Справа № 589/675/17
Провадження № 1-кп/589/25/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2020 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Шостка кримінальне провадження № 0000098 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Паліївка Ямпільського району Сумської області, громадянина України, не одруженого, з повною загальною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 19.01.2017р. близько 08:30 год., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до знайомої ОСОБА_6 кулаком правої руки наніс декілька ударів в область лівої голені, після чого правою ногою наніс один удар в область лівої гомілки потерпілої, чим спричинив останній тілесне ушкодження у вигляді закритого дволиткового перелому лівої гомілки зі зміщенням уламків, який згідно з висновком судово-медичної експертизи № 25 від 17.02.2017р. кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, так як для загоєння перелому потребується строк більше ніж 21 день.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, зазначив, що обставини, вказані в обвинувальному акті, відповідають дійсності. Пояснив, що потерпіла була його співмешканкою, 19.01.2017р. він приїхав в АДРЕСА_3 , де вони з потерпілою спільно проживали, та побачив, що з під`їзду виходять двоє п`яних чоловіків, які пояснили, що вони вийшли від ОСОБА_6 . Обвинувачений зазначає, що почувши таке, він розлютився, зайшов додому та побачив, що потерпіла лежить на дивані у стані алкогольного сп`яніння. Обвинувачений вдарив потерпілу, спочатку декілька разів по коліну кулаком, а потім ногою - по голені та пішов. Наступного дня обвинувачений відвідав потерпілу у лікарні, де вона перебувала близько тижня, в подальшому оплатив лікування (1500 грн.) та потім також навідував її. Коли потерпілій зняли гіпс, обвинувачений остаточно припинив з нею спілкування. Також ОСОБА_4 зазначив, що хоча і не хотів, але допускав, що від його ударів може бути завдано потерпілій тілесне ушкодження у вигляді перелому.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за клопотанням прокурора та згодою обвинуваченого, представника потерпілого судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції. При цьому, учасникам судового розгляду судом було роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку з викладеним, суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Допитавши у судовому засіданні обвинуваченого, суд вважає, що вина обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю.

Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_4 своїми діями, які виразилися у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67, 69-1 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Так, суд, призначаючи покарання ОСОБА_4 , враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є умисним середньої тяжкості злочином, а також наступні дані про особу винного. Так, обвинувачений є особою середнього віку, має повну загальну середню освіту, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває. За місцем реєстрації він характеризується посередньо не має постійного місця роботи, зловживає спиртними напоями. Разом з тим ОСОБА_4 не судимий, проживає однією сім`єю із жінкою, яка, за його словами, вагітна, та її сином 16 років.

В ході судового розгляду обвинувачений визнав вину у вчиненому злочині, висловив жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки. Крім того, обвинувачений сприяв здійсненню досудового розслідування, що підтверджується стороною обвинувачення.

Тому на підставі ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяття розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, реалізуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахувавши все вищевикладене, в тому числі обставини злочину та його наслідки, суд дійшов висновку, що за вчинене кримінальне правопорушення обвинувачений заслуговує покарання у виді обмеження волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому, враховуючи особу обвинуваченого, який раніше не судимий, з огляду на його посткримінальну поведінку, яка полягала в оплаті лікування потерпілої та у подальшому догляді за нею, а також беручи до уваги наявність двох пом`якшуючих вину обставин, думку прокурора і представника потерпілої, суд дійшов висновку, що обвинувачений не є особою, небезпечною для суспільства, а його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, тобто без відбування призначеного покарання.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне, звільнити ОСОБА_4 на підставі статті 75 КК України від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, передбачений частиною 4 статті 75 КК України, тривалістю 1 рік. При цьому на період дії іспитового строку необхідно покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною 1 статті 76 КК України.

При вирішенні цивільного позову суд виходить з наступного.

Так, представник ОСОБА_6 за цивільним позовом просить стягнути з ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 20000 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 потерпіла зазнала душевних страждань та вимушених змін в житті, у тому числі зниження працездатності на тривалий час, втратила душевну рівновагу. Внаслідок пережитого стресу у потерпілої порушився сон, загострились хронічні захворювання.

В судовому засіданні представник потерпілої підтримав вимоги, заявленого ним позову, просив його задовольнити.

В свою чергу, ОСОБА_4 цивільний позов визнав частково - в розмірі 5000 грн, вважаючи розмір заявленої моральної шкоди надмірним. Зазначив, що одразу оплатив витрати на лікування потерпілої, доглядав за нею, коли та потребувала сторонньої допомоги, та покинув її лише тоді, коли остання вже перебувала вдома і з неї зняли гіпс. Також акцентував увагу суду на тому, що потерпіла до завдання їй тілесних ушкоджень не працювала, а тому тимчасова втрата нею працездатності не вплинула істотно на її спосіб життя.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд вважає, що заподіяння ОСОБА_4 потерпілій тілесних ушкоджень призвело до фізичного болю і фізичних страждань, а також до моральних страждань останньої, її переживань з приводу вчиненого по відношенню до неї злочину, настання відносно тривалих тимчасових негативних наслідків для здоров`я потерпілої, що порушило її нормальний життєвий ритм. Останнє зокрема підтверджується епікрізом з історії хвороби, відповідно до якого ОСОБА_6 перебувала на лікуванні в травматологічному відділенні лікарні з 24.01.2017р. по 01.02.2017р., її лікування полягало у накладенні гіпсової пов`язки без оперативного втручання, та після виписки вона до травня 2017 року ще 5 разів відвідала травматолога. Таким чином, потерпілій заподіяно моральну шкоду.

Між вказаним протиправним діянням відповідача (вчиненням злочину) та заподіяною моральною шкодою потерпілій мається причинний зв`язок і вбачається вина відповідача, а тому, вимоги про стягнення моральної шкоди є законними.

При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини вчинення злочину щодо потерпілої, його причини, характер фізичних та душевних страждань потерпілої, ступень вимушених змін у її житті, їх тривалість, поведінку заподіювача шкоди, а тому, виходячи із засад справедливості, розумності, виваженості і достатності, задовольняє позовні вимоги про стягнення моральної шкоди частково в розмірі 5000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 5000 (п`ять тисяч) грн 00 к. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_1