Справа № 991/811/20
Провадження1-кс/991/825/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , дослідивши матеріали скарги ОСОБА_2 на бездіяльність керівника управління по роботі з громадськістю Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 , яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
28.01.2020 до Вищого антикорупційного суду надійшла зазначена скарга.
Заявник стверджує, що 18.12.2019 Національним антикорупційним бюро України була отримана його заява про вчинення кримінального правопорушення від 05.12.2019.
У заяві викладено факти щодо ймовірного вчинення його дружиною ОСОБА_4 та іншими невідомими йому людьми кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 364,369,369-2,370 КК України.
Проте всупереч положенням ст. 214 КПК України, Національне антикорупційне бюро України не повідомило про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідування відомостей про кримінальне правопорушення за його заявою.
Враховуючи викладене заявник просить:
- визнати протиправною бездіяльність керівника управління по роботі з громадськістю Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 яка полягає у невнесенні відповідних даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви про злочин від 05.12.2019;
- зобов`язати уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальні правопорушення на підставі його заяви від 05.12.2019 за ст. ст. 364, 469, 369-2, 370 КК України.
Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 28.01.2020 для розгляду скарги визначено слідчого суддю ОСОБА_1 .
Перевіривши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов таких висновків.
Виходячи із змісту ст. 304 КПК України при вирішенні питання про відкриття провадження за скаргою слідчому судді серед іншого належить встановити чи: 1) оскаржується рішення, дія чи бездіяльність слідчого, яка підлягає оскарженню, що визначені у ч. 1 ст. 303 КПК України; 2) підлягає скарга розгляду у Вищому антикорупційному суді.

1) Із змісту скарги вбачається, що ОСОБА_2 оскаржується бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Отже слідчий суддя дійшов висновку, що бездіяльність, яка оскаржується ОСОБА_2 підлягає оскарженню на досудовому провадженні.

2) Вирішуючи питання про те, чи підлягає скарга розгляду у Вищому антикорупційному суді слідчий суддя виходить із такого.
Частиною 1 ст. 33-1 КПК України передбачено, що Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних злочинів, передбачених в примітці статті 45 КК України (злочини, передбачені ст. ст. 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410 КК України у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також злочини, передбачені ст. 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 КК України), статтями 206-2, 209, 211, 366-1 КК України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України.
Слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до частини першої цієї статті (ч. 2 ст. 33-1 КПК України).
Так дійсно злочини, передбачені ст. ст. 364, 369, 369-2, згідно з приміткою до ст. 45 КК України відносяться до корупційних злочинів.
Водночас скарга не відповідає жодній із умов, визначеній у пп. 1-3 ч. 5 ст. 216 КПК України.
Так за змістом п. 1 ч. 5 ст. 216 КПК України скарга підсудна Вищому антикорупційному суду в разі якщо злочин, визначений у ч. 1 ст. 33-1 КПК України вчинено певним суб`єктом, а саме: Президентом України, повноваження якого припинено, народним депутатом України, Прем`єр-міністром України, членом Кабінету Міністрів України, першим заступником та заступником міністра, членом Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Антимонопольного комітету України, Головою Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Головою Фонду державного майна України, його першим заступником та заступником, членом Центральної виборчої комісії, Головою Національного банку України, його першим заступником та заступником, Головою Національного агентства з питань запобігання корупції, його заступником, членом Ради Національного банку України, Секретарем Ради національної безпеки і оборони України, його першим заступником та заступником, Постійним Представником Президента України в Автономній Республіці Крим, його першим заступником та заступником, радником або помічником Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України; державним службовцем, посада якого належить до категорії «А»; депутатом Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатом обласної ради, міської ради міст Києва та Севастополя, посадовою особою місцевого самоврядування, посаду якої віднесено до першої та другої категорій посад; суддею (крім суддів Вищого антикорупційного суду), суддею Конституційного Суду України, присяжним (під час виконання ним обов`язків у суді), Головою, заступником Голови, членом, інспектором Вищої ради правосуддя, Головою, заступником Голови, членом, інспектором Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; прокурорами органів прокуратури, зазначеними у пунктах 1-4, 5-11 частини першої статті 15 Закону України «Про прокуратуру»; особою вищого начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби, органів та підрозділів цивільного захисту, вищого складу Національної поліції, посадовою особою митної служби, якій присвоєно спеціальне звання державного радника податкової та митної справи III рангу і вище, посадовою особою органів державної податкової служби, якій присвоєно спеціальне звання державного радника податкової та митної справи III рангу і вище; військовослужбовцем вищого офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Національної гвардії України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України; керівником суб`єкта великого підприємництва, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків.
У скарзі викладено обставини щодо можливого вчинення злочинів його дружиною, разом із невідомими людьми.
Відповідно до змісту скарги і заяви про кримінальне правопорушення та осіб щодо яких ОСОБА_2 просить внести відомості до ЄРДР, слідчий суддя робить висновок про те, що скарга не відповідає вимогам п. 1 ч. 5 ст. 216 КПК України.
Також встановлено невідповідність і критеріям, визначеним у п. 2 ч. 5 ст. 216 КПК України, оскільки цей пункт містить умову щодо розміру предмета злочину або завданої шкоди, яка має в п`ятсот і більше разів перевищувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому злочин має бути вчинено службовою особою державного органу, правоохоронного органу, військового формування, органу місцевого самоврядування, суб`єкта господарювання, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків.
Натомість ані скарга ані заява про кримінальне правопорушення не містить жодної інформації, яка хоча б в загальних рисах свідчила про відповідність вказаним умовам.
Хоча у скарзі і згадується про вчинення злочинів, передбачених ст. ст. 369, 369-2 КК України, проте такий злочин вчинено не щодо службової особи визначеної у частині четвертій статті 18 Кримінального кодексу України або у пункті 1 ч. 5 ст. 216 КПК України. Таким чином скарга не відповідає і умові, визначеній у п. 3 ч. 5 ст. 216 КПК України.
Враховуючи вищевикладене, відсутні правові підстави для розгляду цієї скарги слідчим суддею Вищого антикорупційного суду.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, повертається якщо не підлягає розгляду у цьому суді.
За наведених вище підстав, скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність керівника управління по роботі з громадськістю Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 , яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення належить повернути.
Керуючись ст. ст. 304, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність керівника управління по роботі з громадськістю Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 , яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення повернути заявнику.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала скаргу, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1