Справа № 645/6427/19
Провадження № 1-кп/645/409/20
УХВАЛА
Іменем України

18 травня 2020 року колегія Фрунзенського районного суду м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України,
в с т а н о в и л а:

В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

Під час досудового розслідування відносно обвинуваченого було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор в судовому засіданні звернувся з клопотанням, яким просив продовжити застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави, посилаючись на те, що вина ОСОБА_7 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. До завершення судового розгляду та ухвалення рішення по суті потрібно допитати свідків, дослідити письмові та речові докази, і у разі необхідності, провести інші процесуальні дії. В той же час, ризики, що стали підставою для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися. Разом з тим, ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 15 років або довічне позбавлення волі. Крім того, посилається на те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, оскільки не має міцних соціальних зав`язків; обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки не має джерела постійного доходу, а також обвинувачений раніше дев`ять разів притягувався до кримінального відповідальності.
Захисник ОСОБА_6 заперечувала проти продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, просила судову колегію змінити запобіжний захід з тримання під вартою на нічний домашній арешт, посилаючись на те, що ОСОБА_7 має міцні соціальні звязки, є інвалідом 3 групи, отримує пенсію, має постійне місце проживання у м.Харкові. Разом з тим, у обвинуваченого є мати похилого віку яка потребує його уваги.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку захисника.

Прокурор заперечував проти клопотань захисника та обвинуваченого.
Колегія суддів, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступного.

Як зазначено у ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Статтею 194 КПК України визначено, що підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження є: наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжні заходи як заходи процесуального примусу застосовуються до обвинуваченого з метою запобігти можливості приховатися від слідства і суду, перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні та здійсненню правосуддя, а також запобігти спробам продовжити злочинну діяльність і полягають у обмеженні свободи пересування (ст. 177 КПК України).

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч. 1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність продовження тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

За змістом ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також відповідно до практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за процедурою, встановленою законом.

Європейський суд з прав людини роз`яснює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи («Харченко проти України», «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти Росії»).

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».

Оцінивши в сукупності обставини, визначені ст. 178 КПК України, необхідні для врахування при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, судова колегія вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою, не здатний забезпечити процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , та уникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим судова колегія продовжує обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 діб.

Серед іншого, суд враховує наступне: вагомість наявних доказів, досліджених судом, що обвинувачений обґрунтовано підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, тобто суд вбачає наявність розумної обґрунтованої підозри відносно обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винними у вчиненні інкримінованого злочину, при цьому суд, ґрунтуючись на принципі презумпції невинуватості, не ставить ціллю передбачити можливе покарання за інкриміноване обвинуваченим діяння; вік та стан здоров`я обвинуваченого, його сімейний стан.

Зважаючи на вказані обставини, враховуючи, що на теперішній час кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, суд вважає, що існують ризики того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, а також переховуватись від суду, в зв`язку з чим, судова колегія вважає доведеним продовження існування ризиків, які слугували підставою для обрання та продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою.

На думку суду, вказані вище обставини не зменшують ризики, передбачені п.п. 1, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є підставою для зміни чи скасування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, про що клопотали захисник та обвинувачений на даному етапі судового розгляду не забезпечить попередження зазначених прокурором ризиків та не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, тому продовжує строк обраного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 369 КПК України, судова колегія -

п о с т а н о в и л а:
Клопотання прокурора задовольнити.
В задоволенні клопотань захисника ОСОБА_7 - ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 щодо зміни останньому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.
Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 16 липня 2020 року включно.
Копію ухвали направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для відома.
Ухвала може бути оскаржена лише в частині продовження запобіжного заходу до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 7 днів, а обвинуваченим в той же термін з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 19 травня 2020 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3