Дата документу 13.01.2020 Справа № 335/9669/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/807/488/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 335/9669/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2019 року, якою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, тобто, по 09 лютого 2020 року включно,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважаючи, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний період доби з 21.00 год. вечора до 06.00 год. ранку буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та надасть йому можливість працевлаштуватися і забезпечувати своє власне утримання та утримання членів його сім`ї.

Апелянт, посилаючись на норми КПК України та практику Європейського суду з прав людини, вважає, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які послався прокурор в усному клопотанні, взагалі нічим не обґрунтовані, оскільки ОСОБА_8 має постійне місце проживання, по якому мешкає з дружиною та сином, тобто, має стійкі соціальні зв`язки, не має судимостей, так як зазначений в обвинувальному акті вирок Краснолуцького міського суду Луганської області за ч. 2 ст. 289 КК України від 20 лютого 2013 року не підтверджується належними і допустимими доказами, в Єдиному державному реєстрі судових рішень такий вирок відсутній, іншими законними способами доказування цей факт судом не встановлено.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 29 Конституції України та виходячи з вимог ст. ст. 176, 177, 178 КПК України, право на свободу і особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід враховувати те, що застосовуючи запобіжний захід тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки останнього.

Крім того, при судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен врахувати вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що на розгляді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Під час судового розгляду у даному кримінальному провадженні прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою.

Суд, задовольняючи зазначене клопотання прокурора, послався на дані про особу ОСОБА_8 , наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які наразі не зникли, а також на тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, яке інкриміновано обвинуваченому.

Санкцією ч. 2 ст. 190 КК України передбачено покарання, у тому числі, у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 183 КПК України, у разі, якщо раніше судима особа підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років, то умовами застосування до такої особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, окрім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, повинна бути доведеність того, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

З обвинувального акта та доданих до нього матеріалів вбачається, що ОСОБА_8 , хоча і є раніше судимою особою, проте, в оскаржуваній ухвалі не вмотивовано, що прокурором було доведено, що обвинувачений, перебуваючи на волі, переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 не відноситься до категорії осіб, зазначених у ч. 2 ст. 183 КПК України, отже, щодо ОСОБА_8 не може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим, суд діяв не у спосіб, що визначений ст. 2 КПК України та ст. 19 Конституції України.

На підставі викладеного та враховуючи наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу та його продовження, тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та даних про особу обвинуваченого, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора і застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням низки обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2019 року, якою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 задоволено клопотання прокурора та продовжений строк тримання під вартою на 60 днів, тобто, по 09 лютого 2020 року включно, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою.

Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на строк до 09 лютого 2020 року включно.

Покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу суду, за винятком участі в судовому розгляді кримінального провадження № 0001951;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Визначити строк дії ухвали до 09 лютого 2020 року включно.

ОСОБА_8 , який утримується в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», звільнити з-під варти.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_8 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: