Справа № 598/1248/16-к
провадження № 1-кп/598/3/2020
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2020 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі кримінальну справу за №598/1248/16-к по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , гр. України, освіта середня, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:

- 30 вересня 1999 року вироком Збаразького районного суду Тернопільської області за ч.2, ч.3 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- 03 вересня 2004 року вироком Збаразького районного суду Тернопільської області за ст.395 КК України до покарання у виді 1 (одного) місяця арешту;

- 29 липня 2005 року вироком Збаразького районного суду Тернопільської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі і на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

- 13 грудня 2006 року вироком Збаразького районного суду Тернопільської області за ч.2 ст.263, ст.71 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі;

- 04 грудня 2009 року вироком Збаразького районного суду Тернопільської області за ч.2 ст.263, ч.1 ст.309, ст.71 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

- 10 вересня 2012 року вироком Збаразького районного суду Тернопільської області за ч.1 ст.263, ч.2 ст.309 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- 05 грудня 2012 року вироком Збаразького районного суду Тернопільської області за ч.2 ст.263, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі,

- 27 лютого 2019 року вироком Збаразького районного суду Тернопільської області за ч.2 ст.309 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки,

за ч.1 ст.162, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,-

встановив:

09 червня 2016 року в обідню пору доби, в порушення ст.30 Конституції України, якою гарантується недоторканність житла, обвинувачений ОСОБА_4 умисно, незаконно, без дозволу власника чи суду, шляхом відкриття вхідних дверей літньої кухні, які були замкнені на застібку, проник в приміщення літньої кухні ОСОБА_6 , що знаходиться по АДРЕСА_2 , де ліг відпочивати.
Далі, того ж дня, 09 червня 2016 року приблизно о 14.00 год. у обвинуваченого ОСОБА_4 , який незаконно перебував у приміщенні літньої кухні ОСОБА_6 , виник злочинний намір, направлений на вчинення крадіжки чужого майна. Реалізовуючи свій злочинний умисел, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи і розуміючи протиправний характер та значення своїх дій, діючи із корисливим мотивом, 09 червня 2016 року у вечірню пору, обвинувачений ОСОБА_4 , незаконно перебуваючи у приміщенні літньої кухні ОСОБА_6 , що по АДРЕСА_2 , повторно, таємно викрав із вказаного приміщення літньої кухні: алюмінієву миску ємкістю 10 літрів вартістю 320 грн., алюмінієвий черпак вартістю 120 грн. та алюмінієву форму для випічки вартістю 120 грн., чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на суму 560 гривень.

Продовжуючи злочинну діяльність, 10 червня 2016 року приблизно о 10 год. 30 хвилин обвинувачений ОСОБА_4 , в порушення ст. 30 Конституції України, якою гарантується недоторканність житла, умисно, незаконно, без дозволу власника чи суду, через зачинене вікно, проник в приміщення житлового будинку ОСОБА_7 , що знаходиться по АДРЕСА_3 .
Надалі, того ж дня, 10 червня 2016 року приблизно о 10 год. 30 хвилин у обвинуваченого ОСОБА_4 , який незаконно перебував у приміщенні житлового будинку ОСОБА_7 , виник злочинний намір, направлений на вчинення крадіжки чужого майна. Реалізовуючи свій злочинний умисел, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи і розуміючи протиправний характер та значення своїх дій, діючи із корисливим мотивом, 10 червня 2016 року обвинувачений ОСОБА_4 , незаконно перебуваючи у приміщенні житлового будинку ОСОБА_7 , що по АДРЕСА_3 , повторно, таємно викрав електродвигун від холодильника вартістю 400 грн., чотири карнизи вартістю 80 грн. за один, три алюмінієві сковорідки вартістю 120 грн. за одну та двохколісний ручного візок вартістю 250 грн., чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на суму 1330 гривень.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 11 червня 2016 року приблизно 09 год. 30 хвилин обвинувачений ОСОБА_4 , з метою викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи і розуміючи протиправний характер та значення своїх дій, діючи із корисливим мотивом, шляхом зняття застібки, проникнув в приміщення літньої кухні ОСОБА_6 , що по АДРЕСА_2 , звідки повторно, таємно викрав алюмінієву каструлю ємкістю 10 літрів вартістю 230 грн. та два серпи вартістю 50 грн. за один, чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на суму 330 гривень.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 є винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до житла, ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, та ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.
21 січня 2020 року, між прокурором ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_4 та його захисником ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості, з якою погодилися потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ..

Згідно даної угоди, прокурор, обвинувачений та захисник дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.162, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України. При цьому обвинувачений у повному обсязі беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень. Також, сторони узгодили покарання, яке необхідно призначити обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, покарання:

- за ч.1 ст.162 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;
- за ч.2 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців;
- за ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Оскільки ОСОБА_4 вчинив злочини, передбачені ч.1 ст.162, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до постановлення вироку Збаразького районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2019 року, яким йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі, а тому на підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2019 року більш суворим за даним вироком суду, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

При цьому обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник погоджуються з таким видом і мірою покарання. В даній угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.472 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України, які роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_4 .

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши вищевказану угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Закону, суд приходить до висновку, що вищевказана угода про визнання винуватості може бути затверджена з таких мотивів.

Відповідно до положень ч.ч.2, 4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, за наданням всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Частиною 5 ст.469 КПК України передбачено, що укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що злочини у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ст.12 КК України, є: злочин, передбачений ч.1 ст.162 КК України невеликої тяжкості, злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України середньої тяжкості та злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України тяжким, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень органами досудового розслідування здійснено правильно, угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_4 про підозру, узгоджена сторонами міра покарання у виді позбавлення волі, передбачена санкціями ч.1 ст.162, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, та покарання визначено відповідно ч.1 ст.70 та ч.4 ст.70 КК України, зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472 КПК України та її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 , цілком розуміє права, визначені ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, що будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Обґрунтованих і достатніх підстав вважати, що укладення угоди між сторонами не було добровільним, тобто є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також, що обвинувачений не має можливості виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, судом встановлено не було, що не заперечував у судовому засіданні і обвинувачений ОСОБА_4 .

Умови даної угоди про визнання винуватості відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

З огляду на вказане суд приходить до висновку про наявність в даному випадку передбачених законом підстав для затвердження угоди про визнання винуватості і призначення узгодженої сторонами міри покарання.

Згідно з положеннями ст. 124 КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь держави витрати за проведення судової трасологічної експертизи від 19.07.2016 року № 1.4-761/16 в сумі 550 грн. 25 коп..

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 369-371, 373-374, 472-474 КПК України, суд,-

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 21 січня 2020 року між прокурором ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_4 , захисником ОСОБА_5 , за письмовою згодою потерпілих: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , по кримінальному провадженню за №598/1248/16-к.

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.162, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, призначивши йому узгоджене сторонами покарання:

за ч.1 ст.162 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;
за ч.2 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців;
за ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2019 року у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, більш суворим покаранням за даним вироком суду, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 26 червня 2019 року з моменту його затримання на виконання вироку Збаразького районного суду від 27 лютого 2019 року.
Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_4 термін його попереднього ув`язнення з 08 липня 2019 року, з моменту залишення його в установі попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді даного провадження, по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судової трасологічної експертизи від 19.07.2016 року № 1.4-761/16 в сумі 550 грн. 25 коп..

Речові докази по справі: алюмінієву каструлю ємкістю 10 літрів, два серпи, алюмінієву миску ємкістю 10 літрів, алюмінієвий черпак та алюмінієву форму для випічки, що на зберіганні у Збаразькому відділенні Підволочиському відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області повернути власнику ОСОБА_6 .

Даний вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1