У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 травня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув в порядку письмового провадження в рамках кримінального провадження № 000591 матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07.04.2020 року, якою відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч.3 ст. 185 КК України

- продовжено строк тримання під вартою до 06.06.2020 р. включно
Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
Обвинувачений просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та змінити запобіжний захід на більш м`який.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07.04.2020 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_4 , обвинуваченому за ч.3 ст. 185 КК України, до 06.06.2020 р. включно.
Узагальнені доводи апеляційних скарг.
Обвинувачений вважає, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою, оскільки судом міг бути застосований більш м`який вид запобіжного заходу.
Зазначає, що не погоджуються з висновками суду відносно наявності ризику переховування, перешкоджання кримінальному провадженню та ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також, стверджує, що суддею безпідставно не враховано, що він має інвалідність, а також у нього незадовільний стан здоров`я та йому не надається належна медична допомога в умовах СІЗО.
_______________________________________________________________________________________
провадження № 11-кп/812/567/20 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_5
категорія:пр. строків тримання під вартою доповідач у апеляц. інстанції : ОСОБА_1 .

Встановлені судом першої інстанції обставини.

В провадженні суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
Прокурором подано клопотання про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, в зв`язку з наявністю існування ризиків вчинення інших кримінальних правопорушень, переховування від суду та перешкоджання кримінальному провадженню.
Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що дотепер наявні ризики наведені в клопотанні прокурора та інші запобіжні заходи не можуть запобігти вказаним ризикам, а розгляд кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою не завершено.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини
В письмовому клопотанні прокурор та захисник просять розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

У відповідності до приписів ч.1 ст. 406 КПК України, зазначене є підставою для ухвалення судового рішення в порядку письмового апеляційного провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу суд апеляційної інстанції вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Для забезпечення своєчасної та оперативної перевірки законності та обґрунтованості тримання під вартою ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у скороченому порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, визначені при застосуванні ОСОБА_4 даного запобіжного заходу, не зменшились.
Так, як слідує із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення корисних злочинів, обвинувачується на час розгляду даного кримінального провадження у вчиненні декількох злочинів проти власності, в тому числі тяжкого злочину передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, неодноразово, без поважних причин, не з`являвся в судові засідання,має незняту та непогашену судимість.
Наведені обставини дають можливість припускати, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Зважаючи на наведене, є безпідставними доводи апелянта відносно того, що судом мав бути застосований більш м`який вид запобіжного заходу, так як ризики наведені в клопотанні не наявні.
Що стосується доводів обвинуваченого відносно того, що йому потрібне лікування, але не в умовах СІЗО, то посилання апелянта на незадовільний стан здоров`я не є тими визначальними обставинами, які б давали можливість обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки в умовах тримання в СІЗО обвинувачений не позбавлений можливості отримувати належне лікування своїх хвороб.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в СІЗО організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Для цього в СІЗО створюється медична частина, яка є її структурним підрозділом.
Положеннями наказу Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013 року «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012 року «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.
У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я. Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.
У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Окрім того, в матеріалах провадження не міститься жодних медичних документів з приводу того, що ОСОБА_4 не може отримувати належне лікування в умовах утримання в СІЗО, вільно обирати лікаря чи бути направленим на лікування до обраного закладу охорони здоров`я в передбаченому законом порядку.
Враховуючи тяжкість злочину, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком cуду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, а інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні злочину, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 7, 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07.04.2020 року, якою відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч.3 ст. 185 КК України продовжено строк тримання під вартою до 06.06.2020 р. включно, залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: