Справа № 487/614/20
Провадження № 1-кп/487/485/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальне провадження №0004798 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.12.2019 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, є громадянином України, має повну загальну середню освіту, одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, не працює, раніше не судимий, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:

27.12.2019 приблизно о 08:00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи неподалік від нафтобази по вул. Космонавтів в м. Миколаєві, помітив на бордюрі штик-ніж 7,92 мм магазинного карабіну системи «Маузер» зразку 1898/1935 років К98К (Німеччина), який являється військовою бойовою клинковою холодною зброєю колючо-ріжучої дії та розуміючи, що зберігання холодної зброї заборонено законодавством, всупереч вимогам п.12.2 Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 №98 «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів» (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 7 жовтня 1998 р. за №637/3077) умисно, незаконно, переслідуючи мету зберігання та використання штик-ножа у власних цілях, підняв його, та помістивши серед особистих речей, переніс його на робоче місце, яке розташовано на території Адміністрації морських портів України за адресою: АДРЕСА_3 , та о 14:40 год. під час того, як ОСОБА_3 виходив з території Адміністрації морських портів України через прохідну №13 працівниками ТОВ «Пенетрон МК» був виявлений вищевказаний штик-ніж, який в наступному було вилучено працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 263 КК України, тобто: носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

28.01.2020 року в даному кримінальному провадженні між прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 , в порядку передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до даної угоди прокурор Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0004798, і підозрюваний ОСОБА_3 дійшли згоди, що:

-Підозрюваний беззастережно визнає вину під час судового розгляду кримінального провадження за ч. 2 ст. 263 КК України

-Підозрюваний взнає правильність кваліфікації його протиправних дій за ч. 2 ст. 263 КК України, а саме у незаконному носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

-На підставі зібраних доказів, з урахуванням того, що ОСОБА_3 вчинив злочин середньої тяжкості, яким заподіяно шкоду лише державним інтересам, свою вину у вчиненні злочину визнає у повному обсязі за викладених обставин, щиро розкаюється, сторонами узгоджене покарання: за ч.2 ст. 263 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850 грн. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши відповідну угоду, дослідивши письмові докази з метою перевірки наявності фактичних підстав для визнання винуватості, суд, розглядаючи в порядку п. 1 ч.3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, виходить з наступного:

Відповідно до п. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.3 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.263 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України віднесено до злочинів середньої тяжкості.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вказав, що цілком розуміє характер обвинувачення та повністю визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України. Крім того зазначив, що розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 ч. 2 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, згоден з видом покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затверджені угоди.

Суд, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Будь-які скарги під час кримінального провадження підозрюваним не подавались.

Умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін, інших осіб, суспільних інтересів. Права підозрюваного під час укладення угоди були дотримані, та судом не встановлені очевидні ризики невиконання ним взятих на себе за угодою зобов`язань.

Фактичні дії ОСОБА_3 охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.263 КК України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість затвердження укладеної угоди про визнання винуватості між прокурором і підозрюваним ОСОБА_3 і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Питання про стягнення процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів, суд вирішує відповідно до ст.124 КПК України.

Питання про речовий доказ суд вирішує у відповідності до правил, встановлених п.3 ч.9 ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити у кримінальному провадженні №0004798 угоду про визнання винуватості від 28 січня 2020 року, укладену між прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.263 ч.2 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850 грн. (вісімсот п`ятдесят грн.)

Стягнути з ОСОБА_3 в доход держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, за проведення експертизи № 1 від 08.01.2020 року у сумі 785,05 грн.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст. 394 КПК України, до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження вироку визначені ч.2 ст. 473 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його оголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя : ОСОБА_1