Провадження по справі № 1-кс/522/3976/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2020 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , власників майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Приморського ВП в м.Одеса ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , поданого в рамках кримінального провадження №0000293 від 09.01.2018, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчим відділом Приморського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000293 від 09.01.2018 року, за ознакою вчинення злочину, передбачених ч. 3 ст.191 КК України, за фактом розтрати та привласнення майна службовими особами регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» юридична адреса м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19.

Відповідно до статуту акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі Товариство) 100 відсотків акцій належить Державі. Засновником товариства також є Держава в особі Кабінету Міністрів України.

Також Товариство утворює філії, представництва, інші відокремлені підрозділи без статусу юридичної особи як на території України, так і за її межами, які діють на підставі положень.

Так згідно положення про регіональну філію «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (далі Філія), філія є відокремленим підрозділом Товариства, яка діє від його імені на в його інтересах, здійснює делеговані Товариством функції у визначеному регіоні транспортної мережі, відповідно до мети, завдань та предмету діяльності Товариства. Юридична та фактична адреса філії м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19.

Метою діяльності Філії є задоволення потреб держави, юридичних і фізичних осіб в безпечних та якісних залізничних перевезеннях у внутрішньому та міжнародному сполученнях, роботах та послугах, що здійснюються Філією, забезпечення ефективного функціонування та розвитку виробничо-технологічного комплексу залізничного транспорту загального користування, створення умов для підвищення конкурентоспроможності галузі, а також отримання прибутку від здійснення підприємницької діяльності.

Філія володіє та користується майном, яким наділило її Товариство для досягнення мети діяльності Філії, згідно з законодавством, Статутом Товариства та положенням, а також майном яке придбавається та/або набувається для цілей забезпечення діяльності Філії.

Філія наділяється майном на підставі відповідних рішень правління Товариства. Майно філії є складовою частиною майна Товариства.

Джерелами формування майна філії є грошові кошти та майно, яким Товариство наділило Філію; грошові кошти та майно, отримані Філією в результаті здійснення її діяльності; майно, придбане Філією в процесі її діяльності, а також безкоштовно передане Філії юридичними та фізичними особами; інші джерела, не заборонені законодавством.

Філія використовує та утримує майно, яким наділило її Товариство, відповідно до мети та предмету своєї діяльності, в межах повноважень, визначених Статутом Товариства, положенням та внутрішніми документами Товариства.

Також до складу Філії входять Структурні підрозділи, що забезпечують її діяльність.

Досудовим розслідуванням встановлено, що одним зі структурних підрозділів Філії є виробничий підрозділ служби локомотивного господарства «локомотивне депо Одеса-Сортувальна», якому відповідно до наказів та розпоряджень Філії виділяється майно, а саме паливно-мастильні матеріали, зокрема дизельне пальне для екіпіровки (заправки) локомотивів.

Зазначені паливно-мастильні матеріали надходять та зберігаються на базі палива, та передаються матеріально відповідальній особі начальнику бази палива ОСОБА_7 , який несе матеріальну відповідальність а саме відповідає за його схоронність, видачу та використання відповідно до потреб Філії та структурного підрозділу.

Однак на теперішній час встановлені достатні підстави вважати що ОСОБА_7 вступивши у змову з іншими службовими особами Філії та її структурних підрозділів а саме громадянами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та особами які не є співробітниками підприємства ОСОБА_4 розробили та виконують злочинний план метою якого є розкрадання паливно-мастильних матеріалів (дизельного пального), яке фактично є власністю АТ «Українська залізниця» та відповідно власністю Держави.

Крім того, на виконання злочинного плану було залучено громадян ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та інших осіб, яким відведенні відповідні ролі виконавців розкрадання, перевізників, постачальників знарядь вчинення злочину та осіб які здійснюють збут незаконно отриманого майна (дизельного палива).

В подальшому отримана від збуту дизельного пального неправомірна вигода розподіляється між всіма співучасниками та організаторами злочину.

Встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності, вказаний будинок належить ОСОБА_21 .

Крім того, згідно відомостей «Національної автоматизованої інформаційної системи» - ІТС НАІС) встановлено, що на ім`я ОСОБА_4 зареєстровані наступні транспортні засоби: автомобіль марки TOYOTA SEQUOIA, 2008 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

О днак встановлено, що насправді у користуванні ОСОБА_4 знаходиться автомобіль TOYOTA SEQUOIA, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

29.02.2020 слідчим СВ Приморського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області ОСОБА_22 було проведено обшук автомобілю марки TOYOTA SEQUOIA, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в ході якого було виявлено та вилучено:

- Мобільний телефон «iPhone 10», ІМЕІ: НОМЕР_3 , з сім-картою НОМЕР_4 ;

- Записна книжка чорного кольору;

- Патрони калібру 7.62 у кількості 6 шт;

- Грошові кошти, а саме: долари США номіналом 100 доларів 124 купюри, 20 доларів 5 купюр, 100 Євро 4 купюри, 50 Євро 12 купюр, 500 гривень 1300 купюр, 200 гривень 244 купюри, 100 гривень 100 купюр;

- Автомобіль TOYOTA SEQUOIA, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Враховуючи викладене, слідчий в клопотанні вказує, що на зазначене майно виникла необхідність накласти арешт, підставою якого є те що існують безспірні підстави та підозри що воно є доказом злочину, було предметом вчинення кримінального правопорушення, зберігає сліди та інші відомості що можуть бути використані як доказ факту чи обставин що встановлюються під час кримінального провадження, метою накладання арешту є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зазначене майно можливо та необхідно використати у кримінальному провадженні як доказ, а не накладання арешту може призвести до його спотворення, зіпсування, знищення, відчуження та неможливості встановлення важливих фактів та обставин що обов`язково необхідно встановити під час кримінального провадження.

Враховуючи, що в ході досудового розслідування виникла необхідність в проведенні комплексу експертиз, а також той факт, що вилучене майно має суттєве значення для проведення подальшого досудового розслідування по вищевказаному кримінальному провадженню, виникла необхідність у звернені до слідчого судді з клопотанням про накладання арешту на вказане майно.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про накладення арешту в повному обсязі.

Власники майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання про арешт майна та пояснили, що нікому з них у кримінальному провадженні не повідомлено пор підозру, грошові кошти які були виявлені під час проведення обшуку, належать ОСОБА_5 , яка отримала їх як заробітну плату за контрактом, про що надала документи фінансової звітності. Крім того ОСОБА_5 пояснила, що везла вказані грошові кошти до банку для того, щоб покласти їх до банківської скриньки.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані матеріали, якими обґрунтовано доводи клопотання, приходжу до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду.
Вилучені предмети, відповідно до ст. 98 ч. 1 КПК України, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно до ч. 2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову. стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження. Слідчий, чи прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладене арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вивченням клопотань слідчого встановлено, що майно, вилучене під час проведення обшук автомобілю марки TOYOTA SEQUOIA, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , а саме записна книжка чорного кольору та патрони калібру 7.62 у кількості 6 шт., може бути вилученим з цивільного обороту та можуть містити відомості про обставини вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, а тому мають значення речових доказів у кримінальному провадженні.

Зважаючи на те, що у кримінальному провадженні проводяться першочергові слідчі дії, вважаю за необхідне на даному етапі досудового слідства накласти арешт на вказане в клопотанні майно в цій частині, з метою дослідження вказаних речових доказів.

Щодо накладення арешту на інше майно.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову. стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження. Слідчий, чи прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладене арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, слідчий не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні щодо накладення арешту на майно. Окрім цього, слідчий в своєму клопотанні повинен чітко зазначити що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним ст.167 ч.2 КПК України, є речовим доказом та накладення арешту є необхідним для його збереження.
Проте з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, вважаю, що досягнення цілей і мети досудового розслідування по даному кримінальному провадженню, не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно, яке не має відношення до предмету доказування по даному кримінальному провадженню.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Слідчим суддею встановлено, що власники майна на законних підставах володіють автомобілем та грошовими коштами, телефоном, які були вилучені під час проведення обшуку. Власникам майна не повідомлено про підозру у вчиненні будь-якого злочину. Підстав вважати, що тимчасово вилучене під час обшуку майно має значення речового доказу немає, матеріалами клопотання слідчого цей факт не підтверджено.

Більш того, на переконання слідчого судді, ініціювання органом досудового розслідування питання про накладення арешту на зазначені в клопотанні: автомобіль, грошові кошти та мобільний телефон не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Приморського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000293 від 09.01.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

Вилучені під час проведення обшуку речі та документи знаходяться у слідчого СВ Приморського ВП в м.Одеса ГУНП в Одеській області, за цей час жодній особі не було повідомлено про підозру, а слідчий мав достатньо часу для дослідження вилучених речей та документів, тому, на думку слідчого судді, підстав для накладення арешту на вилучене майно та грошові кошти не вбачається на даний стадії судового провадження. В клопотанні слідчого тільки надано перелік вилучених речей та документів, проте, не надано доказів того, що вони мають відношення до предмету доказування в даному кримінальному провадженні.

Слідчий в своєму клопотанні обмежився лише цитуванням норм КПК, без зазначення того, яким чином вказані положення КПК України стосуються вилучених під час обшуку речей та документів.

Проте, будь-яких інших підстав щодо необхідності накладення арешту на зазначене майно, слідчим в клопотанні не вказано.

При цьому, суд вважає, що зважаючи на те, що у кримінальному провадженні проводяться першочергові слідчо-оперативні заходи, є підстави для накладення арешту на записну книжку чорного кольору та патрони 7.62 у кількості 6 шт. для їх дослідження в межах кримінального провадження.

Слідчий суддя вважає, що клопотання про арешт майна не відповідає вимогам КПК України, оскільки слідчим не вмотивовано належним чином необхідність накладення арешту на зазначене у клопотанні слідчого майно, його мету та значення вказаних в клопотанні предметів та документів для органу досудового розслідування, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту в іншій частині слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого СВ Приморського ВП в м.Одеса ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, вилучене в ході проведеного обшуку автомобілю марки TOYOTA SEQUOIA, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , - задовольнити частково.

Накласти арешт на вилученні під час проведення 29.02.2020 року обшуку автомобілю марки TOYOTA SEQUOIA, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , а саме:

- Записну книжку чорного кольору;

- Патрони калібру 7.62 у кількості 6 шт.

В частині накладення арешту на майно, а саме на мобільний телефон «iPhone 10», ІМЕІ: НОМЕР_3 , з сім-картою НОМЕР_4 , грошові кошти, а саме: долари США номіналом 100 доларів 124 купюри, 20 доларів 5 купюр, 100 Євро 4 купюри, 50 Євро 12 купюр, 500 гривень 1300 купюр, 200 гривень 244 купюри, 100 гривень 100 купюр; автомобіль TOYOTA SEQUOIA, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 - відмовити з підстав, вказаних в мотивувальній частині ухвали слідчого судді та зобов`язати слідчого повернути вказане майно особам, у яких було вилучене зазначене майно.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СВ Приморського ВП в м.Одеса ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 або інших слідчих з групи у кримінальному провадженні №0000293 від 09.01.2018 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського Апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1