ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-сс/819/287/20 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ухвала про обрання
запобіжного заходу Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000238 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 08.05.2020 року щодо ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України такий, що немає судимості,

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 307 КК України, -

в с т а н о в и л а:

Зазначеною ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 08.05.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 06.07.2020року.

Покладено на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- не залишати місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду в період часу з 19:00 години до 07:00 години;

- прибувати за першою вимогою до суду, слідчого або прокурора;

- не відлучатися з м. Херсона без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

- здати на зберігання слідчому паспорт громадянина України для виїзду за кордон, та інші документи, що дають право на виїзд з України.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що ОСОБА_7 є обвинуваченим у іншому кримінальному провадженні за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 309 ч.1, 307 ч.3 КК України у складі організованої групи, яке розглядається на даний момент у Херсонському міському суді, свідчить про те, що останній на шлях виправлення не став, продовжує вчиняти злочини.

Крім того, зазначає, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст. 307 КК України, покарання за який передбачає позбавлення волі на строк від 4 до 8 років, підтримує стосунки з раніше судимими особами, а тому може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні шляхом незаконного впливу на свідків, може перешкоджати кримінальному провадженню в інший спосіб.

Так, у своєму рішенні суд фактично визнав наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вказаних у клопотанні слідчого, проте залишив зазначене поза увагою.

Вважає, що обраний запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та сприяти запобіганню існуючих ризиків.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній інстанції:

- прокурор вважає, що слідчий суддя прийняв необґрунтоване рішення, просить скасувати ухвалу та застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;

- захисник ОСОБА_8 та підозрюваний ОСОБА_7 вважать апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою, просять залишити її без задоволення.

З`ясувавши обставини даного кримінального провадження, заслухавши доповідь судді, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовуючи домашній арешт, слідчий суддя послався на те, що слідчий у клопотанні не наводить жодної обставини на доведення наявності хоч би одного ризику, а тим більше не зазначає будь-яких доказів, а тільки цитує норми Кримінального процесуального кодексу України та висловлює певні припущення, що не може бути покладено в основу застосування такого суворого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Встановлені судом на виконання вимог ст.178 КПК України обставини вказують на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Підозрюваний має житло, родину, яка складається з його батька похилого віку, який потребує догляду, має сина, з яким підтримує відносини. Наявність житла, батька 1936 року народження, який потребує догляду, відсутність матеріальних ресурсів в сукупності свідчать про відсутність ризику переховування підозрюваного.

Свідки у кримінальному провадженні відсутні, а тому не може бути ризику впливу на свідків.

В який інший спосіб підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню у клопотанні не обґрунтовано.

Всі інші обставини, зазначені у клопотанні, не є ризиками та підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Єдиним доводом для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного є тяжкість злочину та суворість покарання, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, проте тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Ані в клопотанні, ані в судовому засіданні прокурор жодним чином не обґрунтував неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, як того вимагається частиною 1 ст. 183 КПК України, а тільки зазначив, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні а посилався на тяжкість покарання, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, яке може бути призначене судом.

Підозрюваний не є небезпечним для суспільства в розумінні агресивності поведінки.

Таким чином, слідчий суддя з урахуванням всіх встановлених обставин прийшов до висновку, що при відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, до підозрюваного достатнім є застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний період часу за адресою його постійного місця проживання, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, і вважав, що такий запобіжний захід забезпечить виконання процесуальних обов`язків підозрюваним.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком слідчого судді суду першої інстанції.

Так, слід зазначити, що на стадії досудового слідства слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акту, а не під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України,

1. Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

2. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Натомість, в порушення вимог зазначеної статті, слідчим суддею в ухвалі Херсонського міського суду Херсонської області від 08.05.2020 року допущено протиріччя, оскільки визнавши відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недоведеність обґрунтування застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя замість постановлення ухвали про відмову в застосуванні запобіжного заходу, постановив ухвалу про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.

Відповідно до ч.3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право зокрема скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 06.05.2020 року ОСОБА_7 , в порядку ст. 208 КПК України, було затримано (а.п. 31-34) та в той же день повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 307 КК України (а.п. 29, 30).

Так, ОСОБА_7 у невстановлений досудовим слідством час, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин умисно, керуючись корисливим мотивом, незаконно придбав та зберігав з метою збуту за місцем свого мешкання в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , тринадцять поліетиленових пакетів із пластиліноподібними речовинами бежевого кольору. Встановлено, що в одному із даних пакетів вказана речовина містить психотропну речовину, обіг якого заборонено - амфетамін, яку було вилучено під час проведення обшуку за вказаною адресою 06.05.2020.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України - незаконне придбання та зберігання з метою збуту психотропної речовини, який є тяжким злочином, і підозра у вчиненні зазначеного злочину підтверджується наведеними в клопотанні слідчого доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження, а саме:

-проведеною негласною слідчою (розшуковою) дією - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж за мобільним телефоном НОМЕР_1 ;

-проведеною негласною слідчою (розшуковою) дією - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж за мобільним телефоном НОМЕР_2 ;

-проведеним оперативно-розшуковим заходом - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж за мобільним телефоном НОМЕР_3 ;

-проведеним оперативно-розшуковим заходом - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж за мобільним телефоном НОМЕР_4 ;

-проведеним оперативно-розшуковим заходом - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж за мобільним телефоном НОМЕР_2 ,

-проведеним 06.05.2020 обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з положеннями ст.177 КПК України, метою та підставою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховуватися від органів досудового слідства і суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних, у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, з наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 не працевлаштований, не має постійного заробітку, інкриміновані йому злочини мають корисливий характер та мету збагачення, ОСОБА_7 є обвинуваченим у іншому кримінальному провадженні за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 309 ч.1, 307 ч.3 КК України у складі організованої групи, яке розглядається на даний момент у Херсонському міському суді.

Всі ці обставини, а також тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання ОСОБА_7 винуватим за ч.1 ст.307 КК України у вигляді від 4 до 8 років позбавлення волі, вказують на можливість підозрюваного переховуватися від слідства і суду, та незаконно впливати на свідків, може перешкоджати кримінальному провадженню в інший спосіб тобто на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Так, судова колегія вважає, що підозру обґрунтовано вагомими доказами, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню в інший спосіб, а також враховує, що підозрюваний має постійне місце проживання, батька та сина, однак доходить висновку, що даним ризикам можливо запобігти шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а саме обравши відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням певних обов`язків.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» № 4 від 25 квітня 2003 року, запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно п. 3 Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 8 липня 2003 року, у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу вбачається, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що зазначені в клопотанні слідчого мотиви й підстави поєднуються з такими ж вимогами Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р. та рішенням Європейського Суду з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (Letellie v France judgment of 26 June 1991, Series 207 (1991) про те, що «попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути "формою очікування" обвинувального вироку (п.51)».

Крім того, рішенням Європейського суду визначено, зокрема, у справі «Попков проти Росії» від 06 грудня 2007 року, про те, що «підозрюваний повинен бути звільнений на час розгляду справи, якщо державні органи не можуть надати достатньо підстав, які виправдовують його утримання під вартою. Влада зобов`язана надати переконливі підстави для будь-якого мінімального строку тримання під вартою».

Відповідно до п. с, ч. 1 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Право на свободу та особисту недоторканність - кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи здійснюється за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Разом з тим, прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які у даному випадку, відповідно до ч. 2 ст. 177, ст. 181 КПК України, виправдовують застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Як вбачається з клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_9 та апеляційної скарги прокурора, основною підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 є тяжкість злочину та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Чинним КПК України не передбачено, що при підозрі або обвинувачені особи у вчиненні злочину за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, єдино-можливим запобіжним заходом може бути лише тримання під вартою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами («Бекчиєв проти Молдови»).

Таким чином, на переконання колегії суддів, з урахуванням даних щодо особи підозрюваного, відсутності відомостей щодо спроб останнього ухилятися від органів досудового розслідування та суду, суд апеляційної інстанції вважає, що не зважаючи на підозру у вчиненні тяжкого злочину та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від процесуальних обов`язків не є надто високою у зв`язку із чим відносно нього може бути застосований інший, більш м`який вид запобіжного заходу, не пов`язаний з тримання під вартою.

Саме застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний час доби з покладенням певних обов`язків, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, оскільки останній являється особою яка не має судимості відповідно до ст. 89 КК України та має постійне місце проживання, де проживає разом із батьком.

Таким чином, колегія суддів вважає, що клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_9 про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не відповідає вимогам КПК України.

За вищевказаних обставин, колегія суддів вважає, що наявні достатні підстави для застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний час доби з 19 години до 7 години ранку, і ризики відповідно до ч.2 ст. 177, ст.181 КПК у своїй сукупності виправдовують застосування саме такого запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 407 ч. 3 п. 1, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 08.05.2020 року, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Херсонської області ОСОБА_10 про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосувати відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний час доби з 19 години до 7 години ранку строком на 2 місяці.

Встановити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу до 06.07.2020 року (включно).

Покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі обов`язки:

- не залишати місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- прибувати на першу вимогу до слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися з м. Херсона без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду;

- здати на зберігання слідчому паспорт громадянина України для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України.

Виконання ухвали доручити старшому слідчому СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_9 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокуратуру Херсонської області.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає

Судді:

(підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .