Провадження 11-кп/824/1457/2020 Суддя -доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року, якою задоволено клопотання директора Департаменту - начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України ОСОБА_9 про приведення вироку Ленінського районного суду м. Володимира Російської Федерації від 04.10.2016 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у відповідність до законодавства України,

В С Т А Н О В ИЛ А:

Вироком Ленінського районного суду м. Володимира Російської Федерації від 04.10.2016 рокуОСОБА_7 засудженоза вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.30, п. "г" ч.4 ст.228.1 та п. "г" ч.4 ст.228.1 Кримінального Кодексу Російської Федерації, із застосуванням ч.3 ст.69 цього ж Кодексу, до 10 років 1 місяця позбавлення волі.

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшло клопотання заступника директора Департаменту - начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України ОСОБА_9 про приведення вищевказаного вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня2017 року вказане клопотання задоволено; визначено, що відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 визнано винним вищевказаним вироком передбачена ч.2 ст.15, ч.3 ст.307 та ч.3 ст.307 КК України; визначено строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_7 на підставі вирокуЛенінського районного суду м. Володимира Російської Федерації від 04.10.2016 року, у вигляді 10 років 1 місяць позбавлення волі без конфіскації майна.

Захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити ухвалу Дніпровського районного м. Києва від 23.10.2017 року, а саме: замінити ч.3 ст.307 КК України на частину ч.2 ст.307 КК України, а строк відбування покарання у вигляді 10 років і 1 місяць на строк 10 років.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03.07.2019 року вказану апеляційну скаргу повернуто захиснику, як особі, яка не має право подавати скаргу.

Постановою Верховного Суду від 22.01.2020 року вищевказану ухвалу суду скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 зазначає, що судом І-ї інстанції порушені вимоги ст.610 КПК України, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Зокрема, вироком Ленінського районного суду м. Володимир Російської Федерації від 04.10.2016 року встановлено, що ОСОБА_7 здійснив незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі та визнано винним у скоєнні особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених п. "г" ч.4 ст.228.1 КК РФ та ч.3 ст.30 п. "г" ч.4 ст.228.1 КК РФ.
Натомість, частиною 3 ст.307 КК України встановлена відповідальність за дії, передбачені частинами першою або другої статті, вчинені організованою групою, а також якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги в особливо великих розмірах.
Вважає, що суд І-ї інстанції, в порушення ст.ст.610, 612 КПК України, помилково кваліфікував дії засудженого ОСОБА_7 за ч.3 ст.307 КК України, хоча необхідно було кваліфікувати його дії за ч.2 ст.307 КК України як збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах, що відповідає фактичним обставинам справи.
Звертає увагу суду, що суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
Стверджує, що місцевий суд в порушення положень Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року та вимог КПК України визначив засудженому ОСОБА_7 більш суворе покарання у вигляді 10 років 1 місяця позбавлення волі, ніж передбачено санкцією ч.2 ст.307 КК України, а саме: "від шести до десяти років позбавлення волі".
Вислухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника в підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідноч.1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно із ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Правовою підставою для приведення вироку суду іноземної держави у відповідність до законодавства України, окрім визначеного КПК України порядку, слугує також Конвенція про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року, яка ратифікована Верховною Радою України 22.09.1995 року (далі Конвенція).

Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції про передачу засуджених осіб, компетентні власті держави виконання вироку:
- продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положенням статті 10; або
- визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Як зазначається у п. d ч.1 ст.11 Конвенції у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи.

Зі змісту положень ч.3 ст.603 КПК України вбачається, що суд розглядаючи клопотання про приведення вироку іноземної держави у відповідність до законодавства України не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
У відповідності до п.1 ч.4 ст.610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбування на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім такого випадку, якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом.
Однак, зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Зі змісту ухвали суду першої інстанції вбачається, що суд, задовольняючи клопотання директора Департаменту - начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України ОСОБА_9 про приведення вироку Ленінського районного суду м. Володимира Російської Федерації від 04.10.2016 року щодо ОСОБА_7 у відповідність до законодавства України, дійшов висновку, що дії засудженого слід кваліфікувати за ч.2 ст.15 ч.3 ст.307 та ч.3 ст.307 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 1 місяць без конфіскації майна.
Однак, колегія суддів не погоджується із такою правовою кваліфікацією дій ОСОБА_7 та визначеним йому строком покарання.
З матеріалів судового провадження вбачається, що вироком Ленінського районного суду м. Володимира Російської Федерації від 04.10.2016 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.30, п. "г" ч.4 ст.228.1 та п. "г" ч.4 ст.228.1 Кримінального Кодексу Російської Федерації, із застосуванням ч.3 ст.69 цього ж Кодексу, до 10 років 1 місяця позбавлення волі.

Відповідно до змісту цього вироку ОСОБА_7 скоїв незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі, та замах на незаконний збут, вчинений групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі.

Приписами ст. 228.1 КК Російської Федерації передбачена відповідальність, зокрема, за незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, за некваліфікований злочин без врахування розміру вказаних засобів, речовин або їх аналогів за ч.ч. 1, 2 вказаного матеріального закону, а також у значному, великому чи особливо великому розмірі за ч.ч. 3, 4, 5 ст. 228.1 КК Російської Федерації.

Зокрема, положення п. "г" ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації передбачають відповідальність за незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, у великому розмірі з призначенням покарання від 10 до 20 років позбавлення волі з позбавленням права займати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до 20 років або без такої, зі штрафом у розмірі до 1.000.000 російських рублів або у розмірі заробітної плати або іншого доходу засудженого за період до 5 років або без такого.

Водночас, частиною 2 ст. 307 КК України передбачена відповідальність, зокрема, за дії щодо незаконного виробництва, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконного збуту наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб тощо, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах чи особливо небезпечні наркотичні засоби або психотропні речовини.

Аналізуючи закон про кримінальну відповідальність України та Російської Федерації, колегія суддів дійшла висновку, що дії ОСОБА_7 за п. "г" ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації не містять кваліфікуючої ознаки "наркотичні засоби в особливо великому розмірі", тоді як суд помилково кваліфікував його дії за цією ознакою за ч.3 ст.307 КК України.

Отже, дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.307 КК України як збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах.
Разом з тим, суд першої інстанції вірно врахував ту обставину, що злочин не було доведено до кінця, з причин, які не залежали від волі особи, та при визначенні кваліфікації дій ОСОБА_7 правильно застосував ч.2 ст.15 КК України.
Санкція ч.2 ст.307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років.
Апеляційний суд враховує, що відповідно до положень ч.3 ст.68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Таким чином, враховуючи приписи ч.4 ст.68 КК України та п.1 ч.4 ст.610 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання має відповідати санкції ч.2 ст.307 КК України та становить 10 років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно із п.2 та п.4 ч.1 ст.413 цього ж Кодексу неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню, та призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, приводячи у відповідність до законодавства України вирок суду іноземної держави, допустив істотне порушення вимог КПК України та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, тому ухвалу суду підлягає скасуванню з постановлення нової ухвали.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 412, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року, якою задоволено клопотання директора Департаменту - начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України ОСОБА_9 про приведення вироку Ленінського районного суду м. Володимира Російської Федерації від 04.10.2016 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до законодавства України скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою клопотання директора Департаменту - начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України ОСОБА_9 про приведення вироку Ленінського районного суду м. Володимира Російської Федерації від 04.10.2016 року щодо ОСОБА_7 у відповідність до законодавства України - задовольнити.

Визначити, що відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним вироком Ленінського районного суду міста Володимира Російської Федерації від 04.10.2016 року, передбачена ч.2 ст.15 ч.2 ст.307 та ч.2 ст.307 КК України.

Визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі вироку Ленінського районного суду міста Володимира Російської Федерації від 04.10.2016 року, 10 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 15.01.2016 року.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/12131/17 Головуючий в суді 1-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/1457/2020 Суддя -доповідач ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

вул. Солом`янська, 2-А, м. Київ, 03110, тел./факс
e-mail: ,

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року, якою задоволено клопотання директора Департаменту - начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України ОСОБА_9 про приведення вироку Ленінського районного суду м. Володимира Російської Федерації від 04.10.2016 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у відповідність до законодавства України,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскільки складання повного тексту ухвали вимагає значного часу, колегія суддів, відповідно до ст. 376 КПК України, вважає за можливе обмежитись складанням і оголошенням її резолютивної частини.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 412, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року, якою задоволено клопотання директора Департаменту - начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України ОСОБА_9 про приведення вироку Ленінського районного суду м. Володимира Російської Федерації від 04.10.2016 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до законодавства України скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою клопотання директора Департаменту - начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України ОСОБА_9 про приведення вироку Ленінського районного суду м. Володимира Російської Федерації від 04.10.2016 року щодо ОСОБА_7 у відповідність до законодавства України - задовольнити.

Визначити, що відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним вироком Ленінського районного суду міста Володимира Російської Федерації від 04.10.2016 року, передбачена ч.2 ст.15 ч.2 ст.307 та ч.2 ст.307 КК України.

Визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі вироку Ленінського районного суду міста Володимира Російської Федерації від 04.10.2016 року, 10 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 15.01.2016 року.

Повний текст ухвали суду буде проголошений 25 травня 2020 року о 15 годині 30 хвилин.

Головуючий:

Судді: