КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-сс/824/1074/2020 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.ст. 303, 304 КПК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконфенцзв`язку з ДУ «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.12.2019 року,

за участю

особи, яка подала скаргу ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.12.2019 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Генеральної прокуратури України, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення.

В обґрунтування свого рішення слідчий суддя зазначає, що зі змісту скарги вбачається, що ОСОБА_6 , звернувся до Генеральної прокуратури України з заявою про повідомленням про скоєне кримінальне правопорушення, проте скаржником не надано будь-яких доказів такого звернення, а саме: ані копії заяви з відміткою Генеральної прокуратури України про її прийняття, ані будь-якого доказу про направлення взагалі цієї заяви, ані зворотнього поштового повідомлення, ані іншого доказу про отримання уповноваженою особою Генеральної прокуратури України вказаної заяви.

Відтак, на переконання слідчого судді, скаржник має підтвердити наявність його заяви про скоєння кримінального правопорушення та направлення її до Генеральної прокуратури України, оскільки перевірити наявність заяви про повідомлення про скоєння кримінального правопорушення, та строки, передбачені ст. 304 КПК України слідчий суддя позбавлений можливості.

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.12.2019 року та призначити новий розгляд його скарги в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що відмовляючи у задоволенні скарги слідчий суддя послалась на те, що ним до скарги не додано копії заяви з відміткою Генеральної прокуратури України про її прийняття, ані будь-якого доказу про направлення взагалі цієї заяви, ані зворотнього поштового повідомлення, ані іншого доказу про отримання уповноваженою особою Генеральної прокуратури України вказаної заяви, та ще й зазначила, що він ( ОСОБА_6 ) був належним чином повідомлений, в судове засідання не з`явився, та будь-яких клопотань не направляв.

Апелянт вказує, що такі посилання слідчого судді не відповідають дійсності, оскільки судових повісток з приводу розгляду його скарги він не отримував, самостійно з`явитися в судове засідання не мав змоги, так як перебуває під вартою, де щодо нього застосовується спеціальний режим виклику, підйому, доставки.
На переконання ОСОБА_6 , слідчий суддя, будучи обізнаним про ці обставини, шляхом зловживання владою, виніс, на думку апелянта, завідомо неправосудне рішення, чим грубо порушив його права, які передбачені ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ст. 5 КПК України, Конституцію України.
Також ОСОБА_6 вказує на те, перебуваючи під вартою, він не має права на переписку, архівування, доступу до інформаційних джерел і технічних засобів. А тому, надати будь які підтвердження направлення заяви про кримінальне правопорушення не міг.
На переконання апелянта, судом першої інстанції також грубо порушено вимоги кримінального процесуального закону, оскільки в оскаржуваній ухвалі зазначено, що вона оскарженню не підлягаю, цим самим слідчий суддя обмежив його у доступі до правосуддя.
З даного приводу, апелянт зазначає, що виходячи з практики Верховного суду України, та практики ЄСПЛ, яка висловлена не в одній постанові, норми Конституції України та кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження судових рішень. Встановлення законодавцем обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів, має на меті забезпечення належного здійснення правосуддя через розумне регулювання кількості справ.

Прокурор Офісу Генерального прокурора, будучи належним чином повідомленим про день та час апеляційного розгляду в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, причини неявки не повідомив та клопотання про відкладення розгляду провадження не надсилав, що відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України не є перешкодою для проведення апеляційного розгляду.

Заслухавши доводіть судді, пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_6 який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таки підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчих суддів про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній.
У зв`язку з тим, що згідно з резолютивною частиною ухвали слідчого судді ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні скарги на бездіяльність уповноважених осіб Генеральної прокуратури України, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, і така ухвали не підлягає оскарженню відповідно до положень ст. 309 КПК України, колегія суддів вважає необхідним розглянути питання про можливість перегляду ухвали слідчого судді в апеляційному порядку.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 307 КПК України слідчий суддя може постановити рішення про відмову у задоволенні скарги тільки за результатами її розгляду.
Разом з тим, як вбачається з ухвали, яка оскаржується, слідчим суддею скарга ОСОБА_6 по суті не розглядалась, а тому ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.12.2019 року про відмову у задоволенні скарги, як така, що винесена не за результатами розгляду скарги, на думку колегії суддів, може бути оскаржена в апеляційному порядку, оскільки слідчим суддею в даному випадку прийняте рішення, яке суперечить вимогам ч. 2 ст. 307 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З матеріалів судового провадження, що надійшло до апеляційного суду, вбачається, що ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України на бездіяльність Генеральної прокуратури України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за його заявою, в якій він просив зобов`язати відповідальних осіб ГПУ внести відомості до ЄРДР про вчинення відносно нього злочину за ознаками службового підроблення, шляхом зловживання владою керівником апарату ВАКС України ОСОБА_7 .
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 , слідчий суддя об`єктивно не з`ясував обставин справи, не дослідив обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, не навів належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, зазначивши тільки те, що ОСОБА_6 не надав до суду копію заяви, відомості якої просить внести до ЄРДР.
Отже, на думку колегії суддів, слідчим суддею прийнято рішення з істотним порушенням вимог КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.
Що стосується доводів ОСОБА_6 про порушення судом першої інстанції його права на участь у розгляді провадження, то і вони є обґрунтованими, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 подав до Печерського районного суду м. Києва скаргу на бездіяльність Генеральної прокуратури України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, в якій в п. 3 вказав про його участь в судовому засіданні під час розгляду вищезазначеної скарги в режимі відеоконференції.
Проте, не дивлячись на надходження скарги ОСОБА_6 до суду із ДУ «Київський слідчий ізолятор» та на висловлене в змісті скарги прохання про розгляд скарги в режимі відеоконференцзв`язку, судове засідання 20.12.2019 року було проведено без участі ОСОБА_6 , при цьому в матеріалах провадження відсутні дані про забезпечення участі ОСОБА_6 під час судового розгляду в режимі ВКЗ, оскільки, слідчим суддею до ДУ «Київський слідчий ізолятор» було направлено лише судову повістку про виклик ОСОБА_6 в судове засідання.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 336 КПК України судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин.
Поважними причинами в даному випадку є перебування ОСОБА_6 під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор».
З урахуванням наведених вимог закону, слідчий суддя, призначивши розгляд скарги по суті, за наявності клопотання ОСОБА_6 про забезпечення його участі при розгляді скарги у режимі відеоконфенцзв`язку з ДУ «Київський слідчий ізолятор», зобов`язаний був повідомити у передбачений законом спосіб відповідну установу для забезпечення участі ОСОБА_6 в судовому засіданні, та за наслідками розгляду скарги у порядку ст. 306 КПК України, прийняти рішення, передбачене ч. 2 ст. 307 КПК України, чого не зробив.
Враховуючи допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог КПК України, які перешкодили слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегія суддів доходить висновку про скасування ухвалу слідчого судді, та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, оскільки слідчий суддя фактично не розглядав по суті скаргу, а згідно вимог ст.ст. 306, 307 КПК України, це є прерогативою саме слідчого судді місцевого суду і не входить до повноважень апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 20.12.2019 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Генеральної прокуратури України, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4