ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/805/19 Номер провадження 11-кп/814/418/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві кримінальне провадження №0000157 щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Торез Донецької області, громадянина України, росіянина, не одруженого, непрацюючого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_2 , судимого останній раз:
30.09.2008 Артемівським міським судом Донецької області за ст. ст. 122 ч.1, 187 ч.1, 70 ч.1, 71 ч. 1 КК України на 5 років позбавлення волі. Звільнився 14.05.2013 року по відбуттю строку покарання.
у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 26 листопада 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 26 листопада 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу даного вироку в законну силу залишено тримання під вартою та визначено рахувати строк покарання з 12 лютого 2019 року.

Судом вирішено питання щодо речових доказів та стягнуто на користь держави витрати пов`язані із проведенням експертиз у сумі 1144 грн.
Як зазначено у вироку, 11 лютого 2019 року близько 16 години, обвинувачений ОСОБА_7 знаходився на території будівельного майданчику у м. Полтаві по вул. Головка, 21, на якому ПРМБО «Райагробуд» проводиться будівництво житлового будинку, де разом з потерпілим ОСОБА_10 за дорученням керівництва ТОВ «Антарес-3000», не будучи офіційно працевлаштованими, здійснювали охорону вказаної території.

Під час перебування на зазначеній території будівельного майданчику, знаходячись у спеціально облаштованому з дерев`яних брусків для охоронців приміщенні (будинок-сторожка), ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_10 з 18.00 год. 11.02.2019 року вживали спиртні напої, зокрема настоянку глоду.

Після спільного вживання алкогольних напоїв, у цей же день, у період часу між 21.00 та 23.00 годинами, між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виникла сварка на ґрунті особистих неприязних стосунків, під час якої у ОСОБА_7 виник прямий умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, близько 23.00 год. 11.02.2019 року на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, ОСОБА_7 у вищевказаному приміщенні для охоронців, діючи умисно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, взявши з ліжка кухонний ніж, наніс потерпілому правою рукою два удари ножем в район шиї, чим спричинив останньому тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_10 помер на місці події.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 203-А від 11.03.2019 смерть ОСОБА_10 наступила від майже одночасно спричинених сліпих проникаючих ножових колото-різаних ран шиї з комбінованим ушкодженням судинного пучка шиї зліва та органокомплекса хрящів гортані, що призвело до масивної зовнішньої кровотечі та крововтрати з летальним витоком.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким провадження по справі закрити в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Також просить повторно дослідити витяг з ЄРДР, протокол допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 12.02.2019, протокол слідчого експерименту від 14.02.2019 з фототаблицею, висновки судово-медичної експертизи № 157 від 14 березня 2019 року та №203-а від 20.03.2019.

Вважає, що вирок місцевого суду підлягає скасуванню в зв`язку з невідповідністю його висновків фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неповноти судового розгляду.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції не завернув увагу на те, що на досудовому слідстві і під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_7 пояснював, що був вимушений захищатись від потерпілого, який вимагаючи від нього гроші напав на нього та наніс сильний удар тупим предметом по голові, в результаті яких останній втратив свідомість та пролежав у такому стані до самого ранку і згідно висновку експерта №157 від 14.03.2019 отримав легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я та дійшов помилкових висновків, що ці ушкодження не становили небезпеку для життя і здоров`я та не могли викликати у обвинуваченого стан необхідної оборони.

Також зазначає, що досудовим розслідуванням не встановлено мотиву вчинення злочину, оскільки саме поведінка потерпілого ОСОБА_11 , який вимагав гроші та вдарив його по голові, спровокувала ОСОБА_7 на вчинення злочину, а до нападу у нього не було і не могло бути ніяких раптових неприязних стосунків, як мотиву на вчинення інкримінованого йому злочину.

Не погоджується з висновком місцевого суду щодо поведінки обвинуваченого після вчиненого злочину, а саме те, що останній допомоги потерпілому не надав про вчинений злочин не повідомив органи поліції як і не повідомив про будь-яку протравну поведінку відносно нього з боку потерпілого, а наступного дня намагався приховати обставини події залишивши місце події і лише згодом повідомив про вчинений злочин поліцію. Вказує на те, що після отримання від потерпілого удару по голові і знаходячись в стані необхідної оброни схопив для оборони кухонний ніж і вдаривши потерпілого, почав втрачати свідомість і прокинувся лише наступного дня, але побачивши що потерпілий лежить на землі не знав, що останній вже без ознак життя. Про те, що потерпілий помер дізнався лише вранці наступного дня, що спростовує висновки суду про ненадання допомоги потерпілому після вчиненого злочину.

Крім того, вказує на неповноту судового розгляду, яка виразилась в тому, що залишались недослідженими обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема дослідження доказів нападу та спричинення тілесних ушкоджень обвинуваченому ОСОБА_7 , мотиву та поведінки останнього після отримання удару тупим предметом по голові.

Стверджує про відсутність вини обвинуваченого як елементу суб`єктивної сторони ч.1 ст.115 КК України, і як наслідок відсутність складу інкримінованого йому злочину. Зазначає, що саме напад потерпілого із завданням обвинуваченому умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я є суспільно-небезпечним посяганням, що викликав у обвинуваченого стан необхідної оборони. А мотив, який виражається у захисті винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно-небезпечного посягання, не охоплює об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, тобто відсутній складу інкримінованого злочину.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив залишити вирок суду без змін, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.
У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції серед інших є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За змістом ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; висновки суду, викладені в судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню чи зміні з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження лише у разі коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути, серед інших, на обставини, що впливають на правову кваліфікацію діяння, тобто правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, та про юридичну кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході судового розгляду матеріалів провадження судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 частково визнав свою вину.

Так обвинувачений визнав факт перебування 11 лютого 2019 року приблизно о 16 год. його і потерпілого в стані алкогольного сп`яніння, виникнення між ними конфлікту, який переріс у сварку, не заперечував нанесення потерпілому удару ножем в шию з метою захисту від суспільно-небезпечного посягання потерпілого ОСОБА_10 , а саме нанесення йому удару по голові з метою пограбування.

Після вчиненого потерпілий вийшов на вулицю, а він ліг на лежанку і заснув. Наступного дня він прокинувся близько 7 години ранку та побачив у дзеркало, що його обличчя в крові. Вийшовши на подвір`я до рукомийника щоб умитися, побачив там лежачого на землі ОСОБА_10 та вирішивши, що той нетверезий спить. Після цього він затягнув його у вагончик та згодом, зрозумівши, що він мертвий, почав там все прибирати. Згадавши, що всі його документи в гуртожитку, він вирішив спочатку поїхати їх забрати, а потім викликати поліцію та швидку медичну допомогу. Закривши вагончик на замок він вийшов на перехрестя поруч з будівельним майданчиком по вул. Головка, де його забрали та підвезли до гуртожитку працівники ТОВ «Антарес-3000». По дорозі його запитували чому він сам, а не з ОСОБА_10 на що він відповів, що останній поїхав своїм ходом, а куди він не знає. Забравши в гуртожитку сумку з документами, він вийшов на подвір`я, де зустрів невідомого чоловіка в якого попросив телефон щоб викликати поліцію, оскільки свій телефон він загубив.

Разом з тим, незважаючи на невизнання своєї вини в інкримінованому йому злочині вина ОСОБА_7 підтверджується зокрема показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які працювали в КП «Полтавський Райагробуд» разом з обвинуваченим і потерпілим. Зокрема, згідно показань свідка ОСОБА_13 12.02.2019 року він прийшов як звичайно на своє робоче місце зі сторони охорони, де ОСОБА_7 відкрив йому ворота. Коли ішов до шнека - роздатчика розчину, він побачив смужку крові, а на вагончику охоронців - кров та відбитки рук. ОСОБА_7 в цей момент зайшов до вагончику, замкнувши за собою двері. Запідозрівши що щось сталося, він підійшов до вагончика та покликав ОСОБА_7 . Той зробив щілину в дверях та притримував їх. Через маленьку щілину він побачив, що в останнього була кров на скроні, а всередині лежить людина також в крові із задраним светром. Обличчя він не побачив, тому відразу не зрозумів хто це. Запитавши чи все добре і чи той чоловік живий, ОСОБА_7 сказав, що все нормально, чоловік нетверезий, спить. Коли поступово почало з`являтися керівництво ОСОБА_7 зник, закривши вагончик. Показання вказаного свідка повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_12 , який пояснив що 12.02.2019 приїхав на будівельний об`єкт та після здачі журналу об`єкта обвинуваченим, який одразу ж поїхав, почав перевіряти територію об`єкта та побачив сліди крові, які вели ланцюжком до вагончика охоронців, які також бачив підсобний робітник ОСОБА_13 . Запідозривши, що щось сталося, він відімкнув двері вагончика, де побачив тіло охоронця ОСОБА_10 , який лежав на підлозі в крові без ознак життя.

Показання вказаних вище свідків спростовують доводи сторони захисту про те, що обвинувачений не викликав допомогу потерпілому ОСОБА_10 одразу після удару ножем через втрату свідомості, а про смерть останнього дізнався тільки наступного ранку, оскільки спроби ОСОБА_7 приховати обставини події від працівників КП «Полтавський Райагробуд», залишення місця події і повідомлення про вчинення злочину лише згодом, свідчать про ненадання будь-якої допомоги потерпілому.

Крім того, показання вказаних свідків узгоджуються і співпадають між собою та з наступними письмовими доказами.

Так, згідно висновків судово-медичних експертиз №№ 203, 203-а, які були проведені в періоди з 13.02.2019 р. по 07.03.2019 р. та з 07.03.2019 р. по 11.03.2019 року, відповідно до яких було встановлено, що причиною смерті ОСОБА_10 стали сліпі проникаючі ножові колото-різані рани шиї з комбінованим ушкодженням судинного пучка шиї зліва та органокомплекса хрящів гортані, що призвело до масивної зовнішньої крововтрати з летальним витоком ( т. 2 а. с. 16-26).

При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді сліпих проникаючих ножових колото-різаних ран передньо-бокових поверхонь шиї в кількості двох з комбінованим ушкодженням судинного пучка шиї зліва та органокомплекса хрящів гортані, що утворилися незадовго до настання смерті від прижиттєвої дії плоского колюче-ріжучого предмета, типу ножа без індивідуальних ідентифікуючих ознак, клинок якого має обушок і гостре лезо з односторонньою заточкою, що діяв з значною силою в задньо-передньому напрямку, та стосовно до живої особи, згідно п.2.1. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень»(наказ МОЗ України №6 від 17.01,1995р.), кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення, так і по своїм наслідкам, а вданому випадку спричинивши смерть потерпілого

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 14.02.2019 року з фототаблицею, обвинувачений ОСОБА_7 пояснив та показав при яких обставинах та де 11.02.2019 року він перебував з потерпілим ОСОБА_10 . Вказав місце де між ними виник конфлікт, обставини та спосіб нанесення удару ножем в шию потерпілого (т. 1, а.с. 232-262);

Крім того, за даними висновку судово-медичної експертизи №203-б, яка була проведена в період з 05.03.2019 року по 20.03.2019 року, свідчення дані ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту 14.02.2019 року загалом не протирічать даним судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 в частині механізму, характеру та локалізації тілесних ушкоджень, при цьому точну кількість завданих ним ножових ударів підозрюваний не вказує (т.2, а.с.77-78).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно з`ясував фактичні обставини кримінального правопорушення і вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство.

Доводи сторони захисту щодо вчинення ОСОБА_7 умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони та відсутність у останнього умислу на вбивство потерпілого не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і є безпідставними.

Згідно із ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч. 3 ст. 36 КК України). Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених ст. 118 та ст. 124 цього Кодексу.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода, заподіяна особі, яка здійснює посягання, не перевищувала би необхідну.

Питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ст. 27 ч. 3 Конституції України).

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, що перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Верховний Суд України у своїх правових позиціях, викладених у постанові від 24 листопада 2014 року (справа № 5-34кс14), чітко визначив різницю між умисним вбивством та перевищенням меж необхідної оборони. При цьому вказав, що право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність у заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання. Стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Жодних доказів застосування потерпілим ОСОБА_10 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 будь-яких дій, внаслідок яких він міг перевищувати межі необхідної оборони, матеріали кримінального провадження не містять, і таких доказів не здобуто при апеляційному розгляді кримінального провадження.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 в суді першої та апеляційної інстанції щодо розцінювання дій потерпілого, який в стані алкогольного сп`яніння поводив себе агресивно і першим розпочав бійки вдаривши його по голові, як небезпечних для свого життя, у зв`язку з чим і було завдано удару ножем, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Як убачається з матеріалів провадження, потерпілий не вчиняв щодо обвинуваченого дій, які би передбачали реальну загрозу життю чи здоров`ю останнього або були сприйняті ним як такі.

Так, згідно висновку судово-медичної експертизи №157 від 14.03.2019 року (т. 2 а.с. 123-124), у ОСОБА_7 виявлено тілесне ушкодження у вигляді забійної інфікованої рани потиличної ділянки, забою м`яких тканин голови. Дане ушкодження утворилось від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могли бути пальці рук стиснуті в кулак чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою; чи при ударі об тупий предмет, від однократної дії травмуючого фактору та можливо в строк і за обставин вказаних в представленій медичній документації і кваліфікується, як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Вказане тілесне ушкодження знаходиться в анатомічній ділянці досяжній для самоспричинення.

Разом з тим, будь-яких тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_7 або потерпілого ОСОБА_10 характерних для самозахисту та на підтвердження наявності стану необхідної оборони у них не виявлено.

Крім того, дії потерпілого, який до того ж відповідно до висновку судово-медичної експертизи №203-а перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння (2,8 проміле), що супроводжується порушенням свідомості та координації рухів, не становили небезпеки для життя і здоров`я обвинуваченого та не могли викликати у обвинуваченого стан необхідної оборони ( т.2, а.с.26).

Наведені дані свідчать, що ОСОБА_7 не перебував у стані необхідної оборони і не перевищував її меж, оскільки в цей момент із боку потерпілого не було реальної загрози і не існувало суспільно-небезпечного посягання на його життя і здоров`я.

