Дата документу 24.03.2020 Справа № 320/2038/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/220/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/2038/19Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (дистанційно),

захисника адвоката ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» та з Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу колегії суддів Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 липня 2019 року про поновлення строку подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами,

в с т а н о в и л а:

ухвалою колегії суддів Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 липня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про поновлення строку на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Запорізької області від 25.03.2004 року та ухвали Верховного Суду України від 23.12.2004 року та повернуто ОСОБА_7 його заяву про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Запорізької області від 25.03.2004 року та ухвали Верховного Суду України від 23.12.2004 року з усіма доданими до неї матеріалами.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, ОСОБА_7 , який відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених п.п. 1, 2, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ст. 304 КК України, за вироком Апеляційного суду Запорізької області від 25.03.2004 року, який відповідно до ухвали Верховного Суду України від 23.12.2004 року залишено без змін, звернувся до суду з заявою, в якій просив привести вказані судові рішення до вимог чинного законодавства та скасувати їх, посилаючись на те, що в ході досудового розслідування було порушено його право на захист, він не був забезпечений захисником в день затримання. До заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами ОСОБА_7 подав клопотання про поновлення строку подання заяви, посилаючись на те, що під час досудового слідства та при розгляді справи по суті в суді першої та касаційної інстанції було порушено його право на захист, а тому згідно положень ст. 461 КПК України строк на подачу ним заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами є необмеженим, оскільки ці обставини покращують його становище.

Відмовляючи в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про поновлення строку на подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції зазначив, що заява ОСОБА_7 про поновлення строку на подачу заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами не містить поважних причин пропуску процесуального строку та достатніх підстав для його поновлення. Засуджений не навів жодного доказу існування підстав поважності пропуску строку, передбаченого як ч. 1 ст. 461 , так і ч. 4 ст. 461 КПК України, а тому суд вважав, що заява засудженого є необґрунтованою та не доведеною жодним належним та допустимим доказом.

В апеляційній скарзі захисник вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, такою, що ухвалена з суттєвими порушеннями кримінального процесуального закону. Вказує, що ОСОБА_7 в поданій до суду першої інстанції заяві порушував питання про перегляд вироку Апеляційного суду Запорізької області від 25.03.2004 року, який відповідно до ухвали Верховного Суду України від 23.12.2004 року залишено без змін, за нововиявленими обставинами. При цьому, в ході судового розгляду в режимі відеоконференції ОСОБА_7 зазначав, що йому стало відомо про можливість подання такої заяви у 2019 році, оскільки відбулись певні зміни в кримінальному процесуальному законодавстві України. Крім того, просить врахувати ті обставини, що засуджений ОСОБА_7 перебуває в умовах ізоляції від суспільства, засуджений до довічного позбавлення волі, а тому обмежений в своїх правах, зокрема доступу до інформації щодо змін в регулюючому законодавстві. В поданій суду першої інстанції заяві ОСОБА_7 порушував питання щодо поновлення процесуального строку для подачі заяви про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами, однак суд першої інстанції ці об`єктивні та очевидні обставини не врахував та належної оцінки їм не надав. Таким чином, вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_7 про поновлення строку, фактично позбавив його доступу до правосуддя та вирішення по суті поставленого ним питання про перегляд судового рішення у зв`язку з порушенням його конституційного права на захист. Крім того, судовий розгляд відбувався під головуванням судді ОСОБА_1 , яка в 2003 році приймала рішення про обрання ОСОБА_7 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що певною мірою могло вплинути на її об`єктивність та неупередженість.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою заяву про поновлення строку на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Запорізької області від 25.03.2004 року та ухвали Верховного Суду України від 23.12.2004 року задовольнити.

В апеляційній скарзі засуджений вважає, що ухвала міськрайонного суду підлягає скасуванню. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд не етапував його до зали суду, позбавивши можливості надати документи, необхідні для захисту, чим грубо порушив його право на захист. Вважає, що суд повинен був відкласти розгляд провадження та здійснити його етапування. Також зазначає, що суддя, розпочавши судове засідання, не розтлумачила йому права користуватися рідною мовою, також суддя не розтлумачила йому його права до початку судового засідання, суд не дав можливості поспілкуватися наодинці із захисником до початку судового засідання, чим також порушив його право на захист. Крім того, суд не розтлумачив йому право на апеляційне оскарження судового рішення та порядок його здійснення. Також суд не надав йому належним чином оформлену копію судового рішення, позбавивши його права на подальше оскарження незаконного рішення.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, поновити процесуальні строки на звернення до суду з заявою про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, призупинити виконання вироку Апеляційного суду Запорізької області від 25.03.2004 року на час розгляду його заяви про перегляд судових рішень по суті та направити справу до Мелітопольського міськрайонного суду для розгляду.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та доводи скарг; засудженого та його захисника, які прохали задовольнити апеляційні скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги засудженого та його захисника задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 461 КПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини. Частиною 4 вказаної статті зазначено, що за наявності обставин, які підтверджують невинуватість засудженого або вчинення ним менш тяжкого кримінального правопорушення, перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами строками не обмежено.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 464 КПК України визначено, що до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими ст. 462 КПК України, застосовуються правила ч. 3 ст. 429 КПК України.

За змістом п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами повертається, якщо вона подана після закінчення строку звернення про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Апеляційного суду Запорізької області від 25.03.2004 року ОСОБА_7 було визнано винуватим та засуджено за п.п. 1, 2, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ст. 304, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. Ухвалою Верховного суду України від 23.12.2004 року вказаний вирок залишено без змін.

В своєму клопотанні про поновлення строку на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Запорізької області від 25.03.2004 року та ухвали Верховного Суду України від 23.12.2004 року засуджений ОСОБА_7 посилався на положення ч. 4 ст. 461 КПК України, як на підставу для поновлення строку, зазначаючи, що на час досудового розслідування та судового розгляду справи по суті у суді першої та касаційної інстанції було порушено його право на захист.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що вказані доводи засудженого є помилковими та необґрунтованими, оскільки в клопотанні відсутнє обґрунтування з посиланням на докази, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог заявника, тобто вказівок, як ця обставина могла вплинути на судове рішення.

Обставини, на які послався засуджений ОСОБА_7 на обґрунтування своїх доводів щодо існування нововиявлених обставин, не містять в собі відомостей, які підтверджують невинуватість засудженого або вчинення ним менш тяжкого кримінального правопорушення, не можна вважати такими, які б вказували на необмеженість строку на перегляд судового рішення, у відповідності до положень ч. 4 ст. 461 КПК України.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_7 , перебуваючи в умовах ізоляції від суспільства, обмежений в своїх правах, зокрема доступу до інформації щодо змін в регулюючому законодавстві, у зв`язку із чим про можливість подання заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судових рішень ОСОБА_7 стало відомо лише у 2019 році.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

При цьому, поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Виходячи з системного аналізу норм кримінального процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, і були пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнювали можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Правило дотримання процесуального строку для подання заяви має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечувати, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного строку, не змушуючи заінтересованих осіб перебувати у стані невизначеності. При цьому, це правило надає сторонам (заявникам) у справі достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи та окреслити свою правову позицію.

Разом з тим, подана засудженим ОСОБА_7 заява про перегляд за нововиявленими обставинами судових рішень, що набрали законної сили, з клопотанням про поновлення процесуального строку не містить обґрунтованих підстав для цього.

В апеляційних скаргах ані засуджений ОСОБА_7 , ані його захисник адвокат ОСОБА_8 також не навели жодних інших переконливих аргументів на підтвердження поважності причин, через які ОСОБА_7 не мав об`єктивної можливості звернутися із такою заявою, вказаний висновок узгоджується з позицією, висловленою в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 грудня 2018 року в провадженні № 13-69зво18 (справа 1-2/1999).

Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що судом порушено його право на захист, оскільки суд не розтлумачив йому право на апеляційне оскарження судового рішення та порядок його здійснення та не надав йому належним чином оформлену копію судового рішення, позбавивши його права на подальше оскарження незаконного рішення, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки засуджений ОСОБА_7 реалізував своє право на оскарження зазначеної ухвали суду першої інстанції.

Доводи засудженого ОСОБА_7 про те, що суд не етапував його до зали судового засідання є неприйнятними. Так, судом першої інстанції виносилось рішення про етапування засудженого ОСОБА_7 з ДУ «Софіївська виправна колонія (№55)» до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» з метою його подальшої доставки в судові засідання Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

В подальшому, головуючому судді ОСОБА_1 від начальника ізолятора тимчасового тримання № 3 ОСОБА_9 було направлено лист, зі змісту якого вбачалось, що ОСОБА_7 є особою, засудженою до довічного ув`язнення, тому його етапування повинно здійснюватись особливими вартами військової частини Національної гвардії України з СІЗО до суду та у зворотному напрямку. В зв`язку з тим, що варта військової частини Національної гвардії України не обслуговує Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області, неможливо забезпечити доставку ОСОБА_7 до суду.

У зв`язку із викладеним, судом першої інстанції було прийнято рішення про розгляд провадження в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» за участі засудженого ОСОБА_7 .

До того ж, сам засуджений ОСОБА_7 під час розгляду провадження в суді першої інстанції будь-яких заперечень з приводу проведення судового засідання в режимі відеоконференції не висловлював.

Посилання засудженого на те, що суд, розпочавши судове засідання, не розтлумачив йому право користуватися рідною мовою та не надав право до початку судового засідання можливості поспілкуватися наодинці із захисником, чим порушив його право на захист, колегія суддів вважає неспроможними.

Так, відповідно до ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.07.2019 року службовій особі ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 336 КПК України доручено вручити ОСОБА_7 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, у зв`язку із чим засуджений був обізнаний про свої процесуальні права, у тому числі, і про право користуватися рідною мовою та можливість конфіденційної розмови із захисником. В судовому засіданні суду першої інстанції засудженим ОСОБА_7 будь-яких клопотань з цього приводу не заявлялось.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судовий розгляд відбувався під головуванням судді ОСОБА_1 , яка в 2003 році приймала рішення про обрання ОСОБА_7 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що певною мірою могло вплинути на її об`єктивність та неупередженість, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки під час з`ясування судом першої інстанції наявності в учасників провадження відводів складу суду ані засуджений ОСОБА_7 , ані його захисник адвокат ОСОБА_8 , з цих підстав відвід судді ОСОБА_1 , не заявляли.

Твердження захисника, що про існування вказаної обставини для відводу судді ОСОБА_1 їй стало відомо від засудженого вже після розгляду провадження в суді першої інстанції, є неспроможними, оскільки засуджений ОСОБА_7 не був позбавлений права заявити відвід судді ОСОБА_1 особисто.

Таким чином, на думку колегії суддів, доводи, викладені в апеляційних скаргах засудженого та його захисника, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстави для задоволення вказаних скарг відсутні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді також не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу колегії суддів Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 липня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про поновлення строку на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Запорізької області від 25.03.2004 року та ухвали Верховного Суду України від 23.12.2004 року та повернуто ОСОБА_7 його заяву про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Запорізької області від 25.03.2004 року та ухвали Верховного Суду України від 23.12.2004 року з усіма доданими до неї матеріалами залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4