справа № 489/5499/18
провадження №1-кп/489/196/20
УХВАЛА

06 березня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження на підставі обвинувальних актів за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.186, ч. 3 ст. 296 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілих не з`явилися,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

встановив:
Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою на 60 днів, який спливає 20.03.2020, так як ризики, які були підставою для обрання і продовження запобіжного заходу вчинення інших кримінальних правопорушень, переховування від органів досудового розслідування та суду не зменшилися і не змінилися.
На підтвердження ризиків прокурором вказано на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину проти власності, є раніше неодноразово судимим, не працює та немає постійного джерела доходів.
Сторона захисту проти задоволення клопотання прокурора заперечувала через недоведеність вказаних прокурором ризиків і можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, посилаючись на тривалість судового розгляду, відсутність у обвинуваченого наміру переховуватися від суду та наявністю постійного місця проживання, просили застосувати більш м`який запобіжний захід.
Вислухавши думку сторін та дослідивши клопотання прокурора, суд дійшов наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно частини першої статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до частини третьої статті 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою, суд враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився.
Тримання під вартою, згідно статті 183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.
Згідно частиною першою статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать, зокрема про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно із частиною другою статті 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України»).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у п. 74 рішення від 01.07.2006 у справі «Мамедова проти Росії» хоча вид та розмір покарання, що загрожує заявнику мають значення для оцінки того, що він ухилятиметься від слідства та суду або продовжить займатися злочинною діяльністю, необхідність продовження строку тримання під вартою не може оцінюватися лише з абстрактної точки зору, коли до уваги приймається лише тяжкість вчиненого злочину; продовження строку тримання під вартою не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі.
У пункті 20 рішення Європейського суду з прав людини від 12.02.2015 у справі «Подвезько проти України» вказано, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.
Отже, абстрактна можливість втечі обвинуваченого та переховування його від правоохоронних органів та суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих, продовження вчинення інших кримінальних правопорушень, перешкоджання кримінальному провадженню іншими чином не може оцінюватися лише на основі покарання, що загрожує даній особі, при цьому слід враховувати й інші релевантні обставини (які ж або можуть підтвердити наявність вказаних ризиків або ж зробити їх незначними).
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Адам`як проти Польщі» від 19.12.2006, доводи щодо наявності ризиків та тяжкість злочину можуть бути достатніми для виправдання позбавлення волі, на початку цих доводів. Однак, з плином часу вони неминуче втрачають свою ревалентність, і лише справді виняткові доводи здатні переконати суд в тому, що тривале позбавлення волі, може бути виправдане з огляду на пункт 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що в даному випадку має бути прийнято судом до уваги з врахуванням тривалого тримання обвинуваченого під вартою.
Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик, передбачений ст. 177 цього Кодексу, зокрема, що обвинувачений ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Підтвердженням цьому є те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину проти власності, а також злочину, вчиненому з хуліганських мотивів, не працює та не має постійного джерела доходів, що доводить наявність вказаного ризику.
Інший ризик переховування від суду прокурором не доведено.
Також прокурором не доведено обставину, передбачену пунктом 3 частини першої статті 194 КПК України - недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним у клопотанні ризикам, з яких підтверджено лише один.
Так, наведений прокурором ризик, хоча і має місце, але з урахуванням поведінки обвинуваченого під час судового розгляду, тривалості часу перебування обвинуваченого під вартою, наявність в нього постійного місця проживання та практики Європейського суду з прав людини з питань розумності продовження строку тримання під вартою, вказаний ризик значно зменшився і не даєть достатніх підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За таких обставин, суд вважає, що у відповідності до частини четвертої статті 194 КПК України є підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання, що з урахуванням доведеного прокурором ризику, забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених пунктами 1, 5 частини першої статті 177 КПК України, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених частиною четвертою статті 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України, суд
постановив:
У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 відмовити.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_6 про обрання більш м`якого запобіжного заходу задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 , із застосуванням електронних засобів контролю, строком на два місяця.
Строк дії ухвали закінчується 06.05.2020.
Покласти на обвинуваченого обов`язки:
- прибувати до суду за кожною вимогою;
- не відлучатися із населеного пункту (м. Миколаєва), в якому він проживає без дозволу суду;
- повідомляти прокурора і суд про зміну місця проживання;
- утримуватися від спілкування з свідками та потерпілими по даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
У разі невиконання вказаних обов`язків, до обвинуваченого може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд роз`яснює, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий негайно доставляється до місця проживання і звільняється

з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Копію ухвали направити на виконання до Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області, для постановки обвинуваченого на облік, про що негайно повідомити суд.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, його захиснику, прокурору та направити до Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор».
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1