Врахувавши всі обставини вчиненого діяння у їх сукупності, зокрема, спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, суд дійшов обґрунтованого висновку про направленість умислу ОСОБА_7 саме на вбивство потерпілого та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК.

При цьому суд обґрунтовано відхилив доводи захисника про те, що ОСОБА_7 перебував у стані необхідної оборони і не мав умислу на вбивство потерпілого, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

У колегії суддів не викликає сумнівів правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК з огляду на використання ним такого знаряддя злочину, як ніж, і заподіяння двох ударів у життєво важливий орган - шию.

За роз`ясненнями, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 р. Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи, умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2 ст. 115 КК України, а також без ознак, передбачених ст.ст. 116-118 КК України, зокрема, в обопільній сварці чи бійці, або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими відносинами винного з потерпілим, підлягає кваліфікації саме за ч.1 ст.115 КК України.

Вказане свідчить про те, що нанесення ОСОБА_7 потерпілому двох ударів ножем було викликано не метою негайного відвернення чи припинення протиправного посягання, а визначальним мотивом умисного заподіяння ним двох ножових поранень потерпілому в область життєво важливого органу шию через неприязні відносини, що виникли раптово під час конфлікту, що виключає перебування обвинуваченого у стані необхідної оборони.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 на ч. 1 ст. 118 КК України.

За роз`ясненнями, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи, з метою забезпечення правильного та однакового застосування законодавства при розгляді даної категорії справ, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

З досліджених судом першої інстанції доказів вбачається, що дії ОСОБА_14 мали активний та раптовий характер, були протиправними, між цими діями і їх наслідками існував прямий причинний зв`язок.

Твердження сторони захисту про те, що у вироку відсутній мотив злочину, визначення його кримінально-правового значення, переглянув і перевірив суд першої інстанції, який дійшов мотивованого висновку про їх безпідставність та зазначив, що конфлікт між обвинуваченим і потерпілим виник на ґрунті особистих неприязних відносин, при цьому ОСОБА_7 не може точно вказати чим саме його вдарив потерпілий по голові, але стверджує, що сварку розпочав ОСОБА_10 , який у стані алкогольного сп`яніння поводив себе агресивно, а тому під час вказаного конфлікту завдав останньому ножові поранення.

Не є переконливими твердження сторони захисту і щодо невірної оцінки судом, як поведінки потерпілого, так і обвинуваченого ОСОБА_7 після вчиненого злочину, обставин, що передували події, а також момент настання смерті потерпілого.

Вказані докази досліджувались в судовому засіданні, і їм надана обґрунтована юридична оцінка.

Посилання захисту щодо повторного дослідження протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 12.02.2019, протоколу слідчого експерименту від 14.02.2019 з фототаблицею, висновків судово-медичної експертизи № 157 від 14 березня 2019 року та №203-а від 20.03.2019 не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Згідно ч. 3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний за клопотанням учасників судового провадження повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові № 5-249 кс15 від 21 січня 2016 року, повнота дослідження судом апеляційної інстанції доказів щодо певного факту має бути забезпечена у випадках, коли під час апеляційного розгляду даний факт встановлюється в інший спосіб, ніж це було здійснено в суді першої інстанції.

Підстав для повторного дослідження висновку експерта, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України, стороною захисту не наведено й апеляційним судом не встановлено, а тому колегія суддів надає аналіз лише тим доказам, які безпосередньо сприймалися судом першої інстанції, у зв`язку з чим не порушується установлений законом порядок апеляційного розгляду.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, хоча суд не мусить надавати відповідь на кожен довід, проте з рішення має бути чітко зрозуміло, що головні проблеми, порушені у цій справі, були розглянуті і що конкретні відповіді були надані на аргументи, які є вирішальними для результату розгляду справи.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, особу винного, його позицію до вчиненого, яка, на думку суду, не є проявом усвідомлення суспільної небезпечності наслідків своїх діянь та намаганням применшити суспільну небезпечність своїх протиправних дій та себе як особи, що їх вчинила, відсутність пом`якшуючих покарання обставин та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння як обставину яка обтяжує покарання, посередню характеристику за місцем проживання, те, що обвинувачений на обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, працював неофіційно охоронцем, неодружений, має задовільний стан здоров`я, раніше неодноразово судимий, має не погашені і не зняті судимості, в тому числі за вчинення злочинів проти власності та проти життя і здоров`я особи та, на переконання колегії суддів, дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Інтерпретація ж обвинуваченим обставин самої події правопорушення, його причин і мотивів, колегією суддів також оцінюється критично з підстав нелогічності та очевидної неправильності його суджень.

Призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів і не є надто суворим чи м`яким.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неповноти судового розгляду, що могли б бути підставами для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 26 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим який перебуває під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4