Справа № 615/1531/19
Провадження по справі №1-кп/635/44/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2020 року Харківський районний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
секретар судового засідання ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.
В обґрунтування клопотання прокурор зазначила, що на теперішній час є необхідність продовження раніше обраного відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки усі ризики, які існували на момент продовження вказаного запобіжного заходу, продовжують існувати.
Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти продовження строку триманні його під вартою, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , зазначив, що на його утриманні знаходиться бабуся, яка потребує його допомоги.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав позицію обвинуваченого ОСОБА_6 , просив змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід на домашній арешт, оскільки він має постійне місце проживання, має на утриманні бабусю похилого віку, за якою він здійснює догляд.
Колегія суддів, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 виходячи з наступного.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів - до 13 квітня 2020 року включно без визначення застави.
При продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 колегією суддів було встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконний вплив на потерпілого, свідків та можливість вчинення іншого кримінального правопорушення. Враховуючи, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, продовжили існувати та виправдовували тримання особи під вартою, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою,якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу суд повинен враховувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого ця особа обвинувачується, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від суду чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання від семи до п`ятнадцяти років, враховує характер та конкретні обставини вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, а саме, що злочинні дії, які інкримінуються обвинуваченому, були направлені на позбавлення життя людини, та вчинені ним в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між обвинуваченим та потерпілим, із застосуванням побутового ножа шляхом нанесення шести ударів.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, колегія суддів також враховує, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій обвинуваченого у сукупності із тяжкістю покарання та даними про особу обвинуваченого є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, в тому числі з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину.
Слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справ «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (Летельє проти Франції).
Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини,право на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
На думку суду з огляду у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високий стандартів прав і інтересів суспільства та потерпілого.
Отже, колегія суддів погоджується з доводами прокурора, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України продовжує існувати.
Суд також погоджується із доводами прокурора щодо продовження існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 УПК України, оскільки на теперішній час потерпілий,свідки по даному кримінальному провадженню не допитані судом. У разі обрання більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинуваченого, існує висока вірогідність незаконного впливу на них з боку обвинуваченого, що може негативно вплинути на встановлення істини у кримінальному провадженні. Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілий та обвинувачений проживають в одному населеному пункті.
Згідно матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 раніше притягався до кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч.3 ст. 187 КК України, який класифікується як особливо тяжкий злочин, судимість погашена в силу ст. 89 КК України, 19 червня 2018 року відносно ОСОБА_6 закрите кримінальне провадження за ч.1 ст. 125 КК України, у зв`язку з відсутністю претензій з боку потерпілого, за даними довідки «Армор» до служби 102 неодноразово надходили повідомлення ОСОБА_8 , яка є бабусею обвинуваченого, з приводу сварок, які чинить ОСОБА_6 , що беззаперечно свідчить про стійку антисоціальну поведінку обвинуваченого. З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачений схильний до вчинення правопорушень, в тому числі пов`язаних з насильством, а тому існує ймовірність вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, тобто існує ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.
В судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
При цьому колегія суддів не приймає доводи захисника проте те, що обвинувачений має бабусю ОСОБА_8 , яка потребує його допомоги, постійне місце проживання, в будинку, що належить останній, що є підставою для застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки вони спростовуються особистими характеристиками обвинуваченого, даними щодо неодноразового звернення бабусі обвинуваченого ОСОБА_8 в органи поліції з приводу поведінки онука ОСОБА_6 .
Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для продовження запобіжного заходу, продовжують існувати та виправдовують тримання особи під вартою.
Вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 197, 199, 331 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.
Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 31 травня 2020 року включно без визначення застави.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3