Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

30 квітня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000493 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 20 березня 2019 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бегень Рівненського району Рівненської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою,неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 20 березня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч.4 ст.185 КК України на п?ять років позбавлення волі, за ч.1 ст.357 КК України на один рік обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк п?ять років.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо ОСОБА_7 обрано у виді тримання під вартою та взято його під варту в залі суду.
Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 20 березня 2019 року.
Цим вироком також вирішено цивільний позов ОСОБА_5 та ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на її користь заподіяну злочиному майнову шкоду у розмірі 273 722 грн., моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. Водночас ухвалено стягнути з ОСОБА_7 352 грн. 40 коп. судового збору.
Судом вирішено питання стосовно речових доказів по справі.

ОСОБА_7 визнаний вининм в тому, що він 21 квітня 2018 року приблизно о 18 год, перебуваючи на території загальної межі суміжних домогосподарств, що на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , які належать відповідно ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , скориставшись відсутністю сторонніх осіб та останньої, яка забула свою сумку на бетонній підмуровці, що розмежовує земельні ділянки, усвідомлюючи можливість повернення за своїм майном ОСОБА_5 та достовірно знаючи про те, що вказана річ належить останній, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного матеріального збагачення, таємно викрав сумку ОСОБА_5 , в якій знаходились кошти в сумі 37300 грн., 700 євро, що за курсом Національного банку України становило 22729 грн., та 8150 доларів США, що згідно курсу НБУ становило 213693 грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_5 майнової шкоди у великих розмірах в сумі 273722 грн.
Після цього ОСОБА_7 , перебуваючи на лузі навпроти свого домогосподарства, що на АДРЕСА_1 , діючи в особистих інтересах та з метою приховування попередньо вчиненої ним крадіжки, маючи умисел на знищення офіційних документів, достовірно знаючи їх значимість та приналежність, усвідомлюючи протиправність своїх дій, умисно, шляхом спалювання, в присутності ОСОБА_12 , якого ввів в оману щодо законності дій, знищив офіційні документи: будівельний паспорт на будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 575-2017 від 04.12.2017; договір купівлі - продажу земельної ділянки з кадастровим номером :08:000:0326, зареєстрований в реєстрі за номером 323 від 25.04.2017 р.; паспорт громадянина України виданий на ім`я ОСОБА_5 , серія НОМЕР_1 , виданий Рівненським MB УМВС України в Рівненській області від 25.01.2008 р.; паспорт громадянина України виданий на ім`я ОСОБА_13 , серія НОМЕР_2 , виданий Рівненським MB УМВС України в Рівненській області від 04.01.2011 р.; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_14 , серія НОМЕР_3 , виданий Рівненським MB УМВС України в Рівненській області від 12.04.2014 р., пенсійне посвідчення № НОМЕР_4 видане на ім`я ОСОБА_14 ; пенсійне посвідчення № НОМЕР_5 видане на ім`я ОСОБА_5 , цим самим реалізував свій намір направлений на приховування слідів злочину.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить перекваліфікувати його дії з ч.4 ст.185 КК України на ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Обґрунтовав свої вимоги тим, що потерпілою ОСОБА_5 не було надано доказів наявності у неї валютних коштів на момент скоєння злочину, а звинувачення у крадіжці коштів ґрунтується виключно на показаннях потерпілої та її чоловіка. Обвинувачений зазначив, що свідок ОСОБА_12 не бачив у неї ні валюти, ні документів, а свідок ОСОБА_15 бачив у неї кошти в іноземній валюті, але в м.Рівне, натомість злочин вчинено у с.Понебель Рівненського району. Апелянт вказав на те, що свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 бачили у нього гроші долари США, які придбані на його прохання ОСОБА_16 .
Обвинувачений зазначив, що не мав наміру вчиняти дані злочини та просить врахувати його вік, стан здоров`я наявність у нього гепатиту В та гепатиту С.

Захисник-адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вказаний вирок змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_7 з ч.4 ст.185 КК України на ч.1 ст.185 КК України. Також апелянт просить ОСОБА_7 виправдати за ч.1 ст.357 КК України.
На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив, що його підзахисний визнає свою вину лише частково, а саме в частині викрадення у потерпілої коштів у розмірі 37 300 грн., натомість валютних коштів та документів він навіть не бачив у сумці потерпілої. Вважає, що до крадіжки валютних коштів та документів могли бути причетні інші особи. При цьому, захисник вказав на те, що показання потерпілої щодо суми викрадених коштів та місця, де вона залишила сумку, були не послідовні та змінювались.
На переконання апелянта, судом не доведено, що ОСОБА_7 викрав чуже майно у великих розмірах та умисно знищив офіційні документи, не враховано, що сумка потерпілої була залишена на вулиці і тривалий час знаходилась без нагляду. Також вказав на те, що суд не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_18 , якого обвинувачений просив спалити сумку, який вказував що жодних документів у сумці не було.

У запереченнях на апеляційні скарги потерпіла ОСОБА_5 просить вказаний вирок залишити без змін, а апеляційні вимоги без задоволення. При цьому потерпіла вказала на те, що висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів ґрунтується на об`єктивно встановлених обставинах кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційних скарг, міркування прокурора ОСОБА_4 про безпідставність апеляційних вимог, думку потерпілої ОСОБА_5 та її представника адвоката ОСОБА_6 , які просили відмовити в апеляційних вимогах та залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, колегія суддів зауважує, що виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо їх не було досліджено під час апеляційного розгляду справи.

Питання про повторне дослідження доказів та фактичних обставин апеляційним судом може постати, лише якщо суд першої інстанції не забезпечив можливість сторін дослідити докази під час змагальної процедури в суді першої інстанції. Частина третя статті 404 КПК, власне, і забезпечує таку можливість, зобов`язуючи суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження фактичних обставин справи, якщо суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушенням.

Водночас стороною захисту ні в апеляційних скаргах, ні під час апеляційного розгляду не було заявлено обґрунтованого клопотання про повторне дослідження доказів. Таким чином, суд апеляційної інстанції приймає до уваги докази, безпосередньо досліджені судом першої інстанції.

Кримінальний закон визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна (ст.185 КК України). При цьому, як зазначено у примітці 3 до вказаної норми закону, у статтях 185-191 цього Кодексу у великих розмірах визнається злочин, що вчинений однією особою чи групою осіб на суму, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину. На 2018 рік такий розмір становив 220250 грн. (250х881).

Отже від усіх інших форм викрадення крадіжку відрізняє спосіб вилучення такого майна - таємність. Таємним визнається таке викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілих чи інших осіб. Як правило крадіжка вчинюється за відсутності будь-яких осіб (власників, володільців майна, осіб, під охороною яких воно перебуває, очевидців тощо). Крадіжкою визнається також протиправне вилучення чужого майна і тоді, коли воно здійснюється у присутності потерпілого або інших осіб (наприклад, ці особи спостерігають за діями винного на певній відстані), але сам винний не усвідомлював цього моменту і вважав, що діє таємно від інших осіб.

У ході розгляду даного кримінального провадження місцевим судом було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 близько 18 год. 21 квітня 2018 року, скориставшись відсутністю як власника майна, так і сторонніх осіб, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, умисно, з корисливих мотивів таємно викрав з бетонної підмурівки, яка розмежовує його земельну ділянку із сусідньою, що знаходяться на АДРЕСА_1 , сумку потерпілої ОСОБА_5 з грошима та валютними коштами, а також документами, у тому числі паспортом потерпілої.

Колегія суддів вважає, що місцевим судом враховано те, що заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала кому належить це майно, мала підстави вважати де знаходиться власник речі і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.

Якщо привласнення майна відбувається в адміністративних приміщеннях, пунктах здійснення розрахунково-касових операцій та інших громадських місцях з обмеженим простором, в таких випадках слід констатувати презумпцію «забутості» речі її власником: у подібних випадках особа, яка привласнює річ, має розуміти, що зовнішні умови, обстановка, розташування речі свідчать про те, що вона фактично не вийшла з володіння власника, а лише залишена чи забута ним.

На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

Зокрема, твердження сторони захисту про відсутність у сумці потерпілої коштів в іноземній валюті, а саме 700 євро та 8150 доларів США, спростовуються рядом доказів, досліджених місцевим судом.

Так, згідно показань потерпілої ОСОБА_5 , наданих нею при допиті в суді, вбачається, що 21.04.2018 року вона з чоловіком приїхала в с.Понебель Рівненського району на свою земельну ділянку саджати картоплю. З собою вона взяла свою сумку, у якій зберігала усі заощадження та документи, а саме документи на будівництво, паспорти, кошти у сумі 37000 грн., а також сумочка в якій були кошти в іноземній валюті у євро та доларах США. Зазначила, що попрацювавши на городі, вона вже сідала у машину їхати додому, однак побачила драбину та, поставивши сумку біля машини, занесла драбину, і сівши в машину, поїхала додому. Через деякий час потерпіла зрозуміла, що забула сумку, однак, повернувшись на ділянку, сумку не знайшла. Поліція, яка приїхала на їх виклик, біля дороги на згарищі знайшли клаптик від документів, виданих сільською радою. При цьому, потерпіла зазначила, що протягом усього часу перебування у селі вона сумку з рук не випускала.

Вказані показання потерпілої, в тому числі і щодо вмісту викраденої сумки, повністю підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_13 .

Щодо наявності у потерпілої доларів США, підтвердив під час допиту і свідок ОСОБА_15 , зазначивши, що 21.04.2018 року його сестра ОСОБА_5 їхала з чоловіком на дачу і, заїхавши до нього, просила дозволу залишити у нього на зберіганні гроші долари США та показала їх йому. Однак він їй відмовив, оскільки сам цілей день був відсутній вдома.

Показання вказаних осіб є послідовними, узгоджуються між собою та з іншими матеріалами кримінального провадження.

При цьому, колегія суддів зауважує, що всі вищевказані особи потерпіла та свідки, перед допитом у суді були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а підстав для обмовлення обвинуваченого колегією суддів не встановлено.

Окрім того, з протоколу проведення слідчого експерименту від 15.05.2018 року з фото таблицями вбачається, що під час проведення даної слідчої дії ОСОБА_7 вказав, що передивлюючись попередньо вміст сумки, в середині він побачив папку типу файл складену в двоє, в якій знаходилась значна кількість документів. Забравши із сумки гроші, наказав ОСОБА_19 спалити дану сумку, давши йому запальну суміш. Після цього, ОСОБА_7 перебуваючи на лузі, навпроти домогосподарства, що за адресою АДРЕСА_1 , приблизно на відстані 5-ти метрів від краю асфальтованої дороги вулиці, показав на місце, де була спалена сумка з документами ОСОБА_5 . Також, під час даного слідчого експерименту, ОСОБА_7 зазначав, що посидівши трохи в магазині «Продукти» в с. Понебель, вирішив поїхати в м.Рівне, щоб розміняти викрадені із сумки ОСОБА_5 гривні та долари США.

Вказаний слідчий експеримент був проведений у відповідності до вимог КПК, у присутності двох понятих, доповнень та зауважень до протоколу від учасників слідчої дії не надходило.

Також з протоколу огляду місця події від 21.04.2018 року вбачається, що в ході проведення огляду, на відстані приблизно 5 метрів від краю асфальтної дороги вул. Вербова, поблизу домогосподарства ОСОБА_7 , виявлено згарище, під час огляду якого виявлено в`язку ключів, 4 металевих кільця та фрагменти обгорілих аркушів документів, ззовні схожих на планування.

Зазначені докази колегія суддів вважає належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність достатньою для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

При цьому, колегія суддів зауважує, що доводи сторони захисту щодо неврахування показань свідка ОСОБА_12 про відсутність у сумці документів, під час апеляційного розгляду не знайшло свого підтвердження, оскільки вказаний свідок під час допиту в суді показав, що підпалив сумку на прохання ОСОБА_7 , не перевіряючи її вмісту.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 пояснив суду, що жодних перепон зі сторони інших осіб при заволодінні та огляді сумки потерпілої ОСОБА_5 він не мав. А тому висловлені на захист доводи про те, що обвинувачений належну потерпілій сумку з її вмістом (у тому числі і вказану валюту) не присвоїв, суд оцінює критично, як обраний спосіб захисту.

Водночас колегія суддів зауважує, що ОСОБА_7 викраденим розпорядився на власний розсуд, а крадіжка вважається закінченою з моменту протиправного вилучення майна, тобто коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним (заховати, передати іншим особам, вжити за призначенням тощо).

Тому, враховуючи обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає висловлені на захист доводи про те, що обвинувачений належну потерпілій сумку з її вмістом, у тому числі і вказану валюту, не присвоїв оцінює критично, як обраний спосіб захисту та намагання обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності за вчинені злочини.

Також, у відповідності до вимог ст.65 КК України, при обранні обвинуваченому виду та міри покарання, місцевий суд врахував характер та ступінь суспільної небезпечності злочинів, відсутність обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, та призначив йому покарання в межах мінімальної санкції інкримінованих йому статей.

Разом з тим, обставини, на які покликався обвинувачений, зокрема його вік та стан здоров`я, враховуючи встановлені обставини кримінального провадження, не є достатніми для пом`якшення призначеного мінімального покарання, тобто застосування положень ст.69 КК України, про що фактично просив обвинувачений.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що вирок місцевого суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог кримінального процесуального закону України та закону про кримінальну відповідальність, а тому підстав для його зміни та задоволення апеляційних вимог сторони захисту не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 20 березня 2019 року стосовно ОСОБА_7 без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - у той самий строк з дня отримання копії цієї ухвали.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3