Справа №345/4919/18
Провадження № 1-кп/345/57/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.06.2020 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі :
головуючого - судді ОСОБА_1
з участю : секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4
захисника - ОСОБА_5 , ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
потерпілого - ОСОБА_8
законного представника потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_10
законного представника обвинуваченого ОСОБА_11
обвинуваченого ОСОБА_12
представника ювенальної провенції Калуського ВП ГУНП ОСОБА_13 , ОСОБА_14
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Калуші кримінальне провадження № 0000599 з обвинувальним актом про обвинувачення
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не одруженого, учня Вищого професійного училища № 7 м.Калуша, раніше не судимого, громадянина України, за ч.1 ст.122 КК України,-
в с т а н о в и в :
ОСОБА_12 вчинив нанесення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України але такого, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Злочин вчинено при наступних обставинах:
16.04.2017 року близько 22.30 годин в с.Перевозець Калуського району, неподалік Народного дому, ОСОБА_12 умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс удари кулаком правої руки по обличчі та носі потерпілого ОСОБА_8 , в результаті чого заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді перелому передньої стінки лівої гайморової пазухи, що згідно висновку судово-медичного експерта № 78/304/243/106-17р.-3Д від 20.03.2018 року відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості , як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 вину визнав повністю та пояснив, що 16.04.2017 близько 22.30 годин він перебував біля Народного дому в с.Перевозець Калуського району, оскільки там була дискотека. На вулиці біля клубу він перебував разом зі своїми друзями, разом їх було десь четверо. Там вони зустрілися з ОСОБА_15 , який також був з друзями. Він привітався з потерпілим та його друзями, почали розмовляти, сміятись. В ході розмови почався конфлікт, з якої причини не пам`ятає. Цей словесний конфлікт переріс в бійку, оскільки ОСОБА_15 почав щось кричати, а потім штовхнув його в область грудей. Він першим вдарив ОСОБА_16 в область обличчя, а саме в область щоки. Тоді підійшов ОСОБА_17 і почав розбороняти. Однак ОСОБА_15 вдарив ОСОБА_18 пляшкою по голові. Після цього він знову наніс потерпілому удари в область обличчя. З носа потерпілого потекла кров. З потерпілим раніше знайомим не був, познайомились того вечора. В той час вже на вулиці було темно, дощ не падав. Він бачив куди б`є потерпілого. Мостовий стояв збоку і це все бачив. Потім решта хлопців почали їх розбороняти. Визнає те, що наніс потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження. Батько ходив до потерпілого, хотів домовитись з матір`ю потерпілого про даний інцидент, однак потерпіла сторона не хотіла миритись. Особисто в потерпілого вибачення не просив, збитків ніяких на даний час не відшкодовано. У вчиненому розкаявся, просить суворо не карати. Цивільний позов визнав частково, згідний відшкодувати 5 000 гривень.
Будучи допитаний в судовому засідання ОСОБА_19 , як обвинувачений, по кримінальному провадженні за ч.1 ст.296 КК України, яке закрито на підставі ухвали Калуського міськрайонного суду 02.06.2020, пояснив, що 16.04.2017 ОСОБА_20 та ОСОБА_15 вийшли з клубу десь біля 23 годин, сварились, кричали. На вулиці були ще якійсь хлопці. Він підійшов до ОСОБА_12 та до ОСОБА_16 та запитував, що сталось, говорив, щоб припинили сварку та розійшлись. Тоді до нього підійшов друг потерпілого і почав забирати його, на що він зробив цьому хлопцю та попросив не чіпати його руками. Тоді ще один друг потерпілого підійшов до нього, штовхнув його, а ОСОБА_15 вдарив його пляшкою по голові. У нього по обличчі почала текти кров, він відійшов і став витиратись. І, напевне, в цей момент ОСОБА_20 вдарив ОСОБА_21 .. Коли ОСОБА_20 наносив удари потерпілому він особисто був трохи дальше 5-7 м від них і куди саме ОСОБА_22 їх наносив, не бачив, було вже темно. На той час освітлення на вулиці не було. З клубу він не йшов з метою когось бити, а хотів заспокоїти ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Після цієї події, він особисто приїжджав до матері потерпілого і його мама також приїжджала 2-3 рази. Однак потерпіла сторона не хотіла з ними розмовляти.

Крім визнання вини самим обвинуваченим, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч 1 ст. 122 КК України підтверджується показами потерпілого, законного представника потерпілого та свідків, які були допитані в судовому засіданні.
Так, потерпілий ОСОБА_8 суду пояснив, що о 21 годин він із друзями поїхав в с.Перевозець і направились в Народний дім на дискотеку. Там вони заплатили за вхід і зайшли в середину. Через деякий час він запропонував ОСОБА_24 піти в магазин, щось купити їсти, оскільки він зголоднів. Вони двоє пішли до магазину, а потім вернулись і побачили на вулиці решту своїх друзів, які запропонували вже їхати додому. В той час до них підійшов незнайомий їм хлопець і сказав, щоб вони їхали геть, а то від них нічого не залишиться. Його знайомі викликали «таксі» і вони стояли чекали на автомобіль. Він стояв спиною до Народного дому і відчув, що ззаді на нього хтось біжить. Коли обернувся , то почув, що питають «хто ОСОБА_23 », на що він відповів «я» і одразу ж йому було нанесено ряд ударів в ділянку обличчя. Він нахилився, оскільки з носа текла кров і йому стало погано. В той час до нього підбіг ОСОБА_25 і почав його також бити в різні ділянки. Він впав на землю і лежав. Потім йому допоміг встати ОСОБА_26 і вони разом втекли. Раніше обвинуваченого ОСОБА_12 не знав і неприязних стосунків з них не було. Удари в область обличчя наніс ОСОБА_20 . Перший удар був в око, решта ударів були в обличчя і в різні частини тіла. Його друзі стояли дальше, оскільки їх відділили інші місцеві хлопці, які їх також побили. Жодних ударів він особисто нікому не наносив. Після інциденту хтось приходив до нього додому і казали, що його безпричинно побили, оскільки переплутали з іншим хлопцем. На даний час він почувається погано, у нього часто бувають головні болі і провали в пам`яті, особливо після навантаження. Лікувався він 1,5 місяці стаціонарно, а потім ще лікувався амбулаторно. Обвинувачений в нього вибачення не просив. Матеріальної чи моральної шкоди не відшкодовував. Цивільний позов підтримує повністю, просить задоволити. При призначенні покарання обвинуваченому наполягає на суворій мірі покарання.

Законний представник потерпілого ОСОБА_9 пояснила, що її син ОСОБА_15 16.04.2017 прийшов додому пізно вночі. Тоді вона його не бачила. Коли він зранку прокинувся, то вона побачила, що син був побитий. Через деякий час прийшли три хлопці, один з яких був ОСОБА_25 , двох інших вона не знала і вони їй сказали, що ОСОБА_27 побили безпричинно. ЇЇ дитина на лікування вже з 2017 року, на яке вона витрачала значні кошти, оскільки він більше місяця перебував на стаціонарному лікуванні, йому проводилось оперативне втручання. За весь цей час ніхто до її сина не підійшов, не попросив пробачення. Вона два роки ходить з сином по медичних закладах, лікує сина, оскільки таке побиття дуже відобразилось на його стані здоров`ї, по даний час він вживає ліки. Після даного інциденту у сина погіршилось і психічне здоров`я. Родичі ОСОБА_22 та ОСОБА_28 до неї не приходили. Просить цивільний позов задоволити повністю.

Свідок ОСОБА_29 суду пояснив, що ОСОБА_28 та ОСОБА_22 він знав. Неприязних відносин з ними раніше не було. Того вечора в Народному дому був він, ОСОБА_15 , ОСОБА_30 та ОСОБА_31 .. Потім вони викликали «таксі» і стояли біля Народного дому і чекали, коли приїде машина. Підійшов ОСОБА_20 і запитав, «хто ОСОБА_23 », і тоді ОСОБА_22 наніс ОСОБА_27 удари. Удари було нанесено від грудей і вище. Ударів було декілька. Після цього прибіг ОСОБА_28 , намагався розборонити, однак потім сам вдарив ОСОБА_23 . Він від них з іншими хлопцями був на відстані 3-4 м, намагались розборонити, однак були інші місцеві хлопці, які почали їх бити. Чому побили потерпілого і яка причина цього сказати не може. За час поки чекали на «таксі» ОСОБА_15 нікуди не відлучався. Потерпілий в руках нічого не мав, в тому числі і пляшки. Чи наносив ОСОБА_15 комусь удари не бачив.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_32 пояснив, що раніше ОСОБА_22 та ОСОБА_28 не знав. Того вечора ОСОБА_15 з ОСОБА_33 пішли в магазин, а він з іншими хлопцями залишись в Народному домі. Потім він пішов ще з двома друзями шукати ОСОБА_16 , пішли до магазину, однак його там не було. Вони вернулись до Народного дому. Потім вийшов з Народного дому і зустрів ОСОБА_28 і ще двох його друзів, які запитали, з якого він села. Він відповів, що з ОСОБА_34 , після чого цими хлопцями йому були нанесені удари, від яких він впав, а потім піднявся і почав тікати. Заяви в поліцію він не писав, оскільки серйозних тілесних пошкоджень у нього не було. Наступного дня хлопці розказували, що ОСОБА_22 і ОСОБА_28 били ОСОБА_21 . Особисто цього він не бачив.

Свідок ОСОБА_35 суду пояснив, що вони приїхали в с.Перевозець до Народного дому. Його брат ОСОБА_36 і ОСОБА_15 пішли в магазин, а вони залишились. Потім його брат і потерпілий повернулись до Народного дому з магазину. ОСОБА_15 мав в руках пляшку води і чіпси. Тоді ОСОБА_22 покликав ОСОБА_23 по прізвищу і почали щось говорити і між ними розпочався конфлікт, який переріс в бійку. Зауличний вдарив ОСОБА_23 в голову. Ударів було декілька. Після першого удару, який наніс ОСОБА_22 , пляшка, яка була в ОСОБА_27 в руці, випала в нього з рук. Він намагався забрати потерпілого і коли забрав, то вони втекли. Що було причиною цього конфлікту сказати не може.

Свідок ОСОБА_37 суду пояснив, що 16..04.2017 він був в Народному домі з братом ОСОБА_38 . Потім він вийшов з Народного дому і побачив знайомих хлопців, і пішли із ОСОБА_22 до них , щоб привітатись. Однак у них виник словесний конфлікт. Потім до них підійшов ОСОБА_28 спитав, що сталось, однак з компанії ОСОБА_23 , хтось сказав ОСОБА_28 відійти і штовхнув, а тоді ОСОБА_39 вдарили по голові. Його вдарив ОСОБА_23 , після чого ОСОБА_28 вдарив ОСОБА_23 . Зауличний також наніс удар Матіїшину в обличчя. Після цього всі розбіглися. ОСОБА_16 він не знав, а знав ОСОБА_40 , тому й підійшов привітатись.

Представник ювенальної провенції Калуського ВП ГУНП в судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_12 перебуває у них на обліку з 2017 року . За час перебування на обліку ОСОБА_12 порушень не допускав, характеризується по місцю проживання та навчання позитивно, тобто став на шлях виправлення. Тому просить врахувати дані обставини при призначенні йому покарання.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_11 просив його сина суворо не карати.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 просила обвинуваченого ОСОБА_12 звільнити від покарання та застосувати заходи виховного характеру , оскільки ОСОБА_20 вину визнав, вчинив злочин вперше, даний злочин є злочином середньої тяжкості, поведінка обвинуваченого після вчинення злочину була бездоганною. В задоволенні цивільного позову просила відмовити.

Крім показів самого обвинуваченого, показів потерпілого та свідків, вина ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, доводиться і письмовими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, а саме:

-заявою ОСОБА_10 від 18.04.2017 до Калуського ВП ГУНП , з якої вбачається, що ОСОБА_10 просить притягнути до кримінальної відповідальності невідомих йому осіб, які 16.04.2017 близько 23 годин в с.Перевозець Калуського району біля Народного дому нанесли тілесні ушкодження його сину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.161 );

