ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/941/20 Справа № 182/715/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10
представників потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_10 , та захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.12.2019 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.12.2019 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на десять років.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Задоволено частково цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 по 500 тис грн на користь кожної з них в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з витрати на проведення експертизи та вирішено долю речових доказів.
Не погоджуючись з призначеним покаранням, захисник ОСОБА_11 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_10 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказаний вирок в частині призначеного покарання та призначити йому покарання у виді 15 років позбавлення волі.
Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що призначене судом першої інстанції покарання є несправедливим через м`якість, оскільки обвинувачений скоїв суспільно-небезпечне правопорушення, з моменту скоєного жодного разу не попросив вибачення у потерпілих, не відшкодував заподіяної шкоди, намагається уникнути покарання.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 також подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням уточненої, просив скасувати вирок суду першої інстанції, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 119 КК України і призначити йому мінімальне покарання, передбачене санкцією ст. 119 КК України.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що у обвинуваченого не було умислу на позбавлення життя ОСОБА_13 .
Вважає, що суд першої інстанції не врахував його показання та показання свідка ОСОБА_14 стосовно того, що потерпілий провокував конфлікт, бив ОСОБА_7 , розбив обвинуваченому ніс та брову, а ОСОБА_7 у відповідь не бив, а лише утримував потерпілого. Потерпілий вдарив ОСОБА_7 , коли той сидів за столом, тримав в руках ніж та різав продукти, обвинувачений схопився зі стільця, і в цей момент ніж увійшов в тіло потерпілого. Як це сталось, обвинувачений пояснити не може, проте умислу вбивати у нього не було.
Адвокат також зазначив, що ОСОБА_7 раніше не судимий, не конфліктний, проживав з батьками, яким допомагав, з місця злочину не тікав, але розгубився, взяв речі і пішов по дорозі, де його і затримали працівники поліції, опору він не чинив.
Тому захисник вважає, що в діях ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 119 КК України, тобто вбивство через необережність.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону в повній мірі, зберігаючи об`єктивність та неупередженість.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, встановлених судом першої інстанції, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.
Колегія суддів не приймає доводи сторони захисту про те, що дії ОСОБА_7 слід перекваліфікувати із ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.119 КК України, з огляду на таке.
Обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на протиправне позбавлення життя потерпілого. Тобто особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати можливість настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Так, умисне вбивство (ч.1 ст.115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується: 1) діянням у вигляді посягання на життя іншої людини; 2) наслідком у вигляді смерті людини; 3) причинним зв`язком між вказаними діяннями та наслідком.
Розмежування умисного вбивства (ч.1 ст.115 КК України) і вбивства через необережність (ч.1 ст.119 КК України) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Окрім того, при визначенні вини при вбивстві, враховуються, зокрема, способи вчинення діяння, локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які є тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до них.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції встановлено, що 15.11.2018 ОСОБА_15 спільно із ОСОБА_14 та ним приїхали із міста Кам`янське Дніпропетровської області до села Першотравневе Нікопольського району Дніпропетровської області з метою виконання будівельних робіт в приміщенні будинку культури с. Першотравневе. 17.11.2018 приблизно о 18 годині 40 хвилин, в ході спільного вживання спиртних напоїв, за місцем тимчасового проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_13 та ОСОБА_7 виникла словесна сварка під час якої ОСОБА_13 наблизився до ОСОБА_7 та завдав кілька ударів руками по обличчю. В наслідок чого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_13 . Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_13 , взяв зі столу кухонний ніж та тримаючи його в правій руці умисно наніс ним один удар в грудну клітину, в область серця ОСОБА_13 . Внаслідок чого заподіяв потерпілому, згідно висновку судово-медичної експертизи № 651 від 02.01.2019 тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_13 помер на місці.
Колегія судді не приймає доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого стосовно того, що потерпілий вдарив ОСОБА_7 , коли той сидів за столом, тримав в руках ніж та різав продукти, обвинувачений схопився зі стільця, і в цей момент ніж увійшов в тіло потерпілого, проте умислу вбивати у нього не було.
Колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 діяв із невизначеним та непрямим умислом, при цьому тяжкість цих наслідків у його свідомості не була конкретизована. У такому випадку є всі підстави констатувати наявність непрямого умислу в діях ОСОБА_7 , а саме - особа хоча не бажає спричинити смерть потерпілому, але свідомо припускає можливість будь-якої шкоди, в тому числі й смерті, яка фактично настає. У таких випадках особа має відповідати за результат своїх дій, тобто за умисне вбивство.
Зазначені обставини вказують на наявність у діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, що виключає можливість кваліфікації його дій за ст.119 КК України, як вбивство через необережність.
У зв`язку з цим, посилання на те, що ОСОБА_7 не ставив на меті убивство, є безпідставним, оскільки, замахуючись ножем у бік потерпілого, яки достовірно для нього знаходився поряд з ним, мав би свідомо припускати настання смерті особи, в бік якого він направляє ніж. Мотивом такої поведінки ОСОБА_7 став словесний конфлікт, який виник між ним та потерпілим.
Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 , який діє в інтересах потерпілої, колегія суддів вважає, що при призначенні покарання судом першої інстанції враховано особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, не працював офіційно, не мав утриманців і проживав без реєстрації разом з батьками, не перебував на обліку у лікарів нарколога та психіатра і задовільно характеризується за місцем проживання.
Суд першої інстанції також врахував обставину, що обтяжує покарання скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також відсутність обставин, що пом`якшують покарання.
Суд першої інстанції також врахував ту обставину, що що потерпілий також перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння і фактично першим застосував фізичну силу стосовно свідка ОСОБА_14 , був також активним учасником конфлікту з ОСОБА_7 .
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не приймає доводи захисника потерпілої та не знаходить підстав для призначення більш суворого покарання, оскільки судом першої інстанції призначено покарання з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.12.2019 року без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_10 , та захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.12.2019 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишити без задоволення.
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.12.2019 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4