ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 617/777/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2961/19 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: Повернення обвинувального акту
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 04 09 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою повернуто прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000018 від 03 01 2017 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289, ч.4 ст.358 КК України (а.с.97-99).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та повернути обвинувальний акт з додатками по кримінальному провадженню №0000018 щодо ОСОБА_7 за ч.3 ст.289 та ч.4 ст.358 КК України на новий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відсутня необхідність повернення обвинувального акту за вказаних в ухвалі суду підстав, оскільки обвинувальний акт складено у відповідності до вимог процесуального закону та до нього долучені всі передбачені законом додатки, а всі інші недоліки, визначені в оскаржуваній ухвалі, можливо усунути під час судового розгляду (а.с.102-106).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Обвинувачена та її захисник вважали оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою.

Потерпілий в судовому засіданні підтримав позицію прокурора про необхідність скасування рішення суду першої інстанції.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченої та її захисника, думку потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, у провадженні Чугуївського міського суду Харківської області знаходиться кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч.3 ст.289 та ч.4 ст.358 КК України.

Відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким звершується досудове розслідування.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає положенням кримінального процесуального законодавства, яким регламентуються вимоги до даного процесуального документу.

У ч.2 ст.291 КПК України визначені відомості, які має містити обвинувальний акт.

Зокрема за п.5 ч.2 зазначеної статті обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Приймаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору суд першої інстанції виходив з того, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки в ньому допущено ряд суперечностей, а саме нечітко сформульовано обвинувачення, не розкриті об`єктивна та суб`єктивна сторони злочину, передбаченого ст.289 КК України.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є вірним та таким, що ґрунтується на нормах процесуального законодавства.

Так при формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 за ч.3 ст.289 КК України їй ставиться у вину незаконне заволодіння транспортним засобом, яке завдало великої матеріальної шкоди, об`єктивна сторона полягає лише в активній поведінці дії, яка проявляється в отриманні можливості керувати таким транспортним засобом, поведінка винного є незаконною, він не має ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, заволодіння яким здійснює; заволодіння транспортним засобом здійснюється без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника або законного користувача транспортного засобу. При цьому, воля потерпілого або ігнорується (при таємному заволодінні), або подавляється (при застосуванні насильства або погрози його застосування), або ж фальсифікується (при заволодінні шляхом обману).

Разом з тим, слідчим та прокурором в обвинувальному акті не вказано про те, чи отримала ОСОБА_7 можливість керувати таким транспортним засобом, здійснювати рух на ньому (оскільки закінченим цей злочин вважається з моменту, коли винний отримав можливість керувати транспортним засобом і здійснювати рух на ньому); чи була поведінка ОСОБА_7 незаконною, тобто чи не мала вона ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, заволодіння яким було здійснене; чи відбулося заволодіння зазначеного транспортного засобу без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника ОСОБА_9 .

Вірними є також висновки суду першої інстанції щодо відсутності у обвинувальному акті чіткої інформації щодо того, чи є ОСОБА_7 суб`єктом цього злочину, тобто не мала права на користування транспортним засобом, щодо якого здійснене незаконне заволодіння. Оскільки суб`єктами цього злочину не можуть виступати зокрема: співвласники транспортного засобу; особи, які користуються транспортним засобом за згодою власника чи законного користувача, хоча б ця згода і не була належно оформлена. В обвинувальному акті зазначено лише, що з 08 07 2006 року по 15 07 2016 року ОСОБА_7 проживала з ОСОБА_9 спільним життям, користувалася автомобілем, який був придбаний у шлюбі та зареєстрований за ОСОБА_9 .

Крім того, як вбачається з обвинувального акту, при викладені обставин, які прокурор вважає встановленими, належним чином не викладена суб`єктивна сторона злочину, тобто не зазначені форма вини та мета.

Формулювання в обвинувальному акті обвинувачення, яке за визначенням у п.13 ч.1 ст.3 КПК України, є твердженням про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, з достатньою повнотою повинно містити конкретні обставини, що були встановлені органом досудового розслідування, та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст.91 цього ж Кодексу, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту.

Конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливішим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення але і на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.

Європейським Судом з прав людини сформульовано ряд положень, згідно з якими під обвинуваченням у сенсі ст. 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» Європейський Суд з прав людини розуміє не лише офіційне повідомлення про обвинувачення, а й інші заходи, пов`язані з підозрою у вчиненні злочину, які спричиняють серйозні наслідки або істотним чином позначаються на становищі підозрюваного, тобто вважає необхідним виходити зі змістовного, а не формального розуміння обвинувачення (рішення у справі «Девеєр проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року; «Екле проти ФРН» від 15 липня 1982 року, «Фоті та інші проти Італії» від 10 грудня 1982 року).

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішенні ЄСПЛ у справі «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в якому зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».

У рішенні від 25 07 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту", а у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що у тексті підпункту «а» п. З ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

Отже, очевидним є те, що фактичні обставини злочину, викладені в обвинувальному акті, не містять всіх обов`язкових ознак об`єктивної сторони злочину передбаченого ч.3 ст.289 КК України і призначення обвинувального акту до судового розгляду в такому вигляді призвело б до порушення права на захист ОСОБА_7 від пред`явленого їй обвинувачення всіма встановленими законом засобами, оскільки усе вищевикладене призвело, на думку колегії суддів, до нечіткості та неконкретності пред`явленого останній обвинувачення.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано повернув обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000018 від 03 01 2017 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289, ч.4 ст.358 КК України прокурору, який затвердив обвинувальний акт, для усунення недоліків.

Враховуючи викладене, безпідставними є твердження апеляційної скарги про помилковість висновку суду щодо недотримання вимог ст.291 КПК України при затвердженні обвинувального акту.

Крім того, як вбачається з оскаржуваної ухвали, захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_10 не було повідомлено про завершення досудового розслідування та не надано доступу до матеріалів досудового розслідування, крім того йому під розписку не вручені копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора про те, що адвокату ОСОБА_10 не було направлено відповідних процесуальних документів та не надано доступу до матеріалів досудового розслідування, оскільки на час направлення обвинувального акту договір про надання правової допомоги між вказаним захисником та обвинуваченою втратив свою чинність. Однак, зазначені доводи не можуть слугувати самостійною підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акту для усунення недоліків прийнято із додержанням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим, підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вищевказаної ухвали відсутні.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 04 09 2019 року про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч.3 ст.289 та ч.4 ст.358 КК України, залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4