Провадження № 11-кп/4820/76/20
Справа № 686/198/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000235 від 3 вересня 2018 року, за апеляційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 серпня 2019 року,-
В с т а н о в и л а :
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 серпня 2019 року
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, офіційно не працює, в силу ст. 89 КК України не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 3 років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 постановлено обчислювати з дня набрання вироком законної сили. Зараховано у строк призначеного ОСОБА_8 покарання термін його попереднього ув`язнення з 2 вересня 2018 року до дня набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 28859 грн. 72 коп. процесуальних витрат.
Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 вересня 2018 року на майно, вилучене з місця події та у ОСОБА_8 , скасовано.
Речові докази: зазначені в постановах слідчого, за виключенням одягу та мобільного телефону ОСОБА_8 , які підлягають поверненню за належністю та ДВД-дисків, які слід зберігати при справі, постановлено знищити.
За вироком суду, 2 вересня 2018 року, приблизно о 21 год., ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого постійного проживання, розташованому по АДРЕСА_1 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, спричинив потерпілому ОСОБА_10 , з яким упродовж дня розпивав спиртні напої, тяжкі тілесні ушкодження за наступних обставин.
Так, у вказаний час та місці ОСОБА_8 , знаходячись у веранді вищевказаного власного житлового будинку, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, зумовлених тривалим вживанням алкогольних напоїв, вступив із ОСОБА_10 у словесну суперечку, яка в подальшому переросла у бійку. Під час бійки ОСОБА_8 підняв на місці та схопив у праву руку металеву шпичку, призначену для забою свиней, якою під час боротьби, опинившись під потерпілим, наніс велику кількість ударів у ділянки тіла ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колотого поранення грудної клітки зліва з накопиченням повітря та крові (до 400 мл) в плевральній порожнині, проникаючого поранення черевної стінки з ушкодженням правої долі печінки, стінки шлунку, брижі товстого кишечника, тонкого кишечника з накопиченням крові в черевній порожнині (до 200 мл), заочеревеної гематоми кореня брижі тонкого кишечника, що за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння та тілесні ушкодження у вигляді колотого непроникаючого поранення грудної клітки справа, колотих ран м`яких тканин шиї, правого надпліччя, підключичної ділянки, попереку, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_10 втратив свідомість, а ОСОБА_8 викликав на місце пригоди працівників поліції та швидку допомогу.
Вказаними протиправними діями обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду змінити та визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України і зменшити судові витрати до 8333 грн. 33 коп. Вважає, що зібраними та дослідженими доказами підтверджується, що в обвинуваченого не було ні мотивів, ні мети завдати шкоди здоров`ю потерпілого. Дії ОСОБА_8 були зумовлені потребою відвернути посягання на його фізичну недоторканість зі сторони потерпілого, а не на умисне заподіяння останньому тяжких тілесних ушкоджень. Звертає увагу на те, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки ряду судово-медичних експертиз, вартість яких склала значну суму, яка стягнута з обвинуваченого, однак, які обставини кримінального провадження вони підтверджують та чому за їх проведення необхідно витрати стягувати з обвинуваченого, судом не встановлено, як не доведено доцільності їх проведення.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло та собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі. Вказує, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував всі обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного та необгрунтовано застосував до ОСОБА_8 положення ст. 69 КК України, належних мотивів прийнятого рішення у вироку судом не викладено. На думку прокурора, обставин, які б давали суду підстави для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 матеріали кримінального провадження не містять, а зібрані органом досудового розслідування докази, досліджені судом, вказували на наявність в діях ОСОБА_8 ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, однак суд без належних мотивів своїх висновків перекваліфікував його дії на ч. 1 ст. 121 КК України.

В своєму запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення. Вказує, що обставини, на які посилається прокурор, як на обставини для перекваліфікації дій обвинуваченого на ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, мають ґрунтуватись на належних та допустимих доказах, які в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора в підтримання доводів поданої апеляційної скарги, який частково погоджувався з апеляційною скаргою захисника в частині необгрунтованого стягнення з обвинуваченого судових витрат в сумі 1887,61 грн., позаяк висновок експертизи, на проведення якої були витрачені ці кошти, судом не досліджувався та в матеріалах провадження відсутній, в задоволенні решти вимог апеляційної скарги захисника просить відмовити; обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану захисником апеляційну скаргу, заперечували проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає; апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, вирок суду слід змінити в частині розміру процесуальних витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_8 , з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, при наведених у вироку обставинах підтверджуються зібраними в провадженні, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.
Дії ОСОБА_8 судом вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Посилання в апеляційних скаргах захисника та прокурора про відсутність в діях ОСОБА_8 складу злочину, за який його засуджено, та невідповідність висновків суду щодо наявності в його діях ознак злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, фактичним обставинам провадження - безпідставні.
Покладені в основу вироку докази повністю викривають обвинуваченого у вчиненні умисного заподіяння потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, твердження захисника про наявність в справі обставин, що вказують на заподіяння тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони, та про необхідність кваліфікації таких його дій за ст. 124 КК України, як і твердження прокурора про наявність в діях обвинуваченого закінченого замаху на умисне вбивство, тобто протиправного заподіяння смерті іншій особі, та про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, були предметом перевірки суду першої інстанції та визнані такими, що не відповідають дійсності.
Суд навів належне мотивування своїх висновків щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні злочину, за який його засуджено, з якими погоджується колегія суддів.
В суді першої інстанції обвинувачений фактично визнав повністю та підтверджував обставини вчинення злочину. Підтверджував факт тривалого знайомства з потерпілим, який в нього певний час проживав, допомагаючи з ремонтом у будинку, між ними склались товариські стосунки. 2 вересня 2018 року він разом з ОСОБА_10 упродовж дня вживали велику кількість спиртних напоїв, під час чого до них періодично приєднувались дружина обвинуваченого ОСОБА_11 та сусід ОСОБА_12 . Приблизно о 21 год., коли обвинувачений з потерпілим залишились удвох, між ними виник конфлікт з приводу продовження вживання спиртних напоїв, який переріс у бійку. ОСОБА_8 першим штовхнув ОСОБА_10 , у відповідь на що останній наніс йому декілька ударів в обличчя, від яких обвинувачений падав на підлогу. Зі слів обвинуваченого, в ході бійки ОСОБА_8 побачив в руках ОСОБА_10 ножа, яким останній наніс йому поріз. Після цього обвинувачений підняв на місці металеву шпичку, призначену для забою свиней, і наніс нею удар потерпілому. Далі, між обвинуваченим та потерпілим розпочалась боротьба і вони опинились на підлозі. В момент, коли потерпілий опинився зверху над обвинуваченим і продовжував наносити удари в обличчя, ОСОБА_8 став наносити останньому металевою шпичкою велику кількість ударів по тілу, аж поки потерпілий не припинив активних дій і впав на підлогу. Помітивши непритомний стан ОСОБА_10 , який стікав кров`ю, ОСОБА_8 , з метою порятунку останнього викликав працівників поліції та швидку медичну допомогу. У скоєному щиро розкаювався, заперечував наміри на вбивство потерпілого. Такі свої показання він підтвердив під час апеляційного розгляду.
Такі його показання підтверджуються даними протоколу проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченого від 17 вересня 2018 року та відеозаписом такої слідчої дії, в ході проведення якої ОСОБА_8 на місці пригоди детально розповідав і показував механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 .
Механізм утворення виявлених у потерпілого ОСОБА_10 тілесних ушкоджень грудної клітини та черевної порожнини відповідно показань обвинуваченого ОСОБА_8 під час вищевказаного слідчого експерименту підтверджується даними висновку судово-медичного експерта № 1005 від 22 листопада 2018 року.
Такі ж обставини спричинення потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_8 під час бійки металевою шпичкою підтверджуються даними протоколу про результати здійснення негласних слідчих розшукових дій від 19 жовтня 2018 року та додатку до такого протоколу у виді аудіозапису розмов обвинуваченого з співкамерником.
Потерпілий ОСОБА_10 в суді першої інстанції підтверджував факт спільного з обвинуваченим 2 вересня 2018 року вживання великої кількості спиртних напоїв. Обставин конфлікту і спричинення тілесних ушкоджень пояснити не міг, оскільки не пам`ятав, прийшов до тями в лікарні.
Допитані судом першої інстанції свідок ОСОБА_11 та ОСОБА_13 (сусід) підтверджували факт спільного вживання за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_8 упродовж дня 2 вересня 2018 року розпиття спиртних напоїв обвинуваченим і потерпілим, в якому приймали участь і свідки. Свідки зазначили, що будь-яких конфліктів між обвинуваченим і потерпілим не було, обставин бійки між ними свідки не бачили.
Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (працівники поліції) повідомили, що прибувши за викликом, 2 вересня 2018 року, у вечірній час, на місце пригоди за адресою: АДРЕСА_1 виявили в будинку потерпілого ОСОБА_10 , який закривавлений лежав на підлозі, а поруч останнього знаходився обвинувачений ОСОБА_8 .
Факт виявлення лежачого на підлозі потерпілого ОСОБА_10 , на тілі якого були проникаючі рани, підтверджувала свідок ОСОБА_16 (лікар швидкої допомоги).
Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 повідомили, що бачили поруч з потерпілим, на підлозі, шпичку зі слідами бурого кольору.
Даними протоколу огляду місця події від 2 вересня 2018 року з додатками у виді фототаблиці та відеозапису проведення слідчої дії підтверджується місце скоєння злочину: приміщення будинку по АДРЕСА_1 , де було виявлено сліди скоєння злочину: порушення обстановки, зламані меблі, а також вилучено сліди речовини, схожої на кров, яка згідно висновків експертів імунологів №№ 330 та 331 від 29 вересня 2018 року, відомостей з протоколів про отримання зразків для експертизи від 3 вересня 2018 року та 25 вересня 2018 року, обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_10 є кров`ю останнього, а також знаряддя вчинення злочину: металеву шпичку зі слідами речовини, схожої на кров.
Винуватість ОСОБА_8 також підтверджується речовим доказом металевою шпичкою, під час дослідження якої в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 визнав, що даний предмет належить йому і саме цією шпичкою він спричинив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 .
Про те, що між обвинуваченим та потерпілим відбувалась бійка, під час якої потерпілому були спричинені колоті поранення, які викликали кровотечу, свідчать дані висновків експертів за результатами проведення судово-біологічних експертиз № 9.3-1326:18 від 14 листопада 2018 року, № 9.3-1327:18 від 16 листопада 2018 року, № 9.3-1323:18 від 20 листопада 2018 року та № 9.3-1325:18 від 21 листопада 2018 року з яких слідує, що на вилучених під час огляду місця події речах, а також вилученому у обвинуваченого під час обшуку одягу, виявлені сліди крові людини, яка може належати потерпілому ОСОБА_10 .
Характер, локалізація, ступінь тяжкості, час та механізм утворення вищезазначених спричинених потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ніким з учасників провадження під час розгляду справи в суді першої інстанції не оспорювалися та підтверджуються даними висновку судово-медичного експерта № 939 від 21 листопада 2018 року.
Факт перебування обвинуваченого ОСОБА_8 на момент вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння підтверджується довідкою лікаря-нарколога, визнавався ним під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Дані дослідженого судом першої інстанції звукозапису повідомлення від 2 вересня 2018 року в органи поліції, вказують, що виклик на місце події працівників поліції та швидкої медичної допомоги здійснив саме ОСОБА_8 , що підтверджував і сам обвинувачений. При цьому наполягав на терміновості надання медичної допомоги потерпілому з метою рятування життя останнього.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 702 від 23 грудня 2018 року ОСОБА_8 як на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, так і на час проведення експертизи виявляв та виявляє «психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності». Однак такі розлади не позбавляли його на момент вчинення інкримінованого правопорушення, так і на теперішній час, можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 в період вчинення злочину в стані тимчасового розладу душевної діяльності, іншого психічного розладу, крім вищезазначеного, не знаходився. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 не потребував.
Оцінюючи такі висновки лікарів-судово-психіатричних експертів, суд першої інстанції вважав їх науково аргументованими та достатньо обґрунтованими, а тому, враховуючи також поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, погодився з такими висновками і визнав ОСОБА_8 осудним та відповідальним за фактично скоєне.
В сукупності досліджені судом першої інстанції докази, які є належними, допустимими і достовірними, які узгоджуються між собою, давали суду першої інстанції підстави для висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено.
Доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставність перекваліфікації судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України, так і доводи захисника про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 124 КК України, на увагу не заслуговують з наступних підстав.
Суд першої інстанції, даючи правову оцінку діям ОСОБА_8 , враховуючи всі досліджені докази в сукупності та встановлені конкретні обставини справи, прийшов до обгрунтованого висновку, що пред`явлене обвинувачення поза розумним сумнівом, в частині намірів обвинуваченого вчинити умисне вбивство потерпілого з прямим умислом, не знайшло свого підтвердження достатніми доказами, у зв`язку з чим дії ОСОБА_8 обґрунтовано кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України.
Орган досудового розслідування і прокурор послались на те, що обвинувачений «усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання негативних наслідків у вигляді смерті потерпілого умисно, з прикладанням сили, наніс не менше дванадцяти ударів в ділянки тіла потерпілого ОСОБА_10 , де знаходяться життєво-важливі органи, зокрема серце, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя в момент заподіяння та легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_10 втратив свідомість, а ОСОБА_8 повідомивши за номером гарячої лінії «102» у поліцію про вчинене, залишився у будинку та чекав приїзду працівників поліції, не надаючи потерпілому будь-якої допомоги. При цьому, ОСОБА_8 свій злочинний намір спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_10 не довів до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки по приїзду працівників поліції на місце події, потерпілого з місця події було госпіталізовано та доставлено до Хмельницької міської лікарні, де йому було своєчасно надано кваліфіковану медичну допомогу, внаслідок чого його життя врятовано».
Обвинувачений послідовно як в ході досудового розслідування, так і під час розгляду справи судом першої інстанції, апеляційного розгляду, вказував, що не бажав вбивати потерпілого. Суд врахував поведінку ОСОБА_8 після спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, який зразу ж після нанесення тілесних ушкоджень викликав поліцію та медичну допомогу при реальній можливості, з огляду на стан потерпілого, спричинити смерть останньому. В провадженні відсутні будь-які інші докази, які б беззаперечно вказували на наміри обвинуваченого вчинити вбивство потерпілого. Відтак, спрямованості умислу обвинуваченого саме на вбивство потерпілого, прокурором не доведено поза розумним сумнівом в суді першої інстанції, на що вірно звернув увагу суд першої інстанції. Погоджуючись з такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів враховує попередню поведінку обвинуваченого, який перебував в тривалих дружніх відносинах з потерпілим, обставини конфлікту між ними, та поведінку обвинуваченого до цього, які в сукупності з поведінкою обвинуваченого після вчинення злочину, вказує на відсутність в обвинуваченого умислу на вчинення вбивства потерпілого. З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія судів, а протилежного під час апеляційного розгляду прокурор не довів.
Доводи апеляційної скарги прокурора, що про направленість такого умислу свідчать ті обставини, що обвинувачений припинив нанесення ушкоджень лише тільки після того, як потерпілий впав без свідомості від отриманих ушкоджень на підлогу, суперечать фактичним обставинам провадження, формулюванню обвинувачення, згідно якого хаотичні удари обвинувачений наносив підібраною в будинку шпичкою, перебуваючи на підлозі будинку під потерпілим, в той час, коли той йому теж наносив удари.
Предметом розгляду суду першої інстанції були і доводи захисника ОСОБА_7 про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_8 на ст. 124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони. При цьому захисник посилався на показання обвинуваченого щодо побиття його потерпілим та висновки судово-медичного експерта про виявлення у обвинуваченого легких тілесних ушкоджень. Судом першої інстанції перевірялись такі показання обвинуваченого і твердження захисника. Суд, спростовуючи їх, навів належне мотивування своїх висновків. З такими висновками погоджується колегія суддів. Як встановлено судом першої інстанції і підтверджено доказами, в тому числі, показаннями обвинуваченого, за конкретними обставинами справи саме ОСОБА_8 першим розпочав бійку з потерпілим ОСОБА_10 і в ході бійки діяв з метою спричинення потерпілому тілесних ушкоджень. Суд першої інстанції врахував, що твердження обвинуваченого про погрози з боку потерпілого ножем під час бійки, не знайшли свого підтвердження, оскільки згідно висновку експерта-біолога № 9.3-1324:18 від 13 листопада 2018 року на вилучених на місці події кухонних ножах, виявлено лише сліди потожирових виділень, які можуть належати ОСОБА_8 , а належність таких слідів потерпілому ОСОБА_10 виключається.
Перевищення меж необхідної оборони є наслідком того, що особа, яка захищається, перебуваючи в стані необхідної оборони, порушила вимогу про відповідність оборони, та можливе лише в випадку заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та явно не відповідає небезпеці посягання та обставинам захисту.
В даному провадженні такі обставини відсутні. Як вірно встановлено судом обвинувачений першим наніс удар потерпілому, що він визнав в суді першої інстанції. Згідно запису фіксування розмов із співкамерником, під час здійснення негласних слідчих розшукових дій, також вказував, що наносив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження під час бійки металевою шпичкою.
Згідно таких записів обвинувачений визнавав, що він першим наніс удар потерпілому, а також вдарив того по голові дерев`яним стільцем, після чого потерпілий почав бити обвинуваченого (т. 1, а.м.к.п. 288). Зламаний стілець зафіксовано також при огляді місця події (т. 1, а.м.к.п. 109, 110,121).
В подальшому між обвинуваченим і потерпілим відбулась бійка, під час якої обвинувачений наніс потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Зібрані докази свідчать, що в момент заподіяння тілесних ушкоджень обвинувачений не перебував у стані необхідної оборони, зважаючи на обопільну бійку, яка виникла після першого удару з боку обвинуваченого, нанесеного ним удару стільцем потерпілому, відтак обґрунтованих підстав вважати, що у обвинуваченого була потреба в негайному відверненні чи припиненні суспільно-небезпечного посягання з боку потерпілого, як того вимагає диспозиція ст. 124 КК України, в колегії суддів немає, відтак такі доводи апеляційної скарги захисника і обвинуваченого під апеляційного розгляду враховані бути не можуть, навіть з врахуванням факту виявленого порізу на руках обвинуваченого.
Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 65 КК України, належним чином умотивував своє рішення з посиланням на встановлені обставини і дані, які характеризують обвинуваченого.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Покарання ОСОБА_8 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.

Обираючи вид та строк покарання ОСОБА_8 , суд вірно врахував, що він вчинив умисний тяжкий насильницький злочин, який характеризується підвищеною суспільною небезпекою, внаслідок якого було спричинено тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.
Судом першої інстанції враховано, що такий злочин ОСОБА_8 вчинив, будучи не судимим, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебував, за місцем проживання характеризується посередньо. Обтяжуючою покарання обвинуваченого обставиною враховано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння; пом`якшуючими покарання ОСОБА_8 обставинами визнано його щире каяття, вибачення та примирення з потерпілим, добровільне відшкодування спричинених збитків потерпілому, клопотання останнього не позбавляти обвинуваченого волі, а також стан здоров`я ОСОБА_8 , обумовлений наявністю важких хронічних захворювань.
За таких обставин, за наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість застосування положень ст. 69 КК України та призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 121 КК України.
Суд першої інстанції в повній мірі враховував всі обставини, в тому числі і ті, на які посилається прокурор. Всі встановлені судом пом`якшуючі покарання обставини, в їх сукупності, які пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, в сукупності з подальшою посткримінальною поведінкою обвинуваченого, який вчиняв невідкладні дії, пов`язані з наданням допомоги потерпілому, викликом поліції та медиків, позицією потерпілого, який просив не позбавляти волі обвинуваченого, даних про особу обвинуваченого, давали суду підстави для призначення обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України, в виді позбавлення волі строком на 3 роки, яке слід відбувати реально. Відтак такі доводи прокурора про неправильне застосування судом кримінального закону при призначенні покарання, призначення покарання, яке за своїм розміром не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, не можуть бути враховані.
Колегія суддів вважає таке рішення обгрунтованим та вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відсутні, позаяк в даному провадженні відсутні обставини, які б свідчили, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без відбування покарання.

Що ж стосується доводів захисника ОСОБА_7 про зменшення судових витрат, які постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 , то вони знайшли своє підтвердження, вирок суду в цій частині підлягає зміні, з наступних підстав.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 серпня 2019 року постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 28859 грн. 72 коп. процесуальних витрат.
Як видно з матеріалів провадження під час досудового розслідування, що визнав прокурор під час апеляційного розгляду, в даному кримінальному провадженні було проведено ряд експертиз, однак предметом дослідження в суді першої інстанції не був висновок експертизи № 9.3-1322:18 вартість проведення якої складає 1887 грн. 72 коп., як і докази, що підтверджують факт понесення таких витрат.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для покладення таких витрат на обвинуваченого (ч. 2 ст. 124 КПК України), в цій частині вирок підлягає зміні та слід зменшити розмір процесуальних витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_8 на користь держави, до 26972,11 грн.

Решта висновків експертиз були предметом дослідження в суді першої інстанції, враховані судом при ухвалені вироку, призначались в ході досудового розслідування з метою доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, тому доводи захисника щодо відсутності підстав для їх покладення на обвинуваченого, не можуть бути задоволені, порушень вимог ст. 124 КПК України не встановлено.

Інші підстави для зміни вироку відсутні.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 серпня 2019 року щодо ОСОБА_8 в частині вирішення питання стягнення процесуальних витрат змінити.

Зменшити розмір процесуальних витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_8 на користь держави, до 26972,11 грн.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим ОСОБА_8 в той же строк з дня вручення її копії.

Судді