Справа № 449/1111/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/46/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000203 за апеляційною скаргою з доповненням начальника Перемишлянського відділу Золочівської прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 12.12.2019 відносно ОСОБА_7 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 152 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

встановила:

Прокурор подала апеляційну скаргу з доповненням на ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 12 грудня 2019 року, якою повернуто прокурору обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , якого підозрюють у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 152 КК України, для усунення недоліків.
Суд першої інстанції повернув обвинувальний акт мотивуючи тим, що об`єктивна сторона правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 152 КК України не відповідає фактичним обставинам викладених у обвинувальному акті, оскільки не враховано, що дане кримінальне правопорушення вчинене щодо неповнолітньої особи.
Крім цього, положеннями ч. 2 ст. 291 КПК України визначено виключний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, зокрема він жодним чином, до стадії безпосереднього дослідження доказів під час судового розгляду, не повинен розкривати докази, а має бути складений у відповідності до переліку пунктів частини другої статті 291 КПК України.
Разом з тим, як вбачається з обвинувального акту в даному кримінальному провадженні, у ньому фактично містяться посилання на докази, а саме на висновки судово-медичних експертиз, проведених під час досудового розслідування з розкриттям їх змісту, які є в розпорядженні органу досудового розслідування, що суперечить вимогам ч.4 ст. 291 КПК України, а саме те, що надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється. Передоручення таких повноважень КПК не передбачає і норма процесуального права, яка регулює дане питання, є імперативною.
В апеляційній скарзі з доповненням прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, а також у суді апеляційної інстанції дослідити матеріали судової справи, аудіо записи судових засідань та врахувати покази усіх учасників процесу.
Вважає, що вказані мотиви суду на повернення обвинувального акту не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки на переконання прокурора при складенні обвинувального акту були дотримані вимоги ст.291 КПК України в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що по справі потерпілою ОСОБА_8 було заявлено, у підготовчому судовому засідання 26.11.2019, клопотання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у зв`язку з відмовою від приватного обвинувачення, яке підтримала і представник потерпілої ОСОБА_9 , а інші учасники процесу не заперечували проти задоволення даного клопотання. Будь-які інші питання, окрім встановлення осіб - учасників судового засідання, не були предметом обговорення у даному судовому засіданні. Заслухавши думку учасників судового засідання, суд видалився в нарадчу кімнату для постановления процесуального рішення. Всі учасники судового засідання певний період часу перебували в приміщенні Золочівського районного суду, очікуючи повернення суду з нарадчої кімнати, однак не дочекавшись (секретар повідомила, що всі можуть бути вільні), покинули приміщення суду. Одночасно, на адресу Перемишлянського відділу Золочівської місцевої прокуратури надійшла повістка про виклик в підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні на 12.12.2019, за результатами якого суд виніс оскаржувану ухвалу про повернення обвинувального акту прокурору з наведених вище підстав. При цьому суд, ні в оскаржуваній ухвалі, ні під час судового засідання (без видалення в нарадчу кімнату) ні іншим процесуальним документом в порушення вимог ст.ст. 350, 369, 370, 371, 372 КПК України не прийняв рішення по суті заявленого потерпілою ОСОБА_10 клопотання про закриття кримінального провадження.
Апелянт вважає, що ухвала суду про повернення обвинувального акту є незаконною, винесена з порушенням норм Кримінального процесуального кодексу України.
Крім того апелянт наголошує, що питання про узгодженість викладення в обвинувальному акті, власне, фактичних обставин справи, а також узгодженість викладених фактичних обставин справи з формулюванням обвинувачення та з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, як і конкретизація правової кваліфікації кримінального правопорушення не може бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії судового розгляду суд не вправі входити в оцінку вказаних обставин.
Таким чином, у даному випадку суд першої інстанції вдався до оцінки обставин, які складають суть обвинувального акту (правова кваліфікація дій обвинуваченого), тобто вийшов за межі повноважень, наданих йому ст. 314 КПК України, а тому висновок про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України не відповідає фактичним обставинам провадження та не ґрунтується на вимогах закону.
Захисник адвокат ОСОБА_11 подала заяву про розгляд справи без її та обвинуваченого присутності, оскільки, через карантин та відсутність транспортного сполучення, вони прибути в суд апеляційної інстанції не мають можливості. Просять задовольнити апеляційну скаргу прокурора.
Заслухавши доповідача, міркування прокурора, яка просила задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам викладеним у статті 291 КПК України.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Підставою для повернення обвинувального акта відносно ОСОБА_7 в ухвалі суду першої інстанції вказано про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, а також вимогам чинного законодавства України, конвенційним нормам та практиці Європейського суду з прав людини. Фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладено суперечливо. Суддя зазначає, що у цьому обвинувальному акті об`єктивна сторона правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 152 КК України, не відповідає фактичним обставинам викладених у обвинувальному акті, а саме не враховано, що дане кримінальне правопорушення вчинене щодо неповнолітньої особи.
Разом з цим, як вбачається з обвинувального акту в даному кримінальному провадженні, в ньому фактично містяться посилання на докази, а саме на висновки судово-медичних експертиз, проведених під час досудового розслідування з розкриттям їх змісту, які є в розпорядженні органу досудового розслідування, що суперечить вимогам ч.4 ст. 291КПК України, а саме те, що надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється. Наведені порушення є істотними, такими, що перешкоджають призначенню судового розгляду на підставі отриманого обвинувального акту та здійсненню визначеної КПК України процедури судового розгляду, дотримання загальних засад судочинства, передбачених ст. 7 КПК України.
Однак, як з`ясовано колегії суддів, після дослідження матеріалів кримінального провадження, зокрема журналу судового засідання (а.с.88-89) від 26.011.2019, у підготовчому засідання було подано клопотання від потерпілої ОСОБА_10 про закриття даного кримінального провадження у зв`язку з примиренням сторін (а.с.85), з`ясовано думку всіх учасників процесу по заявленому клопотанні, після чого суддя видалилася у нарадчу кімнату. Повернувшись з нарадчої кімнати суддя по заявленому клопотання не оголосила рішення, а поновила підготовче судове засідання призначивши його на 12.12.2019, однак і цього числа рішення по заявленому клопотанню прийняте не було, а було рішення щодо невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України із зазначенням, що клопотання неповнолітньої потерпілої а її законного представника, про відмову від обвинувачення у даному кримінальному провадженні, є передчасним.
Обвинувальний акт не є доказом у кримінальному провадженні, викладені в обвинувальному акті твердження органом досудового розслідування мають бути доведені в судовому засіданні стороною обвинувачення чи спростовані стороною захисту, тим самим реалізувати принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Більше того, це не звільняє суд від обов`язку всебічно, повно та неупереджено дослідити всі обставини кримінального провадження, оцінити кожен доказ, що поданий як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, в порядку передбаченому кримінальним процесуальним законом, та за наслідком цього постановити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Покликання в ухвалі судді на те, що стороною в обвинувальному акті фактично містяться посилання на докази, а саме на висновки судово-медичних експертиз, проведених під час досудового розслідування з розкриттям їх змісту, які є в розпорядженні органу досудового розслідування, що суперечить вимогам ч.4 ст. 291КПК України, а саме те, що надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки в обвинувальному акті є лише покликання на докази, а до справи, у суд першої інстанції у підготовче судове засідання, їх не було долучено і відповідно суду не надавалося.
На переконання колегії суддів суддя суд першої інстанції, з`ясувавши, у підготовчому судовому засіданні, у потерпілої ОСОБА_8 , що на момент вчинення щодо неї злочину їй було лише 16 років, тобто вона була неповнолітньою, вдалася до оцінки кваліфікації обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 , зазначивши, що його дії органом досудового розслідування повинні були бути кваліфіковані за ч.3 а не ч. ст. 152 КК України. Саме через це суддя, не вирішивши заявлене клопотання про закриття кримінального провадження через примирення сторін, повернула обвинувальний акт прокурору.

Таким чином, колегія суддів вважає, апеляційну скаргу з доповненням прокурора у кримінальному провадженні обґрунтованою та приходить до переконання, що ухвалу суду першої інстанції, про повернення обвинувального акту прокурору, слід скасувати, оскільки така постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Отже, колегія суддів, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги прокурора, вважає, що підстав для повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 не було, а тому ухвала суду першої інстанції від 12.12.2019 підлягає до скасування з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу з доповненнями начальника Перемишлянського відділу Золочівської прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 12.12.2019 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 152 КК України скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції у тому ж складі суду.

Ухвала остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: