Номер провадження: 11-кп/813/717/20
Номер справи місцевого суду: 522/9988/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 10.07.2019 року у кримінальному провадженні №0000215, внесеному до ЄРДР 11.03.2018, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одесі, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного судом покарання з випробовуванням із встановленням іспитового строку 3 (три) роки та покладено на нього обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат, цивільного позову та речових доказів, -

встановив:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального порушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб.

11 березня 2018 року, о 02:00 годині у темний час доби, водій ОСОБА_8 , знаходячись в Приморському районі м. Одеси, керуючи технічно справним автомобілем «Toyota Camry», р/н НОМЕР_1 , здійснював рух по вул. Балківській, з боку вул. Маловського в напрямку вул. Ольгієвський спуск, по якій організовано двохсторонній рух, по три смуги руху в кожному напрямку, транспорті потоки протилежних напрямків якої розділені розділювальним газоном.

В умовах чистого вологого асфальту, без будь-яких ям та вибоїн, не слідкуючи за дорожньою обстановкою, напроти буд. № 21 по вул. Балківська, ОСОБА_8 не обрав безпечної швидкості руху свого транспортного засобу, яка б дозволяла безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух, не впорався з керуванням транспортного засобу та втратив контроль над ним, в процесі заносу виїхав за межі проїзної частини, де допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які йшли за межами проїзної частини уздовж вул. Балківська в попутному напрямку. В подальшому автомобіль «Toyota Camry» допустив наїзд на перешкоду у вигляді ліхтаря вуличного міського освітлення, який знаходиться за межами правого краю проїжджої частини.

Своїми діями водій ОСОБА_8 допустив порушення вимог п. п. 2.3 б), 12.1 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України « 1306 від 10.10.2001).

В результаті дорожньо-транспортної події пішоходи ОСОБА_10 та ОСОБА_11 отримали тілесні ушкодження, від яких загинули на місці дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржений вирок суду скасувати в частині призначеного покарання обвинуваченому, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286

КК України, та призначити йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що, на думку прокурора, висновок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а призначене судом покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що судом при призначенні покарання не взято до уваги обставини, при яких обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, а також тяжкість наслідків злочину, що виразились у загибелі двох осіб. Крім цього, при призначенні покарання обвинуваченому судом невірно застосовано приписи ст. 75 КК України та не зазначено від якого саме покарання звільнено з випробовуванням ОСОБА_8 від основного чи і від додаткового покарання.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити її без задоволення; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
У відповідності до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, відповідно до положень ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

У відповідності до вимог п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Частиною 2 ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України та п.п.1, 3, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Суд призначає покарання в межах санкції статті (санкції частини статті) Кримінального кодексу, що передбачає відповідність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

При призначенні покарання суд у відповідності до Кримінального Кодексу України виходячи із загальних засад призначення покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Наведений у ст. 67 КК України перелік обставин, що обтяжують покарання, є вичерпним і, відповідно до вимог ч. 2 цієї статті, суд, установивши наявність зазначених в цій статті обтяжуючих обставин, зобов`язаний навести їх у вироку та врахувати при призначенні покарання.

Встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має суттєве значення для правильного його призначення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитися у залежність від наведених в обвинувальному акті обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного, належним чином дослідити та оцінити всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Перевіривши вирок, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги прокурора про невірне застосування районним судом вимог кримінального закону при призначенні виду покарання обвинуваченому є необґрунтованими.

Розгляд вказаного кримінального провадження відносно ОСОБА_8 був проведений в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому суд з`ясував у обвинуваченого, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснив усім учасникам судового провадження наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, а також порядок апеляційного оскарження вироку, постановленого за результатами такого розгляду, проте ніхто з учасників кримінального провадження проти розгляду справи в такому порядку не заперечував. Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких.

Доводи прокурора про те, що призначене судом першої інстанції покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком є недостатнім для виправлення обвинуваченого не знаходять свого підтвердження, виходячи з наявних матеріалів кримінального провадження.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції у вироку врахував те, що обвинувачений свою вину визнав, щиро кається, сприяв розкриттю злочину, раніше не судимий, за місцем проживання позитивно характеризується, добровільно відшкодував завдану кримінальним правопорушенням шкоду; кримінальне правопорушення вчинено з необережності, у зв`язку з чим, на думку апеляційного суду, та призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років у відповідності до вимог ст. 50,65-67 КК України, яке є необхідним і достатнім.

У своїй апеляційній скарзі прокурор не навів обґрунтування, зокрема, необхідності застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 замість покарання у виді 5 років позбавлення волі покарання саме у розмірі 6 років позбавлення волі, при цьому прокурором не вмотивовано чому покарання повинно бути збільшено саме на 1 рік позбавлення волі, не зазначено, що саме не враховано судом при призначенні обвинуваченому покарання.

Крім того, прокурор в апеляційній скарзі та в ході її розгляду посилається на тяжкість наслідків у даному кримінальному провадженні загибель двох осіб, як на обставину, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання, однак такі наслідки є кваліфікуючою ознакою складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, у зв`язку з чим не можуть бути віднесені до обставин, що обтяжують покарання.

При цьому, в апеляційній скарзі прокурор не оспорює жодні відомості щодо особи обвинуваченого і пом`якшуючі покарання обставини.

Під час розгляду апеляційної скарги прокурор не мотивував свої доводи щодо надання судом невірної оцінки обставинам, які могли б призвести до призначення занадто м`якого та явно несправедливого покарання, адже суд призначив покарання в межах санкції ч. 3 ст. 286 КК України.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що закон України про кримінальну відповідальність не забороняє суду застосування дії ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченої особи за наявності для того підстав від відбування призначеного покарання з випробуванням. При цьому умови застосування ст. 75 КК України, а саме, звільнення від відбування покарання з випробуванням, які зазначені в диспозиції цієї норми закону обгрунтовано встановлені у вироку суду, не ставляться під сумнів в апеляційній скарзі, а також перевірені апеляційним судом в ході апеляційного перегляду.

На думку апеляційного суду, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який повністю визнав свою вину, щиро каявся, активно сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується за місцем навчання, роботи та проживання, раніше не судимий, добровільно відшкодував завдану потерпілим шкоду, а потерпілі погоджуються з вироком суду та просять залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок суду без змін, також відшкодував шкоду міському господарству м. Одеси за пошкоджене в результаті ДТП майно, застосування судом дії ст. 75 КК України відносно обвинуваченого є обґрунтованим.
Одночасно апеляційний суд приймає до уваги доводи прокурора про тяжкість наслідків кримінального правопорушення, однак при призначенні покарання суд має виходити не лише із тяжкості злочину, а із усіх обставин даного кримінального провадження в сукупності, які дійсно давали суду підстави для призначення покарання обвинуваченому без позбавлення його волі.
З огляду на викладене, апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про призначення обвинуваченому, начебто, занадто м`якого покарання з підстав його невідповідності тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, у зв`язку з чим не вбачає підстав для скасування вироку в цій частині.
Разом з тим, дослідженням оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального Закону щодо порядку застосування ст. 75 КК України.

Так, звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд першої інстанції дійсно допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та помилково не вказав від відбування якого саме покарання ОСОБА_8 звільнено із випробуванням, оскільки обвинуваченому призначено як основне покарання у виді позбавлення волі на 5 років, так і додаткове покарання у видіпозбавлення права керувати транспортними засобами на строк до 3 років. При цьому ч. 1 ст. 75 КК України не передбачено звільнення від відбування з випробуванням покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що судом залишено поза увагою.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора в цій частині, оскільки нечітке формулювання судом рішення щодо застосування ст. 75 КК України перешкоджає належному виконанню вироку.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Пунктом 3 частини 4 статті 408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок - зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 408,409,413,414, 420 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 частково задовольнити.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 10.07.2019 року відносно ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 286 КК України в частині призначенні покарання - змінити.

Викласти другий абзац резолютивної частини вироку в наступній редакції:

«На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки».

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4