Справа № 202/7721/19
Провадження № 1кп/202/124/2020
УХВАЛА
Іменем України

10 лютого 2020 року м. Дніпро

Індустріальний районний суду м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002037 від 18.12.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпро, громадянин України, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, освіта вища, адвокат, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 345 КК України, -

в с т а н о в и в:

захисником обвинуваченого заявлено клопотання про заміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому на домашній арешт, яке мотивоване порушенням порядку повідомлення про підозру ОСОБА_4 , який є адвокатом, зменшенням ризиків переховування від суду та пливу на потерпілого, свдків.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Суд заслухавши прокурора, сторону захисту, вважає, що при продовжені запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд ураховував вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому судом враховано,що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Суд зазначав, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, у відповідності до вимог ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення.

При розгляді цього клопотання суд, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, розуміє, що питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати «in abstracto». Це питання має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими суд мотивує своє рішення, та належно задокументованих фактів. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагають істинні потреби публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують вимогу поваги до особистої свободи.

На час розгляду цього клопотання ризик можливості незаконного впливу на потерпілого, свідків у обвинуваченого відсутній, оскільки потерпілого та майже всіх свідків допитано, існування обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину, з урахуванням практики ЄСПЛ, перестає бути підставою для позбавлення свободи, тому ризики, передбачені ст. 177 КПК значно зменшились.

Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав про необхідність розгляду можливості обрання альтернативних запобіжних заходів. Суд зваживши наявність ризиків, що залишились, а це переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення вважає їх достатніми для тримання обвинуваченого під вартою.

До такого висновку суд дійшов з огляду а те, що під час досудового слідства обвинуваченого ОСОБА_4 було оголошено у розшук, йому змінювався запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою, підставою для такої зміни запобіжного заходу було порушення запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Відмовляючи в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу суд враховує і поведінку обвинуваченого під час розгляду кримінального судом, який систематично порушує порядок у залі судового засідання, не підкоряється розпорядженням головуючого у судовому засіданні, за що обвинуваченому виносилось попередження.
Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню обвинуваченого від суду, ризики щодо цього є дійсними та триваючим и, стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.
Відтак, суд приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, а тому відмовляє у задоволенні клопотання ОСОБА_5 .

Керуючись ст. 331 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.

Головуючий: ОСОБА_1