Категорія:ч. 1 ст. 125 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0002001 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 грудня 2019 року щодо ОСОБА_10 ,
В С Т А Н О В И В:
Вказаним вироком суду ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Нововолинськ, Волинської області, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, одружений, працюючий на посаді слюсаря механо-складських робіт СП ТОВ «Модерн-Експо», раніше не судимий,
засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_10 про відшкодування шкоди у кримінальному провадженні задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 6000 (шість тисяч) гривень 00 коп., а також витрати, понесені потерпілому на правову допомогу в сумі 10757 (десять тисяч сімсот п`ятдесят сім) грн. 60 коп.
ОСОБА_10 визнаний винний та засуджений за те, що він 04 червня 2018 року, близько 10 години 00 хв., знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті попередньо раптово виниклих неприязних відносин, в ході словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_7 , усвідомлюючи значення та суспільну небезпечність своїх дій, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, протиправно, умисно наніс останньому один удар пластиковим відром по лівій руці, чим спричинив ОСОБА_7 тілесне ушкодження у вигляді садна смужко подібної форми на задній поверхні лівого плеча в нижній третині, розташоване косо горизонтально, яке згідно висновку експерта № 399 від 13.06.2018, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 вважає вирок суду незаконним. Посилається на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази на підтвердження його винуватості у вчиненні інкримінованого злочину, оскільки досудове розслідування у даній справі проведено неповно. Зазначає, що в порушення вимог ч. 9 ст. 290 КПК України, ньому не відкривались матеріали кримінального провадження. Вказує на те, що тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не спричиняв, оскільки останній його оговорює. Просить вирок суду скасувати та постановити ухвалу, якою закрити провадження у справі на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 284 КПК України.
В поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначеного покарання необґрунтованим. Посилається на те, що призначаючи не враховано того, що ОСОБА_10 вини у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, заподіяну шкоду не відшкодував. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_13 призначити покарання у виді виправних робіт на строк 6 (шість) місяців з відрахуванням 10% заробітку в дохід держави.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, також не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначеного покарання обвинуваченому необґрунтованим. Посилається на те, ОСОБА_10 вину у вчиненому злочині не визнав, перед потерпілим не вибачився, завдану шкоду не відшкодував. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання останньому у виді 200 годин громадських робіт.
В запереченні обвинувачений ОСОБА_10 вважає апеляційну скаргу прокурора безпідставною та необґрунтованою, а тому просить її залишити без задоволення.
Заслухавши доповідача, який виклав суть обвинувачення, доводи апеляційних скарг та заперечення на апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_10 і його захисника ОСОБА_9 , які подану апеляційну скаргу ОСОБА_10 підтримали та заперечили проти інших апеляційних скарг та просили вирок суду скасувати і закрити кримінальне провадження, потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу потерпілої сторони підтримали повністю, а апеляційну скаргу прокурора частково, та заперечили доводи апеляційної скарги сторони захисту і просили скасувати вирок суду, та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання, прокурора, яка апеляційну скаргу сторони обвинувачення підтримала повністю, а апеляційну скаргу потерпілого частково та заперечили проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, і просила скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_10 більш суворе покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності, і достатності, у їх сукупності оцінки з точки зору достатності для висновку про доведеність вини.
Ці вимоги закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_10 судом першої інстанції були дотримані.
Так, згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисного легкого тілесного ушкодження, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.
За нормативним визначенням злочин, передбачений ст. 125 КК України, з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю, спрямованими на заподіяння легкого тілесного ушкодження; наслідками у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження; причинним зв`язком між вказаним діянням та наслідками.
З об`єктивної сторони злочин характеризується вчиненням тілесних ушкоджень двох видів: 1) легкого тілесного ушкодження (ч. 1 ст. 125 КК України); 2) легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності (ч. 2 ст. 125 КК України).
Легке тілесне ушкодження першого виду характеризується порушенням анатомічної цілісності тканини або порушенням нормального функціонування тканин чи органів тіла людини, але не спричиняє короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.
Злочин вважається закінченим з моменту заподіяння фізичної шкоди у виді наслідків, зазначених у частинах 1 або 2 ст. 125 КК України.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом.
Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого ОСОБА_10 обвинувачення із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів та про юридичну кваліфікацію дій обвинувачених за ч. 1 ст. 125 КК України апеляційний суд вважає обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.
Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення суд першої інстанції обґрунтовано прийняв такі докази.
Згідно показань обвинуваченого ОСОБА_10 в суді першої інстанції, який хоча і не визнав своєї вини, однак пояснив, що 04 червня 2018 року біля 10 години біля його гаража, у нього стався конфлікт з ОСОБА_7 із черговою провокацією з боку останнього. Так, ОСОБА_7 наблизився до його гаража в притул, став знімати його на мобільний телефон, перевертати його особисті речі, якими він закриває гараж, що змусило його вийти із даного гаража, щоб заставити картонку на місце, яка стояла підперта пластмасовим відром. На що він зробив лише зауваження ОСОБА_7 з приводу того, навіщо він провокує його, перекидаючи речі та проводить зйомку у приватному гаражі відносно нього, та щоб він це припинив. Оскільки ОСОБА_7 перекидаючи картонку, перекинув і пластмасове відро, то він після дій ОСОБА_7 , підняв відро, висипавши з нього сміття в сторону, яке лишилось, щоб він переконався, що в ньому немає ніяких дерев`яних обрізків, які він коментував, але в той час було вітряно і ця пилюка розвіялась, як на нього так і на ОСОБА_7 . Вказував, що не мав жодного наміру вдарити ОСОБА_7 , і не завдав жодного удару.
Вина обвинуваченого ОСОБА_10 також стверджується показаннями потерпілого ОСОБА_7 в суді першої інстанції, з яких вбачається, що 04 червня 2018 року близько 10 години ранку, перебуваючи на подвір`ї свого будинку він почув сильний шум від апаратури зі сторони гаража обвинуваченого ОСОБА_10 , який знаходився неподалік від їх помешкання. Підійшов до гаража ОСОБА_10 , оскільки це не є його приватна територія, а територія загального користування, де постійно проходять люди, він хотів все відзняти на телефон, як факт порушення законодавства. Крім того, він мав намір попросити у ОСОБА_14 щоб той закрив двері в гараж, однак обвинувачений вийшовши з гаража, взяв пластмасове відро і хотів нанести йому удар в голову, так як він підняв руку то удар ОСОБА_14 був нанесений йому в ліву руку.
Будучи допитаним в місцевому суді свідок ОСОБА_15 суду показав, що влітку 2018 року з ранку, бачив батька ОСОБА_7 з телефоном в руках, бачив як до нього підбіг сусід ОСОБА_10 з відром в руках, при цьому останній намагався нанести удар відром в голову, але батько встиг підняти руки і удар, нанесений ОСОБА_16 , прийшовся йому в руку.
Крім показань зазначених осіб винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого злочину доводиться дослідженими у судовому засіданні і іншими доказами:
Відповідно до рапорту помічника чергового Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 04 червня 2018 року ОСОБА_17 (Т. 1 а.к.п.127), що о 09 годині 57 хвилин 04 червня 2018 року надійшло повідомлення від ОСОБА_7 про спричинення йому тілесних ушкоджень за адресою АДРЕСА_3 .
Також, згідно рапорту помічника чергового Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 04 червня 2018 року ОСОБА_17 (Т. 1 а.к.п.128), о 12 годині 52 хвилини 04 червня 2018 року надійшло повідомлення від лікаря Арендарчука про отримання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, у вигляді забійного садна нижньої третини лівого плеча, які йому наніс сусід.
З протоколу заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04 червня 2018 року (Т. 1 а.к.п.129) вбачається, що 04 червня 2018 року, близько 10 години, сусід ОСОБА_10 , перебуваючи у дворі будинку по АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, в ході словесного конфлікту, наніс один удар пластмасовим відром, наповненим дерев`яними обрізками в область лівого плеча потерпілого ОСОБА_7 , чим спричинив потерпілому тілесних ушкоджень.
