27.01.2020
1-кп/642/228/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 12,13, ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 12, 13 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 125 КК України та ОСОБА_10 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 125 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні заявив клопотання про зміну запобіжного заходу, при цьому наголосив на відсутність ризиків, на які посилається прокурор, тому просив застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання, посилаючись на стійкі соціальні зв`язки.
Захисник підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити.
Прокурор вважав, що підстав для зміни обраного раніше запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 не має.

Обвинувачений ОСОБА_10 , та його захисник просили задовольнити клопотання про зміну запобіжного заходу.

Судова колегія, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступного.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Згідно до вимог ст. 331 ч.ч. 1, 3 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Так, згідно зі ст.ст. 7-9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 ЄСПЛ вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 ЄСПЛ вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

У судовому засіданні встановлено те, що залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_9 опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини по справі під час судового провадження і на це вказує характер протиправних дій, у вчиненні яких він обвинувачується і щодо яких є обгрунтована органами досудового слідства підозра.

Крім того, є достатні підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_9 , з огляду на його моральні якості, наявність не знятих та непогашених у встановленому законом порядку судимостей, за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, відсутності міцних соціальних зв`язків, місця реєстрації та постійного мешкання в м. Харкові, зможе ухилитися від явки до суду і не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).

Приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які на теперішній час не зменшились, характер вчинених кримінальних правопорушень, відсутність відомостей про наявність тяжких захворювань у обвинуваченого ОСОБА_9 , які унеможливлюють перебування останнього у слідчому ізоляторі, дані про особу обвинуваченого, а також те, що при застосування більш м`якого запобіжного заходу, обвинувачений буде мати можливість незаконно вплинути на свідків, що не були допитані судом за відсутністю можливості встановити їх місцезнаходження на теперішній час, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню, суд вважає, що вказане свідчить про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Судова колегія зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у разі визнання їх винними у вчиненні інкримінованих злочинів, не є єдиною підставою для продовження їм запобіжного заходу, оскільки при вирішенні вказаного питання, окрім цього, суд приймає до уваги й інші обставини, передбачені ч.1 ст.178 КПК України, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими інкримінованих злочинів, їх кількість, репутацію обвинувачених, наявність в них судимостей.

Даних про наявність у обвинувачених захворювань, які унеможливлюють їх тримання під вартою, матеріали справи не містять.

Крім того, на даний час судовий розгляд справи триває, свідки не допитані.

Керуючись ст.ст. 331, 369-372, 392 КПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання ОСОБА_9 про зміну йому запобіжного заходу - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3