Номер провадження: 11-кп/813/423/20
Номер справи місцевого суду: 522/9777/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву судді ОСОБА_2 про самовідвід від розгляду кримінального провадження №0008419 від 03 листопада 2016 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146; ч.2 ст.189; ч.2 ст.289; ч.2 ст.187 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146; ч.2 ст.189; ч.2 ст.289; ч.2 ст.187; ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146; ч.2 ст.189; ч.2 ст.289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Автоматизованим розподілом судової справи між суддями Одеського апеляційного суду в провадження складу колегії суддів: головуючий суддя ОСОБА_2 , судді: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , розподілені матеріали кримінального провадження (номер провадження апеляційного суду №11-кп/813/423/20) за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 , в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а також захисника ОСОБА_12 , в інтересах ОСОБА_6 , на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 26 липня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146; ч.2 ст.189; ч.2 ст.289; ч.2 ст.187 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146; ч.2 ст.189; ч.2 ст.289; ч.2 ст.187; ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.146; ч.2 ст.189; ч.2 ст.289 КК України.
Суддя ОСОБА_2 подав заяву про самовідвід від розгляду вказаного кримінального провадження.
Перевіривши доводи заяви про самовідвід судді ОСОБА_2 апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до ст.15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Положення Конвенції щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у ст.21 КПК, згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).
Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).
У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).
Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.
Статтею 75 КПК України визначений виключний перелік обставин, що виключає участь судді в кримінальному провадженні.
Пунктом 4 ч.1 вказаної норми права регламентовано, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
В ході підготовки до апеляційного розгляду було встановлено, що у кримінальному провадженні №0008419 до складу групи прокурорів входить, в тому числі, і прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_13 , яка є колишньою дружиною судді ОСОБА_2 і на теперішній час проживає з його малолітньою донькою ОСОБА_14 , з якою суддя підтримує родинні стосунки.
Відповідно до ухвали Одеського апеляційного суду від 15 лютого 2017 року, якою була залишена без задоволення апеляційна скарга захисника ОСОБА_12 та залишена без змін ухвала слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 28 грудня про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , публічне обвинувачення у даному провадженні підтримувала прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_13 .
Апеляційний суд вважає, що викладені обставини можуть викликати сумніви у учасників судового процесу в неупередженості та об`єктивності судді ОСОБА_2 під час розгляду даного кримінального провадження.
Відповідно до ч.1 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.
Враховуючи викладене, з метою виключення сумнівів у стороннього спостерігача в об`єктивності та неупередженості судді ОСОБА_2 під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви судді ОСОБА_2 про самовідвід.
Згідно з абз.5 підпункту 2.3.25 пункту 2.3 «Положення про автоматизовану систему документообігу суду» затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 у разі задоволення відводу або самовідводу заміна судді здійснюється автоматизованою системою на підставі рішення про відвід (самовідвід) у порядку, зазначеному в підпункті 2.3.23 пункту 2.3 цього Положення.
За таких обставин апеляційний суд вважає за необхідне передати матеріали провадження №0008419, до апарату Одеського апеляційного для здійснення повторного автоматичного розподілу в порядку ст.35 КПК України.
Керуючись статтями 75, 80, 81, 82, 376, 419 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву про самовідвід судді ОСОБА_2

Відвести суддю ОСОБА_2 від розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0008419 від 03 листопада 2016 року за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а також захисника ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_6 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 26 липня 2019 року відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Кримінальне провадження №0008419 передати до апарату Одеського апеляційного суду для здійснення повторного автоматичного розподілу в порядку ст.35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4