ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/8317/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/103/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2019 року відносно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Харкова, громадянку України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштовану, розлучену, яка має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму вироком Московським районним судом м. Харкова від 19.11.2018 за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком, відповідно до ст. 75 КК України на 2 роки,
визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначено покарання у вигляді 1 ( одного) року 6 ( шести ) місяців позбавлення волі.
Термін відбуття покарання ОСОБА_7 визнано обчислювати з моменту її затримання в порядку виконання вироку.
Вирок Московського районного суду міста Харкова від 19 листопада 2018 року підлягає окремому виконанню.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ТОВ «РУШ» суму матеріальної шкоди в розмірі 2722,00грн.
Вирішено питання щодо судових витрат.
Питання про долю речових доказів суд вирішив відповідно до ст.100 КПК України
Згідно вироку, 30 вересня 2018 року, близько 16 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись в торговому приміщенні магазину «ЕВА», що належить ТОВ «РУШ», розташованому за адресою: м. Харків, просп. Героїв Сталінграду, буд. 171, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, скориставшись відсутністю спостереження за нею з боку третіх осіб, шляхом вільного доступу, з торгівельних стелажів взяла товари, що належать ТОВ «РУШ», а саме: туалетну воду ТМ «Versace Bright Crystal», об`ємом 90 мл., вартість якої, згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи, складає 1328,00грн; упаковку туалетного мила TM «Dum Fresh Sensation Гірська свіжість», вартість якого, згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи, складає 40,85грн; упаковку ватних дисків TM «Novita Gapchinska», вартість яких, згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи, складає 26,33 грн; упаковку ватних дисків TM «Novita Delicate», вартість яких, згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи, складає 38,00грн.
Після чого, знаходячись в торгівельному залі того ж самого магазину, вищевказані товари ОСОБА_7 сховала до своєї сумки та з місця скоєння кримінального правопорушення втекла, розпорядившись в подальшому ними на власний розсуд, спричинивши тим самим ТОВ «РУШ» матеріальну шкоду на загальну суму 1433,18 гривень.
До початку апеляційного розгляду прокурор у кримінальному провадженні відмовився від своєї апеляційної скарги, на підставі ч.1 ст.403 КПК України.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок в частині призначеного покарання змінити, застосувати норми ст. ст. 69 та 75 КК України, пом`якшивши призначене покарання та звільнивши від його відбування. В обґрунтування своєї апеляційної вимоги апелянт зазначає про те, що при ухваленні вироку суд першої інстанції врахував пом`якшуючу обставину тільки її щире каяття, проте не врахував обставини, які змусили її скоїти злочин, а саме те, що з причини хвороби матері вона була вимушена залишити роботу та доглядати за нею. Крім того, вона має малолітнього сина за яким також треба піклуватися та виховувати. Зазначає, що у неї іноді не було грошей для придбання їжі та ліків, саме з цієї причини вона скоїла крадіжку з магазину «Ева», украдене продавала, а гроші витратила на сина на хвору матір.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченої, яка підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі, а також заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції провів судовий розгляд щодо обвинуваченої ОСОБА_7 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Сторони кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченої та дослідження даних про її особу і вирішення цивільного позову.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що викладені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченої за ч.2 ст. 185 КК України у апеляційній скарзі обвинуваченої не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Апеляційні доводи обвинуваченої ОСОБА_7 про зайву суворість покарання, призначеного за ст. 185 ч.2 КК України, - у виді позбавлення волі строком на 1 року 6 місяців, за вчинення умисного злочину, скоєного повторно, що класифікується, як злочин середньої тяжкості, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом застосування норм ч. 1 ст. 69 КК України, тобто призначення його нижче від найнижчої межі, встановленої у ч. 2 ст. 185 КК України, і відповідно - його зменшення, на думку колегії суддів - є безпідставними. Згідно даних кримінального провадження та поданої апеляційної скарги об`єктивно відсутні обставини, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а твердження ОСОБА_7 щодо їх наявності повністю спростовуються висновками суду, зазначеними в оскаржуваному вироку, якими належним чином обґрунтовані вид та міра покарання (т. 1 арк. 80-81).

На думку колегії суддів, наявність у ОСОБА_7 малолітнього сина, якого вона бажає виховувати та утримувати, а також хворої матері за якою вона вимушена та має обов`язок доглядати та надавати їм матеріальну допомогу- не стали стримуючим фактором від вчинення злочину середньої тяжкості. А тому, апеляційні доводи обвинуваченої не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступень тяжкості вчиненого нею злочину та не є належними підставами для звільнення від відбування покарання з випробуванням, а так само і сукупність задовільних даних про особу винної та обставини, що пом`якшують покарання, які були досліджені, встановлені та об`єктивно враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, що підтверджується змістом висновків суду зазначених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку.

Отже, апеляційні вимоги ОСОБА_7 про застосування судом апеляційної інстанції норм ст.ст. 69, 75 КК України,з урахуванням наведених нею доводів, належить вважати безпідставним, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер, тобто наведені нею доводи не можуть вважатися достатніми підставами для будь-якого пом`якшення покарання за вчинений нею злочин.

Крім того, колегія суддів вважає, що посилання в апеляції обвинуваченої на визнання вини по пред`явленому обвинуваченню та щире каяття, не можуть вважатися достатньою підставою для застосування норм статті 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 за вчинення середньої тяжкості корисливого умисного злочину, вчиненого повторно. При цьому належить взяти до уваги те, що апеляційні доводи обвинуваченої про визнання вини і щире каяття, - належно враховані судом першої інстанції, про що свідчить зміст відповідних висновків у мотивувальній частині вироку, які стосуються об`єктивно встановлених: події злочину, обставин, що пом`якшують покарання, кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 185 КК України, та досліджених даних про її особу, які, згідно наведених у вироку висновків, суд брав до уваги при призначені покарання за вчинений злочин у виді позбавлення волі, внаслідок чого призначив його у наближеному до мінімального розмірі - строком на1 рік і 6 місяців (арк. 80- 81). Твердження у апеляційній скарзі обвинуваченої (а.с.85), що призначене судом першої інстанції покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченої внаслідок суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими і дійшла висновку про те, що при призначені цього покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 32, 35, 65, 66 КК України, призначивши покарання в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України 1 рік 6 місяців позбавлення волі, а також дослідивши данні про особу обвинуваченої та об`єктивно встановивши, що ОСОБА_7 раніше судима, в тому числі із застосуванням норм ст.. 75 КК України, офіційно не працевлаштована, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. За місцем мешкання характеризується задовільно, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та матір похилого віку ІНФОРМАЦІЯ_3 ,при цьому було враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання - визнання вини та щире каяття.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст.ст. 69, 69-1, 75 КК України.

Отже, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та сприятиме попередженню вчинення нею нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченої про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2019 року відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою ОСОБА_7 - в той самий строк з дня отримання нею копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ ___________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4