ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №643/7301/17 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/1940/20 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 05 березня 2020 рокупро продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 05 березня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт, задоволено клопотання прокурора, продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів до 03 травня 2020 року.
Цією ж ухвалою продовжено ОСОБА_9 строк тримання під вартою. Однак в цій частині ухвала суду не оскаржується.
Не погодившись з ухвалою суду,захисник адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 05 березня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід. Апелянт вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України не доведеним. Прокурор більше року не може забезпечити явку свідків сторони обвинувачення. Суддею не вказано чому не можливо застосувати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід. Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою суд не в повній мірі врахував, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, утримує мати похилого віку, інваліда, пенсіонерку, яка страждає на тяжке захворювання та потребує постійного догляду, не має наміру переховуватися від суду. Вказує, що обвинувачений перебуває під вартою з 26.09.2018 року, у зв`язку з чим є підстави змінити йому запобіжний захід.
Також обвинувачений ОСОБА_7 через канцелярію ДУ «Харківський слідчий ізолятор» подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 05 березня 2020 року змінити, застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з електронним засобом контролю замість тримання під вартою. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що пред`явлене обвинувачення за ч.3 ст.185 КК України є безпідставним та існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України не доведеним. В рамках вказаного кримінального провадження свідки, які можуть підтвердити його невинуватість не допитані, відображення місця, способу та інших обставин вчинення кримінального правопорушення не проводилося. Вказує на порушення розумних строків розгляду даної справи. Зміна запобіжного заходу наддасть обвинуваченому можливість вирішити матеріальні питання, утримувати, доглядати хвору матір та реалізувати його право на захист.
Вислухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.309, ч.1 ст.317 КК України, серед яких є тяжкий злочин та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
Поряд з цим, колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами обвинуваченого щодо необґрунтованості обвинувачення за ч.3 ст.185 КК України, оскільки прокурор, як сторона обвинувачення у кримінальному провадженні, реалізуючи свої процесуальні повноваження під час судового розгляду на власний розсуд враховує наявність встановлених та доведених фактичних обставин на підставі отриманих ним доказів під час досудового розслідування. Отже, твердження обвинуваченого про безпідставність обвинувачення та його необґрунтованість спростовується змістом обвинувального акту переданого на розгляд суду першої інстанції в якому логічно та послідовно прокурором викладено формулювання обвинувачення та наявність фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними. Оцінку доказів, в тому числі і сторони обвинувачення, суд першої інстанції надасть в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку відповідно до вимог ст.94 КК України, а тому на цій стадії процесу, тобто до закінчення судового розгляду, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із обґрунтованістю апеляційних доводів щодо безпідставності пред`явленого обвинувачення або його недоведеності.
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.309, ч.1 ст.317 КК України, серед яких є тяжкий злочин та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років, раніше судимий за вчинення корисливого злочину, судимість не знята та непогашена, обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України в період дії запобіжного заходу - домашнього арешту, офіційно непрацевлаштований? без постійного джерела доходу. Наявність у ОСОБА_7 постійного місця проживання та соціальних зв`язків не зможе повністю усунути ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.
З огляду на зазначені для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Колегією суддів будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 05 березня 2020 року залишити без змін.
Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 05 березня 2020 рокупро продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді