ДОВГИНЦІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
Справа №211/5890/18
Провадження № 1-кп/211/150/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 р. Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2

за участю прокурора- ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

представника цивільного відповідача ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу кримінальне провадження № 0002135 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженць м. Сісіан, Вірменія, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, раніше не судимого, пенсіонера, інвалід 3 групи, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
16.11.2018 року, приблизно в 05 годин 50 хвилин водій ОСОБА_7 керуючи технічно справним автомобілем «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1 в темний час доби, рухався по сухому дорожньому покриттю проїзної частини з круговим рухом, виїхав на коло з пр. Гагаріна, та з`їжджав з нього на проїзну частину вул. Дніпровське шосе, в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу, швидкість його руху при цьому була близько 15-20 кілометри на годину.

В цей час навпроти б.2 по вул. Дніпровське шосе по нерегульованому пішохідному переході позначеному дорожньою розміткою 1.14.2 ПДР України, та дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 ПДР України, проїзну частину переходила пішохід ОСОБА_8 , вона рухалася з ліва на право по ходу руху автомобілю «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 ..

Водій ОСОБА_7 в момент виконання ним маневру з`їзду з кола з круговим рухом на право, на вул. Дніпровське шосе, в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу та наближення до нерегульованого пішохідного переходу позначеного дорожньою розміткою 1.14.2 ПДР України, та дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 ПДР України, повинен був діяти відповідно до п.п. 1.5; 2.3 (б); 18.1 Правил дорожнього руху України.

Однак водій ОСОБА_7 діючи зі злочинною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_8 , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переході, чим порушив вимоги п.п. 1.5; 2.3 (б); 18.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:

- «1.5. … бездіяльність учасників дорожнього руху ... не повинні … загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ...»;

- «18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»

В результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Фольксваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1 , навпроти б.2 по вул. Дніпровське шосе в Довгинцівському районі, м. Кривого Рогу, допустив наїзд керованого ним автомобілю на пішохода ОСОБА_8 , яка перетинала проїзну частину вул. Дніпровської області по нерегульованому пішохідному переході позначеному дорожньою розміткою 1.14.2 ПДР України, та дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 ПДР України, контактувавши з нею передньою правою частиною автомобілю в районі передньої правої фари автомобілю.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 згідно висновку експерта №1833 від 28.11.2018 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: синця границі роста волосся ліворуч, саден обличчя, закритого осколкового перелому правої великогомілкової кістки в середній третині, потрійного перелому правої малогомілкової кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби). Між порушенням водієм ОСОБА_7 вимог Правил дорожнього руху України та настанням наслідків заподіяння тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілому ОСОБА_8 є прямий причинний зв`язок.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні вину визнав повністю, та пояснив, що він 16.11.2018 року приблизно о 05.50 годин рухався на автомобілі «Фольксваген Пассат» зі сторони пр.Гагаріна в бік Автовокзалу, на пішохідному переході здійснив наїзд на пішохода, яку він не побачив. В скоєному розкаюється. Заявлений позов визнав частково, зазначив, що добровільно відшкодував моральну шкоду в розмірі 3000 гривень, приходив до лікарні, однак потерпіла відмовилась від його допомоги.

Представник потерпілої ОСОБА_4 суду показав, що потерпіла внаслідок ДТП знаходилась у важкому стані, не ходила, просив задовольнити заявлений позов у повному обсязі. Щодо призначення покарання покладаються на розсуд суду.

Представник цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» ОСОБА_5 заявлені позовні вимоги не визнала повністю, просила відмовити у задоволенні, зазначивши, що до страхової компанії потерпіла за відшкодуванням не зверталась.

Крім визнання обвинуваченим вини, його винуватість також підтверджується доказами зібраними під час досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні, а саме:

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16.11.2018 року зі схемою та фототаблицею (а.с.32-40);

-постановою про визнання речовим доказом автомобіль "Фольксваген Пассат", р.н. НОМЕР_1 (а.с.43);

-ухвалою про арешт майна автомобіль "Фольксваген Пассат", р.н. НОМЕР_1 (а.с.46);

-висновком експерта №1833 від 28.11.2018 року, згідно якого ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді: синця границі роста волосся ліворуч, саден обличчя, закритого осколкового перелому правої великогомілкової кістки в середній третині, потрійного перелому правої малогомілкової кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби) (а.с.61-63);

-протоколом слідчого експерименту від 24.11.2018 року за участю свідка ОСОБА_9 (а.с.76-78);

-висновком експерта від 27.11.2018 року №7/10.1/334, де встановлено, що між порушенням водієм ОСОБА_7 вимог Правил дорожнього руху України та настанням наслідків заподіяння тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілому ОСОБА_8 є прямий причинний зв`язок (а.с.86-87).

-копією страхового полісу №АМ/8094144. Термін дії полісу з 10.10.2018 по 09.10.2019 року. Страхова сума за полісом 200000,00 грн. за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю (а.с.105);

- позовною заявою з копіями чеків, квитанціями, щодо лікування на сумму 26 307, 39 гривень (а.с.134-153).

Оцінюючи докази, суд вважає їх достовірними, так як вони відповідають фактичним обставинам, узгоджуються з іншими доказами, тому суд кладе їх в основу вироку.

На підставі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, беручи до уваги повноту належність та допустимість наданих суду доказів, суд приходить висновку про доведеність обвинувачення, яке пред`явлене обвинуваченому ОСОБА_7 та кваліфікує його дії за ст. 286 ч.1 КК України, за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись вимогами ст. 65 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 суд враховує, суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, що він вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, обставини вчинення кримінального правопорушення, характер та ступінь тяжкості фактично спричинених наслідків, які визначаються не тільки ступенем тяжкості спричинених потерпілій тілесних ушкоджень, а й тривалістю лікування таких ушкоджень та обмеження внаслідок них у задоволенні потерпілим звичайних життєвих потреб, відомості про особу обвинуваченого.

Обвинувачений вину визнав, частково відшкодував завдані збитки, позитивно характеризується за місцем проживання, пенсіонер, інвалід 3 групи, страждає рядом захворювань, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебував та не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання згідно вимог ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину . Обставини, відповідно до вимог ст. 67 КК України, які обтяжують покарання - не виявлено. Суд також враховує часткове відшкодування шкоди потерпілій у розмірі 3000 грн., та представником потерпілої у судовому засіданні підтверджено отримання цієї суми.

Також обвинувачений допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, що мало місце на пішохідному переході, не перебував у стані алкогольного сп`яніння, вчинив необережний злочин невеликої тяжкості.

При призначенні покарання для обвинуваченого судом враховано висновки досудової доповіді щодо обвинуваченого, в якій зазначено, що обвинувачений має середній рівень щодо вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі.

З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання у вигляді штрафу на користь держави. З наведених вище обставин суд не вбачає підстав для застосування іншого виду покарання.

Що стосується призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд приходить до наступного.

Згідно з п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року „Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясовувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень, склад сім' ї, наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку, його матеріальний стан.

З урахуванням того, що обвинувачений характеризується позитивно, раніше не судимий, щиро розкаюється у вчиненому, суд вважає можливим не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Тому суд вважає, що вказане покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та відповідає меті покарання, якою є також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченою.

Потерпілою заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 , Страхової компанії «Еталон» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Де просить стягнути з СК «Еталон» на її користь 26 307,30 грпивень матеріальної шкоди, та 40 000 гривень з ОСОБА_7 моральної шкоди.

Відповідно до ст.. 128 КПК України (Цивільний позов у кримінальному провадженні ), особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

В частині задоволення заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного. Безумовно, необережними діями обвинуваченого ОСОБА_7 під час керування транспортним засобом, потерпілій ОСОБА_8 спричинено моральної шкоди. Під час досудового розслідування обвинуваченим потерпілій сплачено 3000 гривень, що враховується судом як бажання обвинуваченого компенсувати завданні страждання. Однак, приймаючи до уваги, що ОСОБА_7 пенсіонер, інвалід 3 групи, та враховуючи судову практику по вказаній категорії справ, суд вважає необхідним в частині розміру заявлених моральних страждань потерпілої позов задовольнити частково, в сумі 18 000 гривень, та з урахуванням раніше сплаченої суми в розмірі 3000 гривень, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 15 000 гривень.

Що стосується стягнення матеріальної шкоди, то судом встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 була застрахвоана в страховій компанії «Еталон», згідно полісу №АМ/8094144. Термін дії полісу з 10.10.2018 по 09.10.2019 року. Страхова сума за полісом 200000,00 грн. за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю.

Враховуючи те, що відповідальність власника транспортного засобу, була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, то саме страхова компанія у випадку настання страхового випадку за участі забезпеченого транспортного засобу повинна взяти на себе обов`язок по відшкодуванню завданої позивачу матеріальної та моральної шкоди в межах ліміту страхового відшкодування.

Тому, суд вважає необхідним задовольнити заявлені позовні вимоги, щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 26 307,39 гривень, які підтверджуються наданими доказами.

Відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню судові витрати.

Питання речових доказів судом вирішується в порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

З огляду на вимоги ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту з майна.

Запобіжний захід не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі двісті неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 3400 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 15 000 гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 26 307,39 гривень.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення авто-технічної експертизи №7/10.1/334 від 27.11.2018р. у розмірі 572,00 гривень.

Речові докази автомобіль «Фолькваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_7 вважати повернутим.

Арешт, накладений на автомобіль «Фолькваген Пассат», реєстраційний номер НОМЕР_1 скасувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення вироку.

Суддя: ОСОБА_1