Провадження № 1кп/202/339/2020
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро кримінальне провадження № 0000696 від 26.04.2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпро, громадянин України, неодружений, має середньо-технічну освіту, на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 26.12.2018 року вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186, ч.2 ст.186, ст.70 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75, 76 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки;

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

23 квітня 2020 року, приблизно о 18:00 годині, ОСОБА_7 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, маючи злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), прийшов за місцем мешкання малознайомої ОСОБА_8 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , зустрівшись з якою на сходинковому майданчику шостого поверху вказаного будинку, попрохав у останньої мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінка, заздалегідь визначивши мобільний телефон предметом свого злочинного посягання. На прохання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 погодилася та направилася до квартири за мобільним телефоном, який належить її батьку ОСОБА_5 . Після цього, ОСОБА_8 , взявши мобільний телефон марки «Lenovo A916» та тримаючи його у руках, вийшла на сходинковий майданчик, де її чекав ОСОБА_7 .
Так, ОСОБА_7 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, побачивши мобільний телефон в руках у ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання майнової шкоди та бажаючи її настання, вчиняючи злочин повторно, відкрито, шляхом ривку, вихопив з рук ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Lenovo A916», вартістю 1073,40 грн. з картою пам`яті Kingston micro SD 8 GB, вартістю 97 грн., загальною вартістю 1170,40 грн.
Після цього, ОСОБА_7 втік разом з викраденим майном, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 1170,40 грн.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину свою в пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 186 КК України визнав повністю, суду пояснив, що злочин вчинив у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, перебуванням у стані алкогольного сп`яніння, підтвердив, що 23 квітня 2020 року під вигаданим приводом здійснити телефонний дзвінок, відкрито викрав мобільний телефон у ОСОБА_8 , цивільний позов, заявлений потерпілим визнав повністю.
Потерпілий ОСОБА_5 до суду з`явився та пояснив, що 23.04.2020 року обвинувачений під приводом здійснення телефонного дзвінка попросив у його доньки мобільний телефон, остання попросила телефон у нього, потерпілого, він передав його їй, а Король відкрито викрав його мобільний телефон, після чого втік, він, потерпілий намагався зупинити Короля, але, враховуючи, що це був шостий поверх будинку не зміг..
Потерпілим заявлено цивільний позов про стягнення моральної шкоди на суму 3000,00 грн., яку він просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 за перенесені страждання через викрадення належного йому майна, оскільки викрадений телефон йому було повернуто у пошкодженому стані.
За таких обставин, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, суд визнав недоцільним допит свідків щодо обставин справи, оскільки ці обставини ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Суд допитав обвинуваченого, потерпілого, дослідив надані докази, зокрема:
протокол огляду місця події де було вчинено злочин;
протокол пред`явлення особи для впізнання, під час якого потерпілий впізнав за фотознімками ОСОБА_9 , як особу яка відкрито викрала його телефон;
протокол пред`явлення особи для впізнання, під час якого свідок ОСОБА_10 впізнав за фотознімками Короля, як особу яка продала йому викрадений у потерпілого телефон;
протокол огляду телефону, який був вилучений у свідка ОСОБА_10 і впізнаний потерпілим, як телефон, який був викрадений у нього;
матеріали, що характеризують обвинуваченого;
докази щодо вартості викраденого майна та дійшов висновку, що вина ОСОБА_7 доведена повністю і він повинен нести кримінальну відповідальність за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, страждає на психічне захворювання у формі розладів особистості, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи у період інкримінованого йому діяння не був здатний у повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними, експертами рекомендовано при призначенні покарання застосувати до обвинуваченого примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомого в примусовому порядку за місцем відбування покарання, характеризується негативно.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд вважає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З врахуванням наведених обставин справи та особи обвинуваченого, суд вважає, що необхідним та достатнім покаранням для його виправлення буде покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ч.1 ст.71 КК України, та з застосуванням примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомого в примусовому порядку за місцем відбування покарання. Інше покарання призначити неможливо, оскільки злочин вчинено під час відбування покарання з випробуванням.

Саме таке покарання, на думку суду, буде сприяти виправленню ОСОБА_7 та попередженню нових злочинів.
Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, суд вважає такими, що підлягають задоволенню.
У відповідності до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Суд вважає доведеним поза всяким розумними сумнівом факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_5 , яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, через вчинення крадіжки належного йому майна.
З врахуванням перелічених факторів, враховуючи той факт, що викрадений телефон йому повернуто у пошкодженому стані та збитки не відшкодовані обвинуваченим, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розміром грошового відшкодування моральної шкоди, необхідним та достатнім за вказаних обставин є саме 3 000 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого на користь держави слід стягнути витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи у сумі 300,00 грн.
Питання щодо речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2018 року за ч.2 ст.15, ч.1 ст.186, ч.2 ст.186, ст.70, ст.75, 76 КК України, остаточно визначивши ОСОБА_7 покарання у вигляді чотирьох років одного місяця позбавлення волі.
На підставі ст. 20 ч.2 КК України застосувати до засудженого ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем відбування покарання

Строк покарання обчислювати з моменту затримання в порядку виконання вироку.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_5 3000,00 грн.
Речові докази:
- мобільний телефон марки «Lenovo A916» у корпусі чорного кольору, - залишити потерпілому ОСОБА_5 .
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи у розмірі 300,00 грн.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1