ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1356/20 Справа № 188/1599/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі об`єднане кримінальне провадження з обвинувальними актами, внесеними до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000508 від 04.10.2019 року, №0000565 від 01.11.2019 року, №0000601 від 19.11.2019 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 року щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Петропавлівка Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 19.02.2013 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.ст.75,104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
- 17.10.2013 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки,
24.12.2013 апеляційним судом вирок змінено, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком суду від 19.02.2013 і визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць;
- 22.06.2015 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. 15.10.2015 року апеляційним судом вирок змінено, за ч.3 ст. 185 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком і визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. 19.02.2019 року звільнений по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 395 КК України,

за участю учасників провадження:
прокурора: ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_6
захисника в режимі відеоконференції: ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі обвинувачений з вироком суду не погоджується і просить звільнити його від відбування покарання зі встановленням іспитового строку. Посилається на довідку з місця роботи, де він характеризується добре, а його дідусь з бабусею потребують допомоги, оскільки 10.10.2019 року потрапили в аварію та дідусь після операції у важкому стані.
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та кваліфікацію його дій, просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким призначити остаточне покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі, в решті вирок залишити без змін.
Вважає, що суд не врахував всіх доводів прокурора щодо суспільної небезпеки вчинених злочинів, даних про особу обвинуваченого, який є неодноразово судимою особою, скоїв злочини проти власності повторно, один з яких є тяжким злочином, у стані алкогольного сп`яніння, щодо особи похилого віку, майнова шкода не відшкодована в повному обсязі, з місця проживання характеризується посередньо.
Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 395 КК України та призначено йому покарання за:
ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
ч. 2 ст. 190 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 рік;
ст. 395 КК України - у виді арешту на строк 6 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Цивільні позови ОСОБА_10 і ОСОБА_11 про відшкодування шкоди, завданої злочином задоволено та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 7200 гривень та на користь ОСОБА_11 - 1840 гривень.
Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.
Згідно з вироком, ОСОБА_6 , будучи раніше засудженим за вчинення умисних злочинів проти власності, 08.08.2019 року у період часу приблизно з 17.00 години до 18.00 години, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на пляжі на березі р. Самара на околиці смт Петропавлівка Дніпропетровської області, де відпочивав разом з ОСОБА_12 , умисно, таємно, повторно викрав чуже майно, а саме належний ОСОБА_12 смартфон Huawei Р Smart Plus 4/ 64GB вартістю 4350,67 грн. та чохол - книжку до цього смартфону зі шкірозамінника, який матеріальної цінності не представляє, чим завдав матеріальну шкоду останньому у вказаному розмірі.
ОСОБА_6 у період часу приблизно з 15.08.2019 по 25.08.2019 перебував на території домоволодіння своєї знайомої ОСОБА_10 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де повідомив ОСОБА_10 неправдиві відомості про можливість придбати їй зі значною знижкою запчастини на комп`ютер, будівельні матеріали та смартфон, тим самим ввів в оману ОСОБА_10 , яка не усвідомлюючи дійсних намірів ОСОБА_6 , будучи впевненою в правомірності його дій, погодилася та добровільно передала останньому належні їй грошові кошти на загальну суму 7200 грн, які ОСОБА_6 привласнив, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 7200 грн.
ОСОБА_6 03.10.2019 у період часу приблизно з 19.00 години до 21.00 години, прийшов до приміщення адміністративної будівлі за адресою: АДРЕСА_4 , через незачинене вікно на першому поверсі проник у приміщення, де розміщений Петропавлівський відділ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Після чого ОСОБА_6 , діючи умисно, таємно повторно викрав чуже майно, а саме належні Головному управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області речі на загальну суму 3169,68 грн., розпорядившись ними на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому Головному Управлінню Держгеокадастру у Дніпропетровській області матеріальну шкоду у вказаному розмірі.
ОСОБА_6 був засуджений вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22.06.2015 за ч.3 ст.185, ст. 71 КК України, зміненого ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.10.2015, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
19.02.2019 ОСОБА_6 був звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання. До звільнення з місць позбавлення волі стосовно нього ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2019 було встановлено адміністративний нагляд на строк 2 роки, з якою під підпис був ознайомлений 25.03.2019.
25.09.2019 ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області було збільшено обсяг обмежень адміністративного нагляду щодо ОСОБА_6 : зобов`язано з`являтися на реєстрацію до Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області 1,2,3,4 понеділка кожного місяця; заборонено виходити з будинку за місцем проживання з 20.00 години до 06.00 години; заборонено з`являтися в місцях масового скупчення людей і торгових точок, що торгують спиртним на розлив; заборонено змінювати місце свого проживання в межах свого населеного пункту та в межах Петропавлівського району Дніпропетровської області без дозволу органу внутрішніх справ, на території якого проживає піднаглядний; заборонено виїзд за межі Петропавлівського району Дніпропетровської області без дозволу Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП з Дніпропетровській області.
Однак ОСОБА_6 на порушення вимог Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», будучи обізнаним про встановлені щодо нього обмеження, умисно, самовільно залишив своє місце проживання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та в період часу з 04.10.2019 по 21.10.2019 перебував за межами Петропавлівського району без дозволу Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП з Дніпропетровській області. Таким чином, ОСОБА_6 умисно залишив місце проживання, чим порушив правила адміністративного нагляду.
ОСОБА_6 31.10.2019 року у період часу приблизно з 09.00 години до 11.00 години, перебуваючи у дворі домоволодіння ОСОБА_13 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де він проживає, діючи умисно, таємно, повторно викрав чуже майно, а саме металобрухт в кількості 1070 кг, належний ОСОБА_13 , вартість якого складає 4996,90 грн, заподіявши потерпілій ОСОБА_13 матеріальну шкоду у вказаному розмірі.
ОСОБА_6 15.11.2019 у період часу приблизно з 19.20 години до 20.00 години з дозволу власника перебував всередині приміщення гаражу, який належить ОСОБА_11 та розташований за адресою: АДРЕСА_5 , діючи умисно, таємно, повторно викрав чуже майно, а саме: грошові кошти в розмірі 1840,00 гривень, належні ОСОБА_11 .
Обвинувачений в судовому засіданні та його захисник в режимі відеоконференції підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та з підстав, викладених в ній просили її задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити.
В судовому засіданні прокурор не підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив вирок суду залишити без змін.
Потерпілі в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, від представника потерпілого ОСОБА_14 надійшла заява про розгляд справи без її участі.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку суду, сторонами в апеляційних скаргах не оспорюються з огляду на положення ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.
Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі, а доводи обвинуваченого та прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого не можуть бути визнані обґрунтованими.
Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії злочинів невеликої (ст. 395 КК України), середньої тяжкості (ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України) та тяжкого злочину (ч. 3 ст. 185 КК України), дані про особу обвинуваченого, який вину визнав повністю, спричинену матеріальну шкоду відшкодував частково, раніше неодноразово судимий та судимість не погашена, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризується задовільно. До обставин, що пом`якшують покарання судом віднесено щире каяття, обставинами, що обтяжують покарання є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину щодо особи похилого віку, рецидив злочинів.
Апеляційний суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та всі обставини справи, вважає, що обраний судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 вид і розмір покарання є законним, обґрунтованим і достатнім для досягнення його цілей, а також відповідає даним про особу обвинуваченого та принципу Конвенції захисту прав людини та основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини та досягнення легітимної мети покарання.
Посилання обвинуваченого на наявність підстав для звільнення його від відбування покарання зі встановленням іспитового строку є необґрунтованим, зважаючи на особу обвинуваченого, те, що він раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, судимість не погашена та не знята в установленому порядку, через невеликий проміжок часу (менше року) після звільнення з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання знову вчиняє нові умисні злочини, у тому числі проти власності, тому суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції його від суспільства і судом правильно визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі за сукупністю злочинів.
Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення, що судом не враховано всіх його доводів щодо суспільної небезпеки вчинених злочинів та даних про особу обвинуваченого, оскільки ці всі обставини, на які посилається прокурор, були враховані судом при призначенні покарання та іншого обґрунтування в чому полягає несправедливість покарання внаслідок м`якості прокурором не наведено.
За наведених обставин апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що призначене покарання у виді позбавлення волі повністю відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України та принципам законності, невідворотності та співмірності, і є достатнім для досягнення цілей покарання, у зв`язку з чим апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора не підлягають задоволенню.
Апеляційний суд вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 395 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції,а засудженим, який тримається під вартою протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:
------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4