Згідно з висновком судово-медичного експерта № 399 від 13.06.2018, у гр. ОСОБА_7 було виявлено садно смужко подібної форми на задній поверхні лівого плеча в нижній третині розташоване косо горизонтально. Дане тілесне ушкодження виникло від травмуючої дії тупого твердого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею видовженої форми, цілком можливо в час вказаний під експертним, за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень. Анатомічна ділянка в якій розташоване садно доступна для утворення його в результаті падіння з висоти власного зросту з послідуючим вдарянням об тупий предмет видовженої форми як з прискоренням так і без нього (т.1 а.к.п.137).
В протоколі слідчого експерименту від 13 червня 2018 року з фото таблицями за участю потерпілого ОСОБА_7 , зафіксовано, як потерпілий розповів і детально показав обставини заподіяння йому тілесного ушкодження ОСОБА_10 04 червня 2018 року, близько 10 години 00 хв., у дворі будинку АДРЕСА_2 , в присутності двох понятих (т.1 а.к.п.141-143).
З протоколу слідчого експерименту від 13 червня 2018 року з фототаблицями за участю свідка ОСОБА_15 , вбачається, як свідок ОСОБА_15 , розповів і детально показав, обставини заподіяння потерпілому ОСОБА_7 тілесного ушкодження ОСОБА_10 04 червня 2018 року, близько 10 години 00 хв., у дворі будинку АДРЕСА_2 , в присутності двох понятих (т.1 а.к.п.144-146).
Із відеозапису події, який міститься на DVD-R диску, який органом досудового розслідування визнано речовим доказом, яка відбулася 04 червня 2018 року, чітко видно, як обвинувачений ОСОБА_10 предметом, зовні схожим на відро замахується в сторону потерпілого. В цей момент чути звук удару. Після чого на відео видно тілесне ушкодження на передпліччі лівої руки потерпілого.
Наведені судом у вироку докази зібрані у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, обґрунтовано визнані належними, достатніми та допустимими. Правильність висновків суду щодо наведених доказів у суду апеляційної інстанції сумнівів не викликає та не спростовується доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
Не заслуговують на увагу твердження обвинуваченого щодо визнання диску з відеозаписом події вчинення злочину, недопустимим доказом.
Клопотання обвинуваченого про визнання вказаного диску недопустимим доказом вже було предметом розгляду суду першої інстанції. Місцевий суд належним чином обґрунтував своє рішення про відмову в задоволенні клопотання обвинуваченого та визнав зазначений диск допустимим доказом.
Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Так, 05 червня 2018 року потерпілий ОСОБА_7 звернувся із заявою до слідчого у кримінальному провадженні з проханням долучити до матеріалів кримінального провадження диск з відеозаписом на якому зафіксовані події 04 червня 2018 року (Т. 1 а.к.п. 130).
Постановою слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_18 від 12 червня 2018 року, DVD-R диск марки «VALUEPACK» 4,7 GB/120 min 8Х з відеозаписом події 04 червня 2018 року визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що обвинувачений не оспорює законності походження відеозапису, який знаходиться на компакт-диску, не заперечував фактів відображених на ньому, а також не ставив сумнівів, чи піддавалося вказане відео монтажу.
Доводи обвинуваченого щодо порушення його права на захист під час досудового розслідування, яке полягало у відмові слідчого про залучення захисника для захисту його інтересів, є також безпідставними.
Так, відповідно до протоколу роз`яснення права на захист від 26 червня 2018 року (Т.1 а.к.п.110), підозрюваному ОСОБА_10 роз`яснено його право на кваліфіковану правову допомогу, однак підозрюваний клопотань (заяв) для залучення захисника до участі у справі для захисту його інтересів не заявляв.
Як убачається із вказаного протоколу, ОСОБА_10 своїм власноручним підписом підтвердив, що йому слідчим було роз`яснено право на кваліфіковану правовому допомогу, яке він може реалізувати, обравши собі захисника або шляхом призначення йому захисника безоплатно за рахунок держави.
Крім того, 27 червня 2019 року ОСОБА_10 звернувся до суду з клопотанням про призначення йому захисника (Т.1 а.к.п.77-78), на підставі чого ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2019 року ОСОБА_10 призначено адвоката для здійснення захисту за призначенням.
Не заслуговують на увагу також і доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо не відкриття йому матеріалів досудового розслідування в порядку ст.290 КПК України, оскільки згідно протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 26 червня 2018 року (Т.1 а.к.п.112), підозрюваний ОСОБА_10 в даному протоколі власноручно вказав: «з матеріалами кримінального провадження ознайомлений в повному обсязі, заяв та доповнень і зауважень не має» та скріпив даний текст своїм підписом.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що висновком експерта встановлено, що виявлене у потерпілого тілесне ушкодження утворилось не від удару, а в результаті падіння з висоти власного зросту, не відповідають фактичним обставинам справи та повністю спростовуються висновком експерта №399 від 13.06.2018 та доказами у справі.
Так, відповідно до дослідженого місцевим судом висновку експерта №399 від 13.06.2018 (т.1 а.к.п.137) у ОСОБА_7 виявлено садно смужко подібної форми на задній поверхні лівого плеча в нижній третині розташоване косо-горизонтально. Дані тілесне ушкодження виникло від травмуючої дії тупого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею видовженої форми, цілком можливо в час вказаний підекспертним, за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень. Анатомічна ділянка, в якій розташоване садно, доступна для утворення його в результаті падіння з висоти власного зросту з послідуючим вдарянням об тупий предмет видовженої форми, як з прискоренням так і без нього.
Також в даному висновку вказано, що з поданої довідки №5694 з Луцької МКЛ відомо, що 04.06.2018 ОСОБА_7 звертався у травмпункт, де після огляду було встановлено діагноз: забій, садно нижньої третини лівого плеча.
Отже, вказаним висновком експерта встановлено, що тілесне ушкодження, виявлене у потерпілого ОСОБА_7 , виникло в результаті травмуючої дії тупого предмету видовженої форми, а не в результаті падіння з висоти власного зросту, що не виключається експертом.
При оцінці доказів та доводів апеляційної скарги обвинуваченого, апеляційний суд показання потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_15 вважає логічними, послідовними, такими, що не містять істотних суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та його матеріалам, зокрема висновку судової медичної експертизи, протоколам слідчих експериментів, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв їх до уваги, та визнав їх достовірними й такими, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_10 у скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України кримінального правопорушення.
Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 є безпідставними та жодним чином не впливають та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та не можуть слугувати підставами для скасування оскаржуваного вироку суду та закриття кримінального провадження.
У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження суд апеляційної інстанції не встановив процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_10 та правильність кваліфікації його дій.
Що стосується доводів апеляційних скарг прокурора та потерпілого ОСОБА_7 про те, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості є необґрунтованими, враховуючи наступне.
Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів (ч. 2 статті 65 КК України).
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.
Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, вимоги вказаних вище статей кримінального кодексу належним чином були враховані.
Так, з вироку вбачається, що місцевим судом дана належна оцінка ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого ОСОБА_10 .
При прийнятті судового рішення було враховано, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до невеликої тяжкості злочинів; дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце роботи; стан здоров`я обвинуваченого, те, що він не перебуває на обліку в лікаря нарколога та психіатра, конкретні обставини, за яких вчинено діяння, а також його наслідки, відсутність у справі обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, позиції потерпілого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення покарання у виді штрафу в максимальному розмірі.

Крім того, апеляційний суд враховує позицію потерпілого, який під час розгляду справи судом першої інстанції, просив призначити ОСОБА_10 суворе покарання.

Між тим, апеляційний суд враховує, що така позиція потерпілого у судових засіданнях не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

З урахуванням конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення, загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що, всупереч доводам апеляційних скарг прокурора та потерпілого, мета покарання, передбачена ч. 2 ст. 50 цього Кодексу, а саме виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, може бути досягнута шляхом призначення обвинуваченому ОСОБА_10 мінімального за видом покарання, але максимального за розміром, визначеного ч.1 ст.125 КК України, яке слід відбувати реально, а тому погоджується з прийнятим місцевим судом рішенням.

Також на переконання суду апеляційної інстанції, в даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.
Підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційних скаргах, апеляційний суд не знаходить.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 грудня 2019 року щодо ОСОБА_10 без зміни.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: