Ухвала
іменем України
28 квітня 2020 року

м. Київ
справа № 461/1166/20

провадження № 51-1989 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 10 лютого 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 березня 2020 року про повернення апеляційної скарги,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 10 лютого 2020 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на бездіяльність начальника Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області у кримінальному провадженні № 0000512.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на вказану ухвалу слідчого судді залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 03 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 і ОСОБА_5 повернуто останнім, оскільки вони не усунули недоліки апеляційної скарги.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що заявники не погоджуються з ухвалою слідчого судді від 10 лютого 2020 року та ухвалою апеляційного суду від 03 березня 2020 року, якою повернуто апеляційну скаргу, просять їх скасувати та скерувати матеріали до суду першої інстанції для розгляду.
Перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.

Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
Крім того, згідно з вимогами частин 1, 4 статті 427 КПК касаційна скарга подається в письмовій формі та підписується особою, яка її подає.

Однак, всупереч вищезазначеним вимогам закону ОСОБА_4 і ОСОБА_5 подали касаційну скаргу, яка є світлокопією скарги та на ній не відображено їх чіткий підпис, що ставить під сумнів волевиявлення цих осіб.

Також, як убачається зі змісту касаційної скарги, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не погоджуються з ухвалою слідчого судді та ухвалою апеляційного суду про повернення їм апеляційної скарги, однак скаржники не звернули уваги, що предметом розгляду суду касаційної інстанції у відповідності до статті 424 КПК можуть бути ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, тобто ухвала апеляційного суду, якою повернуто апеляційну скаргу, а не ухвала слідчого судді постановлена судом першої інстанції.
При цьому ухвала слідчого судді не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
До того ж, скаржники не зважили, що у відповідності статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є :
- істотне порушення вимог кримінального процесуального закону,
- неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність,
- невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Однак, зміст касаційної скарги ОСОБА_4 і ОСОБА_5 зводиться не до суті прийнятого судом апеляційної інстанції оскаржуваного рішення, а до незаконності ухвали слідчого судді, що не може бути предметом касаційного розгляду.
Між тим, слід зазначити, що за результатами розгляду касаційної скарги, суд касаційної інстанції у відповідності до вимог статті 436 КПК має право:
- залишити судове рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення;
- скасувати судове рішення та призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
- змінити судове рішення.
Однак, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 просять скасувати, і ухвалу слідчого судді, і ухвалу апеляційного суду та скерувати матеріали до суду першої інстанції, що не узгоджується зі змістом статті 436 КПК.
Тобто скаржники у касаційній скарзі мають вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на їх думку, допущено судом апеляційної інстанції при його постановленні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому, всупереч вимогам частини 3 статті 427 КПК скаржники не зазначають в касаційній скарзі чи бажають вони брати участь у касаційному розгляді.
Таким чином, недодержання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення їх касаційної скарги без руху.
З урахуванням наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 10 лютого 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 березня 2020 року про повернення апеляційної скарги залишити без руху, надавши їм п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання нимиухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особам, які її подали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3