У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_5

на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 грудня 2019 року у відношенні засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Засілля Вітовського району Миколаївської області, відбуває покарання у ДУ «Вознесенська виправна колонія (№ 72)».

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
засуджений ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 грудня 2019 року клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - задоволено.

ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання звільнено умовно-достроково на 01 рік 05 місяців 19 днів невідбутого строку основного покарання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що ДУ «Вознесенська виправна колонія (№ 72)» надала довідку у відношенні ОСОБА_6 , згідно якої останній працював з листопада 2017 року до грудня 2018 р. На даний час ОСОБА_6 не працевлаштований.

Окрім того, згідно характеристики ОСОБА_6 , останній розглядався 05.03.2019 р. на комісії відповідно до ст. 82 КК України, та рішенням комісії йому відмовлено у зв`язку з тим, що він не став на шлях виправлення.

Посилається на те, що ОСОБА_6 , відбувши 2 роки 4 місяці покарання, на шлях виправлення не став, з лютого до липня 2019 року мав діюче стягнення, не працевлаштований, не міг виправитися за останні 5 місяців.

Зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що ОСОБА_6 вже звільнявся від покарання з іспитовим строком згідно рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 04.04.2016 р. Однак, це не сприяло його виправленню, оскільки він знову вчинив умисний злочин, за що і відбуває покарання в місцях позбавлення волі.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

23.03.2017 р. ОСОБА_6 засуджений Жовтневим районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28.04.2017 р. на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 24.01.2017 р. до 23.03.2017 р. включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 сумлінним ставленням до праці та поведінкою довів своє виправлення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення засудженого, який заперечував проти її задоволення, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості.

Як зазначено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Розглядаючи клопотання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому. Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що сумлінним ставленням до праці та поведінкою засуджений ОСОБА_6 довів своє виправлення.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними.

Під час розгляду клопотання суд першої інстанції належним чином врахував відомості про особу засудженого ОСОБА_6 .

Як видно з наданої суду характеристики у відношенні засудженого ОСОБА_6 , останній за час відбування покарання характеризується позитивно. Згідно наданої суду довідки про заохочення та стягнення ОСОБА_6 за час відбування покарання має 08 заохочень (за підсумками роботи, а також за сумлінне ставлення до праці та добру поведінку). Такі заохочення вказують на те, що ОСОБА_6 за час відбування покарання постійно залучався до праці. Також, ОСОБА_6 має 1 стягнення за порушення форми одягу, яке знято та яке, на думку суду, є незначним.

Аналізуючи зазначені відомості про особу засудженого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вони є позитивними.

З огляду на позитивні відомості про особу засудженого ОСОБА_6 , який характеризується позитивно, має велику кількість заохочень за підсумками роботи та за сумлінне ставлення до праці та добру поведінку, мав лише одне стягнень, яке є незначним та погашено, суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У зв`язку із чим, висновки суду першої інстанції про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 є правильними.

Є безпідставними посилання апелянта на те, що ОСОБА_6 не був працевлаштований, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами, які містяться в особовій справі, та з яких слідує, що ОСОБА_6 був працевлаштований в період з травня 2017 року до листопада 2019 року.

Посилання на те, що ОСОБА_6 раніше судимий, на що посилається прокурор, не є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

З огляду на викладене апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 грудня 2019 року у відношенні засудженого ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3