ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 653/852/18 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/343/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 408 ч. 3 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження №0000225 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 04.12.2019 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 09.02.2012 року Каховським міським судом Херсонської області за ч.1 ст.122, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі;

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 408 ч. 3 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені обставини
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Суд встановив, що ОСОБА_7 , проходячи військову службу за контрактом на посаді стрілець-помічник гранатометник 3-го мотопіхотного відділення 1-го мотопіхотного взводу 3-їмотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 (п/п НОМЕР_2 ), 13.03.2017 року, діючи умисно, в порушення законодавства та статутних вимог, з метою ухилитися від військової служби, не з`явився з відпустки до розташування частини, яка на той час тимчасово дислокувалась поблизу АДРЕСА_2 , ухилившись від військової служби до 11.08.2017 року.

Вимоги апеляційної скарги

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити, призначити більш м`яке покарання. В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений вказує на те, що суд не в достатній мірі врахував, що злочин він вчинив в стані сильного душевного хвилювання, оскільки захворіла його мати, тому він не міг в повній мірі оцінювати обстановку, військова дисципліна та різка зміна життя вплинула на його свідомість. Крім того вказує на те, що суд безпідставно не розглянув доцільність застосування до нього акту амністії, як учасника бойових дій.

Позиції учасників апеляційного розгляду

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, просив змінити вирок та пом`якшити покарання. Вказав, що щиро розкаявся у вчиненому, визнав вину, вчинив злочин не в умовах військового стану та без зброї, має хвору матір похилого віку.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок суду першої інстанції без зміни, вважаючи його законним і обґрунтованим.

Оцінка Суду

Заслухавши доповідь судді, позиції сторін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, повторно дослідивши докази, що характеризують особу обвинуваченого, колегія суддів виходить з наступного.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, правильність кваліфікації його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК апеляційним судом не перевіряються.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок суворості, на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України, і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, направлений проти встановленого порядку несення військової служби; суспільну небезпеку вчиненого злочину; особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів; відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого; щире каяття як обставину, що його пом`якшує та прийшов до висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

При цьому, апеляційний суд констатує, що районний суд призначив обвинуваченому покарання в мінімальній межі санкції ч. 3 ст. 408 КК. Наведений факт свідчить про необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного покарання.

При повторному дослідження доказів, що характеризують особу обвинуваченого, апеляційним судом встановлено, що він за місцем несення військової служби характеризувався негативно, до служби ставився недбало, схильний до порушень військової дисципліни, був замічений у вживання алкогольних напоїв, за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений, офіційно не працевлаштований, має чисельні судимості за вчинення умисних злочинів, в теперішній час притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 185 ч.2, 395, 187 ч. 4 КК України.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання ґрунтується на положеннях ст.ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість, апеляційний суд підстав не вбачає.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про безпідставне не застосування до нього акту амністії як до учасника бойових дій, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» амністія не застосовується до осіб, які вчинили злочини, передбачені частинами другою, третьою і четвертою статті 408 КК України.
За таких обставин, оскільки апеляційна скарга обвинуваченого не містить у собі достатніх підстав для зміни або скасування вироку суду, та судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухвалені вироку, апеляційний суд вважає необхідним вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 04.12.2019 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим в той же строк з моменту обтирання копії ухвали.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після оголошення.

Судді: три підписи