклала в металеву коробку круглої форми з зображенням листа канабісу. В подальшому ОСОБА_3 зазначену металеву коробку поклала до жіночої рукавички (перчатки) чорного кольору, після чого скрутила вказану пару рукавичок (перчаток) та поклала їх до внутрішнього карману своєї жіночої сумки чорного кольору, під застібку. Далі, маючи умисел на контрабанду особливо небезпечного наркотичного засобу до РФ, в ранці 12.01.2020 ОСОБА_3 здійснила посадку в легковий автомобіль «FIAT DOBLO» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням її чоловіка - ОСОБА_9 , з метою подальшого прямування до м. Санкт-Петербург РФ через МАПП «Гоптівка». Після посадки до транспортного засобу ОСОБА_3 не повідомила ОСОБА_9 про прихований нею особливо небезпечний наркотичний засіб в жіночій сумці, з якою вона слідувала та який вона планувала перемістити через митний кордон України на територію РФ.

Далі, 12.01.2020 приблизно о 12 год 40 хв ОСОБА_3 продовжуючи свій злочинний намір направлений на контрабанду особливо небезпечного наркотичного засобу, в якості пасажира вищезазначеного транспортного засобу, в`їхала в зону митного контролю М/п «Магістральний» ВМО «Гоптівка» МАПП «Гоптівка» Слобожанської митниці Держмитслужби смугою руху «зелений коридор». Під час митного контролю вказаного транспортного засобу було проведено усне декларування осіб, що у ньому слідували щодо наявності при них, в їх особистих речах заборонених або обмежених до переміщення через митний кордон України предметів і речовин, в т.ч. наркотичних засобів. ОСОБА_3 реалізуючи свій злочинний намір, та усвідомлюючи, що переміщує через митний кордон України зазначений вище особливо небезпечний наркотичний засіб з приховуванням від митного контролю, під час усного декларування не повідомила співробітників Слобожанської митниці Держмитслужби, що переміщує через митний кордон України особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс. В подальшому співробітниками Слобожанської митниці Держмитслужби було прийнято рішення про переведення транспортного засобу «FIAT DOBFO» реєстраційний номер НОМЕР_1 на смугу руху «червоний коридор» і проведення спільного огляду транспортного засобу і особистих речей громадян ОСОБА_9 та ОСОБА_3 . Під час спільного митно-прикордонного огляду службова собака відділу ЗПКНЗ та КЗ Управління ЗПК та ІТМП Слобожанської митниці Держмитслужби на прізвисько « ОСОБА_10 » та службова собака прикордонної служби на прізвисько « ОСОБА_11 » спрацювали на жіночу сумку чорного кольору з якою слідувала громадянка ОСОБА_3 . Таким чином злочинний намір ОСОБА_3 направлений на незаконне переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю особливо небезпечного наркотичного засобу - канабіс, до м. Санкт-Петербург РФ, не був доведений нею до кінця з причин, що не залежать від її волі, так як під час використання для пошуку наркотичних засобів службової собаки, остання спрацювала на жіночу сумку чорного кольору, яка належить ОСОБА_3 . В наслідок цього в особистій сумці чорного кольору ОСОБА_3 , з якою вона слідувала, в одному з внутрішніх відділень сумки під застібкою було виявлено згорнуту пару жіночих рукавичок (перчаток) чорного кольору, в середині однієї з них було приховано металеву коробку круглої форми з зображанням листа коноплі, в якій в свою чергу знаходились два згортки фольги в яких знаходилась речовина рослинного походження сіро-зеленого кольору, яка з її слів є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабіс та яку вона приховала від митного контролю серед особистих речей. Відповідно до висновку судової експертизи дослідження матеріалів, речовин та виробів за експертною спеціалізацією 8.6 «Дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» Харківського НДЕКЦ МВС України № 13/1/165се-20 від 22.01.2020, вилучена у ОСОБА_3 12.01.2020 в ході проведення огляду місця події речовина рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, масою в перерахунку на суху речовину 1,2508 грам. Відповідно до висновку судової експертизи дослідження матеріалів, речовин та виробів за експертною спеціалізацією 8.6 «Дослідження наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» Харківського НДЕКЦ МВС України № 13/1/166се-20 від 22.01.2020 в наданих на дослідження об`єктах (печатках та сумці) виявлено психоактивний компонент канабісу - тетрагідроканабінол.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Дії обвинуваченої ОСОБА_3 , які виразилися у закінченому замаху на переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю особливо небезпечного наркотичного засобу, суд кваліфікує за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину визнала повністю, у вчиненому щиросердно розкаялась, підтвердила факт і обставини вчинення злочину, так як це зазначено вище.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності її позиції немає, останній роз`яснено, що у такому випадку, вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З урахуванням вимог ч. 4 ст. 349 КПК України суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу. Вина обвинуваченого у вчиненні вище зазначеного злочину доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченим не оспорюються.

Повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши й оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні, враховуючи, що дане провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого проти обвинуваченої ОСОБА_3 обвинувачення та доведеність стороною обвинувачення у ході судового розгляду її винуватості у вчиненні інкримінованого їй злочину.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, на потерпілого.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 ст. 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Показання обвинуваченої в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого йому злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

Отже, вина обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305 КК України, доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченою не оспорюються.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України щире каяття обвинуваченої ОСОБА_3 визнається судом обставиною, яка пом`якшує її покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 66 КК України наявність утриманні 3-х неповнолітніх дітей та позитивну характеристику за місцем проживання, суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.
Вивченням даних про особу ОСОБА_3 встановлено, що вона раніше не судима, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.
Відповідно до змісту статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Згідно ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у своїй постанові від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначив, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Враховуючи наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, які наведено вище, ставлення винної до вчиненого, дані про її особу і конкретні обставини справи, в тому числі і відсутність заподіяної шкоди державі, суд визнає можливим при призначенні покарання ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України застосувати ст. 69 КК України і призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини цієї статті.
При цьому суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України покарання за замах на злочин не може перевищувати двох третин максимального строку, передбаченого відповідною частиною статті КК України.
За таких обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини цієї статті.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Враховуючи характер суспільно-небезпечного діяння, дані про особу обвинуваченої, можливість виправлення ОСОБА_3 без відбування покарання, суд дійшов висновку про звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та застосовує ст. 75 КК України. На період іспитового строку суд покладає на неї обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.
Оскільки статтею 77 КК України встановлено вичерпний перелік додаткових покарань, які можуть бути призначені у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням, і він не містить такого додаткового покарання як конфіскація майна, то суд не призначає ОСОБА_3 додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, яке передбачено санкцією ч. 2 ст. 305 КК України як обов`язкове.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Суду як джерело права.
Відповідно до положень ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд указав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи».
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів, вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до статей 124, 126 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З урахуванням вимог статей 176, 177, 377 КПК України у суду відсутні підстави для обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України, та призначити їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового строку в 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.
У відповідності зі ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази по справі: особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, загальна маса якого (в перерахунку на суху речовину) становить 1,2508 г (маса канабісу після проведення дослідження становить 1,1908 г), два фрагменти фольги, металеву ємність круглої форми з зображенням листа канабісу, сумку чорного кольору, пару чорних матерчатих перчаток, які знаходяться на зберіганні у камері зберігання речових доказів Управління СБ України в Харківській області, - знищити.
Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення: в Харківському НДЕКЦ МВС України експертиз: № 13/1/1/165се-20 від 22.01.2020 у розмірі 942,06 грн, № 13/1/1/166се-20 від 22.01.2020 у розмірі 942,06 грн.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1