Житомирський апеляційний суд
Справа №279/5987/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.187 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №279/5987/18 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 жовтня 2019 року відносно

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

в с т а н о в и в:
зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією частини майна, яке є його власністю.
Остаточне покарання за сукупністю злочинів призначено за правилами ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21.02.2019, більш суворим, призначеним даним вироком у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією частини майна, яке є його власністю.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислено з 31.10.2018 року, тобто з моменту його затримання.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 30.10.2018 року близько 21 години, ОСОБА_8 , через вхідні незамкнені двері, проник до приміщення квартири АДРЕСА_3 , де із застосуванням фізичного насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_9 , яке виразилось в тому, що ОСОБА_8 несподівано для потерпілої ОСОБА_9 , схопив мотузку для прищіпок, погрожуючи фізичною розправою, накинув на шию останньої, після чого повалив її на підлогу коридору та використовуючи свою фізичну перевагу, долаючи опір потерпілої, яка намагалась відштовхнути його, почав здушувати потерпілу ОСОБА_9 , однак остання захищаючись нанесла удар ногою по тілу ОСОБА_8 , після чого останній перестав здушувати та заволодів майном потерпілої ОСОБА_9 , а саме мобільним телефоном марки «РІХUShit», вартістю 1000 гривень, в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_1 , вартістю 40 гривень, та з місця події зник.
В результаті злочинних дій ОСОБА_8 заподіяв потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді смугастого садна по передньо-боковій поверхні шиї справа з переходом на задню поверхню на рівні середньої треті; подібного садна по передній, боковій і задній поверхні шиї зліва на рівні середньої треті; подібного садна по передньо-боковій поверхні верхньої треті шиї зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи №605 від 23.11.2018 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та заволодів майном ОСОБА_9 , на загальну суму 1040 гривень.
Своїми умисними діями, які виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаними із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаними із проникненням у житло, ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.187 КК України.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження у справі закрити. При цьому, звертає увагу на показання свого підзахисного про перебіг подій 30.01.2018, який винним себе не визнав та дав показання про те, що він прийшов до квартири ОСОБА_9 , приніс продукти харчування та хотів залишитися на ніч. У квартиру його впустила сама потерпіла. Між ними виник конфлікт на ґрунті ревнощів, потерпіла почала кричати та виганяти його. Перебуваючи у шоці від її криків та з переляку, побачив мотузку, яку схопив та накинув на шию, повалив на підлогу та почав нею здушувати шию потерпілої. Потім відкрив двері і побіг, забравши мобільний телефон потерпілої, який лежав у коридорі. Потерпіла бігла за ним та кричала «Давай поговоримо». До квартири повернувся лише через дві години коли заспокоївся. Він з потерпілою проживали у громадянському шлюбі з 2013 року, мають двох малолітніх дітей. До квартири він прийшов, щоб побути з дітьми, наміру потрапити у квартиру без згоди потерпілої або викрадати її речі не мав. Останнім часом вони між собою конфліктували, та майже місяць він проживав окремо. Телефон потерпілої забрав, щоб вона не зателефонувала у поліцію, який в подальшому нього вилучили працівники поліції. Потерпіла проживала на кошти, які отримувала на дітей та кошти, що заробляв він. При цьому, потерпіла ОСОБА_9 з цього приводу в судовому засіданні не допитувалась не спростувала вказаних обставин, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.
Посилаючись на вище зазначене, вважає, що пояснення потерпілої в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 31.10.2018, а також її покази надані під час проведення слідчого експерименту неможливо покласти обвинувальний вирок, ці покази свідчать лише про конфлікт який виник між обвинуваченим та потерпілою, що до цього часу проживали спільно однією сім`єю, але ніяким чином не доводять вчинення розбійного нападу з ціллю заволодіння особистим майном потерпілої.
Наголошує, що висновок суду в доведеності вини обвинуваченого носить характер припущення та побудований в тому числі і на особистих міркуваннях потерпілої, що не перевірені в ході судового розгляду кримінального провадження.
Звертає увагу і на те, що згідно висновку судово-медичної експертизи №605 від 23.11.2018 потерпілій були спричинені тілесні ушкодження, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, тобто без короткочасного розладу здоров`я, вказані тілесні ушкодження не є небезпечними для здоров`я потерпілої.
Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_8 мав умисел на проникнення до квартири потерпілої з ціллю заволодіння майном потерпілої. Також, судом не було доведено належними та допустимими доказами те, що ОСОБА_8 вчинив розбійний напад поєднаний з проникненням в житло.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого в підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, яка просила вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Так, у відповідності до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, в разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку є обов`язковим відповідне зазначення формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Згідно положень ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зазначена норма імплементована у національне законодавство України й міститься у статті 21 КПК України.
Відповідно до ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. При цьому, згідно з вимогами ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; тощо.
За змістом ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції при ухваленні вироку відносно ОСОБА_8 вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримався та допустив невідповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження, ухвалив вирок, який є незаконним та необґрунтованим.
Так, як убачається з оскаржуваного вироку, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, не відповідають юридичній оцінці дій обвинуваченого, кваліфікованих за ч.3 ст.187 КК України. Наведене у вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, не містить необхідних кваліфікуючих ознак, передбачених ч.3 ст.187 КК України.
Суд першої інстанції, надаючи юридичну оцінку діям обвинуваченого, належно не встановив та не конкретизував дії останнього спрямовані на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаними із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаними із проникненням у житло. Вироком не встановлено мотиву та мети вчинення обвинуваченим вище зазначеного правопорушення.
Крім того, судом першої інстанції в оскаржуваному вироку допущені суперечності, висновки суду в частині встановлення суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, що інкримінуються обвинуваченому, є неоднозначними, допускають їх різне трактування, формулювання обвинувачення не носить характеру правової визначеності та категоричності. Так, всупереч кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.3 ст.187 КК України, в мотивувальній частині вироку суд першої інстанції встановив, що обвинувачений «заволодів мобільним телефоном потерпілої, щоб потерпіла не мала змоги зателефонувати у поліцію». У зв`язку з цим, висновки суду є неоднозначними та допускають їх різне трактування.
Вище зазначені порушення вимог КПК України, суд апеляційної інстанції вважає істотними та такими, що дають підстави для скасування вироку і призначення нового судового розгляду відповідно до положень ст.9 ч.6, 8, 17, 20, 22, 26, ст.411, ч.1 ст.412, ст.415 КПК України, у зв`язку чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Згідно ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Під час нового розгляду суду необхідно суворо дотримуватись вимог КПК України, ретельно перевірити зібрані у справі докази та дати їм належну оцінку у рішенні, уникнувши у ньому протиріч та не дотримання вимог матеріального та процесуального закону, тобто ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване судове рішення.
У зв`язку з необхідністю скасування вироку, апеляційним судом розглянуто питання щодо необхідності продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого.
Оцінивши сукупність обставин, передбачених ст.178 КПК України, а саме: надану досудовим розслідуванням інформацію щодо здобутих у кримінальному провадженні доказів, тяжкість покарання, визначеного санкцією статті обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, апеляційний суд вважає наявними ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість з боку обвинуваченого ухилитися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим запобіжний захід у виді тримання під вартою підлягає продовженню.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження №279/5987/18 в суді першої інстанції.
Продовжити ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25.04.2020 року.
Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :