Справа № 761/4335/20
Провадження № 1-кс/761/3007/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2020 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 420 181 112 000 001 94 від 19.03.2019 про скасування арешту майна,

у с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту земельної ділянки площею 3,5785 га з кадастровим номером :03:013:0021.

На обґрунтування клопотання заявник зазначив, що СУ ГУНП у Київській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 420 181 112 000 001 94 від 19.03.2019 за ч. 2 ст. 189 КК України, у якому 20.03.2018 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва (справа № 761/9877/18) накладений арешт на низку земельних ділянок, що перебували у користуванні СВК «Розаліївський» з метою їх збереження, як речових доказів.

У подальшому рішенням слідчого від 20.09.2019 вказане вище кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Водночас, не вирішено питання щодо скасування застосованого заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

У зв`язку з цим заявник просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20.03.2018 (справа № 761/9877/18), оскільки у подальшому застосуванні арешту відпала потреба.

У судове засіданні представник власника майна та власник, будучи повідомленими про день, час та місце розгляду клопотання належним чином, не прибули.

Слідчий ОСОБА_3 підтвердив, що рішенням від 20.09.2019 провадження № 420 181 112 000 001 94, у якому накладений арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :03:013:0021, закрите, тому не заперечував проти задоволення клопотання.

Слідчий суддя, заслухавши думку слідчого, дослідивши долучені до клопотання матеріали, постанову про закриття кримінального провадження № 420 181 112 000 001 94 від 20.09.2019, дійшов висновку про таке.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими якого є можливість безперешкодного володіння, користування та розпорядження об`єктом права власності, допускається виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.
Отже, навіть тимчасове обмеження права власності є фактичне позбавленням власника майна можливості на свій розсуд користуватися та розпоряджатися цим майном, що є тотожним позбавленню права власності.
Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що позбавлення будь-якої особи права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй на законних підставах майном у спосіб або через застосування процедури, які не відповідають приписам закону, є протиправним.
Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.
З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), якою до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.
У контексті клопотання, що є предметом цього розгляду, першочергово має бути надана оцінка правомірності втручання державного органу у реалізацію особою свого права власності, таке втручання полягає у примусовому, тобто без добровільної згоди власника, обмеженні його права розпорядження нерухомим майном.
Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження, до яких, серед інших, віднесені верховенство права (ст. 8 КПК), законність (ст. 9 КПК), недоторканність права власності (ст. 16).
Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У силу ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Сукупність наведених норм кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Особливої актуальності та гостроти це питання набуває у відношенні сторони обвинувачення, представники якої наділені значними можливостями застосування заходів примусового характеру.

Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, має запобігти зловживанню стороною обвинувачення такими повноваженнями з метою збереження рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

Як встановлено під час розгляду клопотання, СУ ГУНП у Київській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 420 181 112 000 001 94 за ч. 2 ст. 189 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва (справа № 761/9877/18) накладений арешт на земельні ділянки, які перебувають у користуванні СВК «Розаліївське» з метою забезпечення їх збереження як речових доказів.

У подальшому 20.09.2019 рішенням слідчого СУ ГУНП у Київській області ОСОБА_3 вказане кримінальне провадження закрите, однак застосовний захід забезпечення кримінального провадження не скасований, що перешкоджає реалізації прав власника земельної ділянки з кадастровим номером :03:013:0021 ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ), яка набула права власності на вказану ділянку відповідно до свідоцтва про право на спадщину серії 1240 від 17.04.2013.

У силу ч. 9 ст. 100 КПК у разі закриття кримінального провадження слідчим питання про долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається у порядку ст. 174 КПК.

Відповідно до ст. 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, який згідно з ч. 1 ст. 170 КПК полягає у тимчасовому позбавленні права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, з-поміж іншого, є доказом злочину.

У силу ч.1 ст.174 КПК арешт майна може бути скасований у разі, коли буде доведено, що у подальшому застосуванні даного заходу відпала потреба.

Так, постановою слідчого СУ ГУНП уКиївській області ОСОБА_3 від 20.09.2019 кримінальне провадження № 420 181 112 000 001 94 за ч. 2 ст. 189 КК Українизакрито у зв`язку з відсутністю складу вказаного злочину.

З наведеного витікає, що перебування майна під арештом після закриття кримінального провадження суперечить положенням чинного законодавства щодо охорони права власності відповідної особи.
Сукупність вищезазначеного свідчить про обґрунтованість клопотання, що є підставою для його задоволення.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 8, 9, 16,100, 131, 170, 171, 174 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах власника майна ОСОБА_7 задовольнити

Скасувати у кримінальному провадженні № 420 181 112 000 001 94 від 19.03.2019 за ч. 2 ст. 189 КК України арешт, накладений ухвалою слідчого Шевченківського районного суду м. Києва від 20.03.2018 справа № 761/9877/18), а саме: земельну ділянку площею 3,5785 га з кадастровим номером :03:013:0021, розташовану на території Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1