Справа 357/4960/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/740/2020 Доповідач в 2 інстанції ? ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:
ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року, -
в с т а н о в и л а :
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Антонівка Білоцерківського району Київської області, громадянина України, з неповною вищою освітою, розлученого, працюючого експедитором ТОВ «Ресто Династія», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки;
на підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 3 роки;
на підставі ст.76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України;
вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.
Відповідно до вироку, ОСОБА_8 , 11 березня 2019 року, близько 20 години 18 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Fiat Doblo Combi», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Сквирське шосе у м. Біла Церква Київської області, від центру м. Біла Церква у напрямку до с. Фурси Білоцерківського району, біля будинку № 230, в порушення вимог п.п. 1.3, 2.3 «б», 12.1, 12.2, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, не дотримавшись безпечного інтервалу та безпечної дистанції, допустив зіткнення з велосипедом «Салют», під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався у попутному напрямку тримаючись ближче до правого узбіччя та мав перевагу у русі.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці події.
В апеляційній скарзі прокурора указано на незаконність вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. В обґрунтування доводів скарги указав на те, що судом першої інстанції при призначенні йому покарання з випробуванням не було належним чином враховано суспільну небезпеку та ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, який відноситься до категорії тяжких. Окрім цього, на думку прокурора, суд не врахував належним чином характеру допущених порушень правил безпеки дорожнього руху та тяжкості наслідків, які настали в результаті дій обвинуваченого, а саме те, що внаслідок грубого порушення ОСОБА_8 правил дорожнього руху потерпілий ОСОБА_9 загинув. Як на обставину, що унеможливлювала призначення ОСОБА_8 покарання з випробуванням, прокурора звернув увагу на факт залишення обвинуваченим місця події. На думку прокурор, лише реальне відбування покарання призведе до наслідків у виді виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів. Просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
На апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_10 подали заперечення, які є аналогічними за змістом.Потерпілий та обвинувачений вважали вирок справедливим в частині призначеного покарання, яке відповідало як положенням ст.ст. 65 -67 КК України, так і положенням ст.75 КК України. Між тим, призначаючи обвинуваченому покарання, суд обґрунтовано врахував позицію потерпілого та його представника, які вважали за можливе призначити ОСОБА_8 покарання з випробуванням. Потерпілий та обвинувачений звернули увагу на те, що у дебатах в ході провадження у суді першої інстанції прокурор просив призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням положень ст.75 КК України звільнивши обвинуваченого від його відбування з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки. Просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок без зміни.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_10 вказали на необґрунтованість її доводів. Звернули увагу на те, що вказані прокурором в апеляційній скарзі доводи були судом враховані у повній мірі при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання. Призначене покарання вважали справедливим та достатнім для досягнення мети покарання, передбаченої ст.50 КК України. Просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок без зміни.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:
прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;
обвинуваченого та його захисника, які доводи апеляційної скарги вважали необґрунтованими, просили залишити її без задоволення, а вирок без зміни;
вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Висновки суду першої інстанції в частині обставин вчинення злочину, доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину та правильності кваліфікації його дій учасниками судового розгляду не оспорюються, підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає. У зв`язку із викладеним вирок у зазначеній вище частині не перевірявся.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині необґрунтованого звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, то вони не ґрунтуються ні на матеріалах справи, ні на вимогах закону.
За змістом ч.1 ст. 75 КК України при вирішенні питання про можливість звільнення особи від відбування покарання із випробуванням суд враховує тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного та інші обставини справи. Умовою застосування такого звільнення є переконання суду про те, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання. Звільняючи обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням суд наряду із тяжкістю злочину врахував факт визнання обвинуваченим вини у вчиненні злочину, щире каяття обвинуваченого у вчиненні злочину, його вибачення перед потерпілим, факту досягнення угоди із потерпілим про відшкодування шкоди, дані, що характеризують обвинуваченого з позитивної сторони, а також позицію потерпілого та його представника, які вважали що обвинуваченому необхідно призначити покарання з випробуванням. Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції в частині того, що указані обставини у їх сукупності дають підстави стверджувати те, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування ним покарання. На думку колегії суддів призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років із звільненням від відбування покарання та встановленням іспитового строку тривалістю у три роки є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів прокурором у апеляційній скарзі не наведено заслуговуючих на увагу доводів необхідності призначення обвинуваченому покарання без застосування положень ст. 75 КК України.
Доводи апеляційної скарги про неврахування судом при вирішенні питання про покарання конкретних обставин вчинення злочину, його тяжкості та поведінки обвинуваченого, не ґрунтуються на матеріалах провадження. Так, відповідно до вироку суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином із необережною формою вини, наслідки вчиненого злочину у виді загибелі потерпілого ОСОБА_9 , а також поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який з місця події зник. Те, що обвинувачений вчинив злочин, який спричинив смерть потерпілого, враховано судом при кваліфікації його дій, за який обвинуваченому було призначене покарання відповідно до санкції статті.
Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що прокурором не доведено незаконності вироку в частині застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України та необхідності призначення йому покарання у виді позбавлення волі із реальним відбуванням цього покарання.
Підстав для скасування чи зміни вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2019 рокущодо ОСОБА_8 колегія суддів не знаходить, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвалу може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ

__________ _____________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4