-висновком експерта № 78/304/243/106-17р.-3Д, з якого вбачається, що у гр. ОСОБА_8 малися тілесні ушкодження: перелом передньої стінки лівої гайморової пазухи, закритий перелом кісток носа, закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку, синці в ділянці обличчя, крововилив в слизову оболонку верхньої губи, які утворилися від дії тупих твердих предметів, можуть відповідати терміну вказаному у постанові. Перелом передньої стінки лівої гайморової пазухи відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення. Закритий перелом кісток носа, закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, а решта описаних вище тілесних ушкоджень, відносяться до легких. Виставлений діагноз «забій лівої вушної раковини» не підтверджений об`єктивними даними і тому в судово-медичних підсумках не враховується. Про те, що в ділянці верхньої губи був крововилив в слизову оболонку, а не гематома, свідчить відсутність об`єктивних даних (флуктуація та проведення пункції її). У зв`язку з тим, що в представлених медичних документах відсутня детальна об`єктивна характеристика травми лівої виличної кістки, вирішити питання про наявність, характер та ступінь тяжкості її немає можливості (а.с. 162-163 )

-протоколом слідчого експеременту від 08.05.2018 та додатком до протоколу слідчого експеременту , з якого вбачається, що за участю потерпілого ОСОБА_8 , його законного представника, статиста, у присутності понятих, було проведено слідчий експеремент з метою перевірки та уточнення відомостей за фактом вчинення хуліганських дій 16.04.2017 щодо ОСОБА_8 біля Народного дому в с.Перевозець, під час якого потерпілий розказав та показав як саме 16.04.2017 йому наносились тілесні ушкодження ОСОБА_41 та в які ділянки тіла ( а.с. 164-164, 166, 167);

-протоколом слідчого експеременту від 08.05.2018 та додатком до протоколу слідчого експеременту , з якого вбачається, що за участю свідка ОСОБА_29 , його законного представника, статиста, в присутності понятих, було проведено слідчий експеремент з метою перевірки та уточнення відомостей за фактом вчинення хуліганських дій 16.04.2017 щодо ОСОБА_8 , під час якого свідок ОСОБА_29 розказав та показав, як саме ОСОБА_12 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_8 . Свідок також вказав, що ОСОБА_12 без жодних пояснень наніс ОСОБА_8 два цілеспрямовані удари в обличчя в ділянку носа та ока (а.с. 168-171, 172, 173);

-протоколом слідчого експеременту від 08.05.2018 та додатком до протоколу слідчого експеременту , з якого вбачається, що за участю свідка ОСОБА_35 , його законного представника, статиста, в присутності понятих, було проведено слідчий експеремент з метою перевірки та уточнення відомостей за фактом вчинення хуліганських дій 16.04.2017 щодо ОСОБА_8 , під час якого свідок ОСОБА_35 розказав та показав, як саме ОСОБА_12 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_8 . Свідок також вказав, що ОСОБА_12 безпричинно наніс ОСОБА_8 два удари в обличчя в ділянку носа та ока (а.с. 174-177, 178, 179).

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Суд не бере до уваги, як доказ протоколом слідчого експеременту від 08.05.2018 та додаток до протоколу слідчого експерименту (а.с.180-183, 184,185) , з якого вбачається, що за участю свідка ОСОБА_42 , його законного представника, статиста, в присутності понятих, було проведено слідчий експеремент з метою перевірки та уточнення відомостей за фактом вчинення хуліганських дій 16.04.2017 щодо ОСОБА_8 , під час якого свідок ОСОБА_43 розказав та показав, як саме ОСОБА_12 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_8 та в якому вказав, що ОСОБА_12 безпричинно наніс ОСОБА_8 два удари в обличчя в ділянку носа та ока, оскільки свідок ОСОБА_42 не допитувався в судовому засіданні та не підтвердив свої покази, надані під час досудового розслідування, в тому числі і під час проведення слідчого експеременту.

Згідно ч.4 ст.95 КПК України суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України. Суд не вправі обгрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому , прокурору або посилатися на них.

Таким чином суд вважає, що протокол слідчого експерименту від 08.05.2018 з долученою фототаблицею не є належним та допустимим доказом.

Суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст.337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши, надані докази стороною обвинувачення, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог положень процесуального закону, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненому ним злочині у судовому засіданні доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, особу винного і обставини справи.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_12 відповідно до вимог ст.103 КК України, з врахуванням даних досудової доповіді, встановлено, що він на момент вчинення злочину був неповнолітнім, на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах не знаходиться, виховувався з обома батьками належним чином у нормальних соціально-побутових умовах, інвалідності немає, вад психічного розвиту та фізичного здоров`я судом не встановлено, по місцю проживання та навчання характеризується позитивно, раніше до кримінальної і адміністративної відповідальності не притягувався.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання вини, вчинення злочину неповнолітнім.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Крім того, суд враховує і ставлення обвинуваченого до наслідків своїх дій, а саме те, що ОСОБА_12 з часу кримінального правопорушення, не вибачився перед потерпілим, не вжив жодних заходів для відшкодування шкоди, завданої злочином.
Згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Відповідно до роз"яснень, що містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. №5 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх" - при призначенні покарання неповнолітнім суди повинні суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація. Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про призначення неповнолітньому обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст..65 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-66/0/4-17 від 16 січня 2017 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх», і виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також з принципу пріоритету інтересів дитини, встановленого ст. 3 Конвенції ООН про права дитини.
При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу неповнолітнього обвинуваченого, позицію прокурора щодо міри покарання, який просив призначити ОСОБА_12 покарання у вигляді позбавлення волі, думку потерпілого, його представника та законного представника, захисника та законного представника обвинуваченого, а також самого обвинуваченого, думку представника ювенальної провенції Калуського ВП ГУНП, та враховуючи вимоги ст. 65 КК України щодо необхідності й достатності призначення покарання для виправлення особи та попередження нових злочинів, приходить до наступного висновку:
Санкція ч.1 ст.122 КК України передбачає покарання у вигляді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років.
Відповідно до ст. 57 КК України покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.
Відповідно до ст.100 КК України виправні роботи можуть бути призначені неповнолітньому в віці від 16 до 18 років за місцем роботи на строк від двох місяців до одного року.
Оскільки ОСОБА_12 не працює, то застосування до нього покарання у вигляді виправних робіт не є можливим.
Відповідно до ч.3 ст.61 КК України покарання у вигляд обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.
Оскільки ОСОБА_12 не досяг вісімнадцятирічного віку, то до нього судом не може бути застосоване покарання у вигляді обмеження волі.
Згідно з ст.102 КК України покарання у виді позбавлення волі особам, які не досягли до вчинення злочину вісімнадцятирічного віку, може бути призначене на строк від шести місяців до десяти років, крім випадків, передбачених пунктом 5 частини третьої цієї статті. Неповнолітні, засуджені до покарання у виді позбавлення волі, відбувають його у спеціальних виховних установах. Позбавлення волі не може бути призначене неповнолітньому, який вперше вчинив злочин невеликої тяжкості.
Враховуючи вище наведене, суд приходить до переконання, що ОСОБА_12 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.122 КК України, з врахуванням вимог ст.102 КК України, та з врахуванням обставин і наслідків злочину, оскільки його перевиховання не можливе без ізоляції від суспільства.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

При вищенаведених обставинах суд не вбачає можливості застосування відносно обвинуваченого ст. 69 чи ст. 75 КК України.

Що стосується клопотання захисника ОСОБА_6 про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 497 КПК якщо під час досудового розслідування прокурор дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього, який обвинувачується у вчиненні вперше кримінального проступку, злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості без застосування кримінального покарання, він складає клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру і надсилає його до суду. З підстав, передбачених частиною першою цієї статті, клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру може бути складене і надіслане до суду за умови, що неповнолітній обвинувачений та його законний представник проти цього не заперечують. Під час судового розгляду суд за наявності підстав, передбачених частиною першою цієї статті, може прийняти рішення про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_12 вчинив злочин передбачений ч.1 ст.122 КК України, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, однак не є необережним злочином, як це передбачено вимогами ст.497 КПК України, то підстав для застосування до ОСОБА_12 примусових заходів виховного характеру немає.

Речових доказів та процесуальних витрат на залучення експерта немає.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого у даному кримінальному провадженні суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.129 КПК України , ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, тобто неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_12 , а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. . Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Статтею 1180 ЦК України передбачено , що шкода, завдана неповнолітньою особою після набуття нею повної цивільної дієздатності, відшкодовується цією особою самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи, яка набула повної цивільної дієздатності, майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони дали згоду на набуття нею повної цивільної дієздатності і не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов`язок цих осіб відшкодувати шкоду припиняється з досягненням особою, яка завдала шкоди, повноліття.

Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_12 не має власного майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди потерпілому ОСОБА_8 , він є студентом і фактично знаходиться на повному утриманні батьків, в тому числі ОСОБА_11 , який є законним представником у даному кримінальному провадженні. Тому завдана неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_12 шкода може бути відшкодована в повному обсязі його законним представником ОСОБА_11 , якщо вона не доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Однак, 15.09.2020 неповнолітній обвинувачений ОСОБА_12 набуває повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.1180 ЦК України, шкода, завдана неповнолітньою особою після набуття нею повної цивільної дієздатності, відшкодовується цією особою самостійно на загальних підставах. Відповідно до ч.2 ст.1180 ЦК України, у разі відсутності у неповнолітньої особи, яка набула повної цивільної дієздатності, майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками /усиновлювачами/ або піклувальником, якщо вони дали згоду на набуття нею повної цивільної дієздатності і не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов`язок цих осіб відшкодувати шкоду припиняється з досягненням особою, яка завдала шкоди, повноліття.

Тобто після 15.09.2020 у батьків обвинуваченого, в тому числі законного представника ОСОБА_11 припиниться обов`язок відшкодовувати завдану шкоду.

Тому, враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що завдану кримінальним правопорушення шкоду слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_12 .

Що стосується розміру відшкодування шкоди, то суд приходить до переконання, що з обвинуваченого в користь потерпілого слід стягнути 2 611,84 грн. матеріальних збитків, які потерпілий поніс на лікування, внаслідок нанесення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, та які підтверджені відповідними фіскальними та товарними чеками та медичними документами.

Крім того, суд з метою забезпечення реалізації абсолютного права потерпілого ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди, безпосередньо особою, яка її завдала - неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_12 , який 15.09.2020 набуває повноліття, на підставах, передбачених законом, при визначенні розміру відшкодування заподіяної моральної шкоди потерпілому ОСОБА_8 , суд враховує вимоги ст. ст. 23 та 1167 ЦК України.

В судовому засіданні встановлено, що моральна шкода потерпілого полягає в перенесених ОСОБА_8 душевних стражданнях, внаслідок заподіяних йому обвинуваченим тілесних ушкоджень, перенесених фізичних стражданнях, що виразились у проходженні тривалого лікування і пов`язаних з ним фізичних незручностях, дискомфорті, неможливості нормально харчуватися, оскільки він тривалий час харчувався через спеціальний зонд, необхідності пристосування до негативних умов, в порушенні звичного розкладу життя, у необхідності відвідування до цього часу лікарів та вживання ліків.

Тому суд, виходячи з вимог розумності і справедливості, враховуючи характер вчиненого злочину, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого ОСОБА_8 , вважає, що позов слід задоволити частково та стягнути з ОСОБА_12 в користь потерпілого ОСОБА_8 30 000 гривень моральної шкоди.

Також з обвинуваченого слід стягнути судовий збір в користь Державної судової адміністрації України.

Що стосується позовної заяви ОСОБА_8 до ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди , а саме про стягнення із ОСОБА_11 в користь ОСОБА_8 2611,84 грн. матеріальної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди, яка подана представником потерпілого 24.06.2020 перед судовими дебатами, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. Цивільний відповідач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право визнавати позов повністю чи частково або заперечувати проти нього. Цивільний відповідач повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом для інформування та надіслання копій процесуальних рішень підозрюваному, обвинуваченому.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Тобто нормами КПК України прямо передбачено подання цивільного позову по кримінальному провадженні до початку судового розгляду.

З врахуванням вище наведеного та того, що ОСОБА_8 подав позов до ОСОБА_11 про відшкодування шкоди без дотримання вимог ст.128 КПК України, а саме не до початку судового розгляду, то даний позов слід зашити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167, 1179, 1180 ЦК України, ст.ст. 128, 129, 373, 374, 376 КПК України, ст. ст. 65,102 КК України, , суд,

у х в а л и в :
ОСОБА_12 визнати винуватим за ч.1 ст. 122 КК України та призначити покарання 6 ( шість) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку у виконання.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , в користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , 2611,84 грн. матеріальної шкоди та 30 000 грн моральної шкоди.

В задоволенні решти позову відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, залишити без розгляду.

Стягнути із ОСОБА_12 840,80 грн. судового збору в користь Державної судової адміністрації.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області шляхом подання апеляції протягом 30 діб з часу проголошення.

Головуючий: