ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/636/20 Справа № 193/409/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали досудового розслідування № 0000101 за апеляційною скаргою прокурора Софіївського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Софіївського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків Харківської області, з базовою загальною середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2020 року, відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Софіївського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 2 (два) місяці.
Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що надані стороною обвинувачення докази дають підстави для висновку що підозра є обґрунтованою. Слідчий суддя при прийнятті рішення врахував, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 289 КК України, є особливо тяжким злочином, за який загрожує покарання, у випадку визнання винним підозрюваного, у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої. При цьому сама лише тяжкість злочину (за підозрою), на що посилається прокурор та слідчий, не може бути підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу. Також судом враховано, що згідно показів ОСОБА_8 , які в судовому засіданні підтвердив і сам потерпілий ОСОБА_11 , він до потерпілого будь-якого насильства чи погроз його застосування не здійснював, тільки перебував за кермом його мотоцикла, на якому покинув місце вчинення злочину, що в подальшому може слугувати підставою для перекваліфікації вчиненого кримінального правопорушення, що безпосередньо вплине на тяжкість злочину. Також судом приймається до уваги, що ризик переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду не доведений належними доказами, а твердження про те, що підозрюваний є громадянином РФ та буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду на території вказаної країни, є недоведеним, оскільки підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, утримує своїх рідних малолітніх дітей матеріально, цінує ці зв`язки, хоча і є громадянином Російської Федерації, але народився в м. Харкові, Україна та останні тринадцять років проживає на території України, має посвідку на постійне місце проживання на території України. Крім того, підозрюваний пояснив в судовому засіданні, що йому є де утримуватись на домашньому арешті, з дружиною він підтримує добрі стосунки, та весь цей час утримує своїх рідних дітей матеріально, після розлучення продовжує тимчасово та періодично проживати за попереднім місцем реєстрації: АДРЕСА_2 за повною згодою колишньої дружини. Викладене свідчить, що відсутні на даний час підстави вважати про імовірність ухилення підозрюваного від слідства та суду. Заявлений слідчим ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України про те, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя не приймає до уваги, оскільки потерпілий та свідки по кримінальному провадженню проживають в смт. Софіївка Дніпропетровської області, тобто на значній відстані від місця проживання підозрюваного.
Слідчий суддя дійшов до висновку про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладанням на нього певних обов`язків, оскільки прокурором і слідчим не доведено в судовому засіданні наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий у клопотанні, а прокурор - в судовому засіданні. Факт повідомлення про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину не є підставою для обрання виняткового запобіжного заходу.
В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою просить обрати запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
Мотивуючи свою апеляційну скаргу, вказує на те, що слідчим суддею не належним чином дослідив клопотання та матеріали слідчого, не прийняв до уваги відомості про особу підозрюваного.
Зазначив, що органом досудового розслідування повідомлено про підозру ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення за ознаками ч. 3 ст. 289 КК України. На даний час питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не обговорюється зважаючи на те, що вона достатньою мірою підтверджується наданими матеріалами та не оспорюється стороною захисту.
На думку апелянта, ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, за який санкцією ч. 3 ст. 289 КК України передбачене основне покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої. Цей злочин є умисним, що спричинив матеріальні збитки потерпілому, а отже є підстави припускати, що у випадку визнання підозрюваного винним йому може бути призначене достатньо суворе покарання у виді позбавлення волі.
Крім того, підозрюваний не має зареєстрованого місця проживання, являється громадянином Російської Федерації, не одружений, офіційно не працевлаштований є ризик того, що останній може ухилятися від явки до слідчого, прокурора чи суду, аби уникнути передбаченого законом покарання.
Також слідчим суддею не прийнято до уваги показання потерпілого, який заявив в суді про те, що побоюється за своє життя та здоров`я зі сторони підозрюваного.
Крім того, під час розгляду клопотання підозрюваний ОСОБА_8 просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та пояснив суду про те, що якщо йому буде обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту він зможе та буде проживати в своєї колишньої дружини за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки після розлучення продовжує тимчасово та періодично проживати за вказаною адресою.
Однак, 27.04.2020 було допитано колишню дружину ОСОБА_8 , яка проживає за вищевказаною адресою. Згідно її допиту встановлено, що підозрюваний ОСОБА_8 за вищевказаною адресою не проживає, останній раз з`являвся за вказаною адресою у вересні місяці 2019 року, спільним з дружиною дітям не допомагає. Тобто ОСОБА_8 вже під час розгляду зазначеного клопотання увів суд в оману.
Крім того, в резолютивній частині ухвали неоднозначно зазначено адресу за якою необхідно виконувати домашній арешт та за якою проживає підозрюваний.
Так, в ухвалі зазначено, застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 - запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці.
Однак, в ухвалі суду зазначено зовсім іншу адресу виконання ухвали та проживання, а саме зобов`язати підозрюваного ОСОБА_8 невідкладно прибути до його місця проживання, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Тобто суд зобов`язав підозрюваного виконувати домашній арешт за адресою проживання його колишньої дружини не пересвідчившись чи проживає за даною адресою підозрюваний, чи має доступ до даного житла, в яким стосунках знаходяться підозрюваний та його колишня дружина.
Вважає, що на даний момент застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не усуне наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки поведінка ОСОБА_8 свідчить про бажання уникнути відповідальності за вчинення злочину та ухилення від органів досудового розслідування та суду, що слідчим суддею враховано не було.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників процесу, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам в тому числі переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинення інших кримінальних правопорушень. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в ч. 1 ст. 178 КПК України.
Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 176 КПК України до підозрюваного може бути застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, прокурора.
Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , слідчий суддя вважав, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.289 КК України, є особливо тяжким злочином, за який загрожує покарання, у випадку визнання винним підозрюваного, у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої. При цьому сама лише тяжкість злочину (за підозрою), на що посилається прокурор та слідчий, не може бути підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу.
Слідчим суддею враховано, що згідно показів ОСОБА_8 , які в судовому засіданні підтвердив і сам потерпілий ОСОБА_11 , він до потерпілого будь-якого насильства чи погроз його застосування не здійснював, тільки перебував за кермом його мотоцикла, на якому покинув місце вчинення злочину, що в подальшому може слугувати підставою для перекваліфікації вчиненого кримінального правопорушення, що безпосередньо вплине на тяжкість злочину.
Слідчий суддя прийняв до уваги, що ризик переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду не доведений належними доказами, а твердження про те, що підозрюваний є громадянином РФ та буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду на території вказаної країни, є недоведеним, оскільки підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, утримує своїх рідних малолітніх дітей матеріально, цінує ці зв`язки, хоча і є громадянином Російської Федерації, але народився в м. Харькові, Україна та останні тринадцять років проживає на території України, має посвідку на постійне місце проживання на території України.
Ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Заявлений слідчим ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України про те, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя не приймає до уваги, оскільки потерпілий та свідки по кримінальному провадженню проживають в смт. Софіївка Дніпропетровської області, тобто на значній відстані від місця проживання підозрюваного.
Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладанням на нього певних обов`язків, оскільки прокурором і слідчим не доведено в судовому засіданні наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий у клопотанні, а прокурор - в судовому засіданні. Факт повідомлення про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину не є підставою для обрання виняткового запобіжного заходу.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо слідчий доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Разом із тим, колегія суддів зазначає, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.
Крім того, доводи прокурора про те, що судом першої інстанції не враховано особу підозрюваного ОСОБА_8 є необґрунтованими та безпідставними, оскільки суд у своєму рішенні зазначив, що всі дані про особу підозрюваного.
Суд звернув увагу на те, що сам по собі факт вчинення інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, що підтвердив в судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Також, відповідно до процесуального закону, запобіжний захід застосовується з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням існуючим ризикам. Запобіжний захід має відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого особа підозрюється, а також бути співмірним з існуючими ризиками та даними про особу підозрюваного.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при обранні запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України дослідив та достатньою мірою взяв до уваги фактичні обставини, що підлягають врахуванню згідно ст. 178 КПК України. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що всі обставини, враховані судом, у сукупності дають достатні підстави для обрання цьому підозрюваному запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції про те, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту є достатнім для забезпечення належної поведінки підозрюваного та дієвості кримінального провадження щодо нього.
Доводи апеляційної скарги щодо неповного дослідження слідчим суддею підстав застосування запобіжного заходу не ґрунтуються на матеріалах справи. Всім обставинам справи слідчим суддею дана належна оцінка у відповідності з вимогами КПК України.
При цьому, слід зауважити, що прокурором апеляційному суду не надано будь-яких даних про те, що підозрюваний, після застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, порушував умови і не дотримувався покладених на нього обов`язків, а за першим викликом прибув в судове засідання під час апеляційного перегляду провадження. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.
Отже, порушень вимог процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді не вбачається, обраний судом запобіжний захід щодо підозрюваного відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 181 КПК України, тому колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, вмотивованою, тому в задоволенні вимог апеляційної скарги прокурора слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Софіївського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Софіївського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4