ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/2263/14-к
Провадження № 1-кп/362/19/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 червня 2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду підготовче судове засідання кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000937 від 13.04.2013 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 88 КК України раніше не судимого,
-у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України,
в с т а н о в и в:
В провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області під головуванням судді ОСОБА_6 перебувало кримінальне провадження №0000937 від 13.04.2013 року, справа № 362/2263/14-к, (№1-кп/362/25/19) за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу судових справ судді ОСОБА_6 вищевказане кримінальне провадження № 0000937 від 13.04.2013 року, справа № 362/2263/14-к, (№1-кп/362/25/19) на підставі Наказу № 05-к від 11.04.2019 року «Про відсторонення від здійснення правосуддя судді ОСОБА_6 » передано до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу.

Ухвалою суду від 23.05.2019 року вказане кримінальне провадження було прийняте до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

Вирішуючи питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду прокурор, просить призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у відкритому засіданні, вважаючи також, що по справі дотримані всі вимоги, передбачені ст. 291 КПК України.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засіданні не з`явилася, подала до суду заяву з проханням слухати справу без її участі. Матеріальних претензій до ОСОБА_4 не має, покладається на думку суду(а.с.244).

Потерпілий ОСОБА_8 до суду не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.197).

Адвокат ОСОБА_5 захисник обвинуваченого ОСОБА_4 заявив клопотання, про повернення обвинувального акту прокурору в зв`язку і з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме те, що обвинувальний акт у кримінальному проваджені №0000937 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.12.2016 був повернутий з додатками прокурору Київської області, для усунення недоліків. Дані недоліки слідством не були усунуті. Крім того, зазначив, що в суді відсутня кримінальна справа №27-866 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 209 КК України щодо його підзахисного на що в обвинувальному акті зазначає прокурор.

Крім того, після повернення обвинувального акту, підозра обвинуваченому ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. З ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України не повідомлялася, йому та його захиснику лише під розписку, було вручено копію обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, копії цивільних позивів.

В обвинувальному акті правова кваліфікація та сформульоване прокурором обвинувачення не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції від 05.04.2001 р.), оскільки прокурор кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_4 як складання службовою особою завідомо неправдивих документів, а ч. 1 ст. 366 КК України (в редакції в д 05.04.2001 р.) передбачає складання і видачу завідомо неправдивих документів, так як саме по собі складання службовою особою завідомо неправдивих документів без їх видачі, чи видача службовою особою завідомо неправдивих документів, складених іншою службовою особою, закінченого складу злочину, передбаченого ст. 366 КК України, не утворює та не відповідає вимогам кримінального закону.

Захисник вважає, що даний обвинувальний акт є не конкретизованим та не чітким, що порушує право обвинуваченого ОСОБА_9 знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують та право на захист від конкретного визначеного обвинувачення, не відповідає п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, відповідно до якої, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формування обвинувачення.

Враховуючи, що зазначений обвинувальний акт є неконкретизованим та суперечливим, захисник просить, повернути його прокурору для виконання вимог КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання адвоката.

Вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання захисника, вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам закону, захисника та обвинуваченого, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Згідно з п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема: повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кодексу.

Відповідно до п.13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Зокрема, п.5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначає, що обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

При цьому, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, зокрема ст. 277, 291 КПК України, обвинувачення має бути логічним і конкретним, виходячи з об`єктивно встановлених обставин кримінального правопорушення.

Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 року №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Зазначені вимоги кореспондуються та узгоджуються з висновками, що знайшли своє відображення в рішеннях Європейського суду з прав людини та у відповідності до вимог ч.5 ст.9 КПК України повинні застосовуватися поряд кримінальним процесуальним законодавством України.

Європейський суд з прав людини (у справі «Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).

Крім того, Суд нагадує, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 р. рішення від 20.04.2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

В порушення вимог вказаних процесуальних норм, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_4 не викладено фактичні обставини вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190, ч.3 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України, а саме: не вказано яким чином одержані бухгалтером Гвоздівської сільської ради Васильківського району грошові кошти від громадян для одержання земельної ділянки для поховання із каси Гвоздівської сільської ради були вилучені та присвоєні ОСОБА_4 .
При викладені фактичних обставин вчиненням ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_4 являється підсуднім в кримінальній справі № 27-866 (справа №1/1008/415/12; провадження 1/362/2/15. Проте дана справа постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.02.2015 року повернута прокурору для проведення додаткового розслідування (КПК 1960 року ), а тому враховуючи із 19.11.2012 року дії норми КПК України 2012 року у зв`язку із чим досудове розслідування регламентується останнім КПК України, а особа, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення є обвинуваченим, а не підсуднім, як це вказано в обвинувальному акті. Дані проте, яке прийнято по кримінальній справі повернутій прокурору на додаткове розслідування в обвинувальному акті чи реєстрі до нього відсутні. В той же час завдяки посиланню в обвинувальному акті на вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення (матеріали відносно якого повернуто прокурору на додаткове розслідування), передбаченого ст. 190 КПК України, вже по першому епізоду за ст. 190 КК України в кримінальному провадженні № 0000937 від 13.04.2013 року вмінено таку кваліфікуючу ознаку, як повторність .
Порушення допущенні при складанні обвинувального акту унеможливлюють якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, і, безперечно, порушує право обвинуваченого на захист, яке гарантується кожній особі приписами п. «с» ч.3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положення якої імплементовані у ст. 20 КПК України.

Отже, системний аналіз вказаних положень КПК України вказує на те, що виклад фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Таке обвинувачення повинно бути конкретним, без будь-яких суперечностей та зрозумілим, з метою уникнення порушення права обвинуваченого на захист.

Натомість, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається ЄСПЛ як порушення права на захист (у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року, №23969/94, п. 58).

Разом з тим, при викладені формулювання обвинувачення слідчим і прокурором цих вимог не дотримано.

У постанові ВСУ від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16 суд зауважив, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але й для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Порушення вимог ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті перешкоджають повному, всебічному, об`єктивному розгляду кримінального провадження, перешкоджає суду ухвалити обвинувальний вирок чи затвердити угоду про визнання винуватості.

Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, згідно зі ст. 337 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.

Суд приходить до висновку, що неконкретність формулювання обвинувачення, яке викладено в обвинувальному акті, у разі призначення кримінального провадження до розгляду, перешкоджатимуть повному, всебічному, об`єктивному розгляду кримінального провадження, а також ухвалити суду обвинувальний вирок, тому обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення викладених вище порушень чинного законодавства України.

На підставі наведеного та керуючись статтями 2, 3, 8, 20, 91, 109, 110, 290, 291, 314, 331, 369-372 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:
Клопотання захисника ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_4 задовольнити.
Повернути обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000937 від 13.04.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України, прокурору Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 діб з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали проголошено 10 червня 2020 року.

Суддя ОСОБА_10