Справа № 333/3392/18
Провадження № 1-кп/333/58/20
ВИРОК

Іменем України
13 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження № 0001534 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Омськ, громадянина України, українця, маючого середню освіту, пенсіонера, неодруженого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
-за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення при наступних обставинах.
14 травня 2018 року, близько 10 години 30 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись на проїзжій частині автошляху «Харків-Сімферополь», навпроти супермаркету «Метро» по вул. Оріхівське шосе, буд. 7-А, в м. Запоріжжі, маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень, з раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, наніс один удар кулаком правої руки в праву частину обличчя потерпілому ОСОБА_4 , від чого останній з висоти власного зросту впав на асфальтовану поверхню землі, чим спричинив ОСОБА_4 згідно з висновком судово-медичної експертизи № 696 від 24.05.2018 року крововиливи і садна на червоній каймі обох губ з переходами на слизові оболонки, синці біля зовнішнього кута правого ока, на підборідді біля нижньої губи справа, синець і садна на кінчику носа, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчинені вказаного кримінального правопорушення не визнав і суду пояснив, що 14 травня 2018 року, вдень, він їхав на своєму автомобілі «Таврія», синього кольору, з причепом, по Оріхівській автодорозі, у напрямку Шевченківського району м. Запоріжжя. Спереду нього їхав червоний автомобіль. Після того як закінчилася суцільна лінія, він намагався обігнати вказаний автомобіль, однак йому це не вдалося. Коли він зупинився на червоний сигнал світлофору, розташованого навпроти супермаркету «Метро», з зазначеного вище автомобіля вийшов потерпілий, який направився до нього і сказав: «Тобі, що дати». Побачивши як до нього направляється потерпілий, він заглушив двигун, і також вийшов з автомобілю. Потерпілий схопив його за горло, порвав сорочку і ланцюжок, вивихнув два пальці. Коли потерпілий схопив його за сорочку, а він в цей момент держав його за руки, до них підійшов водій з автомобіля «Ланос», білого кольору, який знаходився спереду нього, і почав їх рознімати. Після того, як цей водій їх розтягнув і потерпілий знову направився до нього, він штовхнув останнього відкритою долонею в область шиї або тулубу, той упав на автомобіль. Далі загорівся зелений сигнал світлофору, він підняв ланцюжок, сів до автомобіля і поїхав. Під час конфлікту він побачив як випав мобільний телефон, схожий на його, і розсипався навпіл, тому він, коли піднімав ланцюжок, підняв і телефон. У цей момент до нього підбігла пасажирка червоного автомобілю, схопила одну з частин телефону, він сказав їй, щоб вона віддала, після чого вона сказала «подавись» і кинула йому телефон. Лише вдома він побачив, що це не його телефон. Він звертався до лікарні з приводу вивихнутих пальців, йому наклали гіпс. Зазначив, що він не міг вдарити потерпілого, тому що між ними стояв інший водій. Конфлікт відбувався хвилин 5. На зустрічній смузі, на світлофорі, стояв автомобіль, білого кольору, начебто «Жигулі». Через декілька днів він випадково зустрівся з його водієм і той сказав, що бачив весь конфлікт, і залишив йому свій номер телефону. Про даного свідка він повідомляв слідчого. З водієм автомобілю «Ланос» він у подальшому не зустрічався, номер його автомобіля не запам`ятав. Обвинувачений цивільний позов, заявлений потерпілим, про стягнення з нього 24 500 гривень матеріальної шкоди і 25 000 гривень моральної шкоди не визнав у повному обсязі.
Незважаючи не визнання своєї вини обвинуваченим,суд вважає, що вина останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за викладених у вироку обставинах у межах висунутого обвинувачення, повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню і дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 пояснив суду, що 14 травня 2018 року він приїхав до Запорізької обласної лікарні, щоб забрати свою куму ОСОБА_9 після операції. Вони рухалися на автомобілі з обласної лікарні в напрямку Шевченківського району м. Запоріжжя. Дорога там вузька. Десь за 100 м до супермаркету «Метро» його намагався обігнати автомобіль обвинуваченого, при цьому на зустріч їм їхав Камаз. Він не міг прийняти вправо, бо там був кювет, нерівна дорога. Камаз прийняв вправо, дозволивши проїхати автомобілю обвинуваченого. Після цього він зупинив автомобіль перед світлофором, але не на проїзній частині, а зійшов з дороги в «карман». На світлофорі спереду автомобіля обвинуваченого був автомобіль, білого кольору, але не «Ланос», а джип, можливо «Фольцваген». Коли він вийшов з автомобіля і запитав у обвинуваченого, що він робить, останній вийшов зі свого автомобіля і сказав: «Ти один, я зараз покажу, що роблю». Він став відступати назад, а обвинувачений хватав його за куртку і наніс удар в область обличчя. Після чого він упав і втратив свідомість. Потім з джипу вийшов водій і разом з ОСОБА_9 допоміг йому підвестись. У момент конфлікту у нього випав телефон, який підняла ОСОБА_9 , але обвинувачений вихопив його у неї з рук, сказавши, що це його. У той же день він звернувся до Комунарського ВП. Судову медичну експертизу він пройшов на наступний день, так як в той день вона вже не працювала. Зазначив, що він хотів лише зробити зауваження обвинуваченому, оскільки останній створив аварійну ситуацію на дорозі. З моменту як він вийшов з автомобіля і до моменту як обвинувачений наніс йому удар пройшло 3-4 хвилини. Обвинувачений намагався вхопити його за куртку, а він відступав назад. На зустрічній смузі ніякого автомобіля не було. Наступний світлофор розташований метрів через 150. Цивільний позов підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позовні вимоги. Також просив суд покарати обвинуваченого в рамках санкції статті, за якою він обвинувачується.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що є кумою потерпілого. 14 травня 2018 року, вранці, її виписали з Запорізької обласної лікарні після операції. Вона попросила ОСОБА_4 забрати її з лікарні. Коли вони виїхали на автодорогу «Харків-Сімферополь», та рухалися у напрямку супермаркету «Метро», їх почав з лівої сторони обганяти автомобіль обвинуваченого, створюючи аварійну ситуацію, так як, коли вони б пішли вправо, то потрапили б кювет. Коли вони під`їхали до супермаркету «Метро» і зупинилися на жовтий сигнал світлофору, ОСОБА_4 вийшов з автомобілю, щоб сказати обвинуваченому, що той порушує правила дорожнього руху. Потерпілий підійшов до автомобіля обвинуваченого і щось тому говорив, що саме, вона не чула. Потім вона побачила, як обвинувачений різко вийшов з автомобіля, відштовхнув потерпілого і замахнувся. Вони стояли спереду автомобіля обвинуваченого. Вона вирішила втрутитися. Однак, оскільки вона була прооперована та не могла швидко ходити, то коли вона вийшла з автомобілю, то побачила вже як ОСОБА_4 лежав на дорозі, позаду позашляховика, без свідомості. Чоловік з позашляховика намагався привести потерпілого до тями. На землі валявся телефон, вона підняла його. Обвинувачений почав рухатися до неї, з кулаками і кричав, щоб вона віддала телефон. Вона йому казала, що це не його телефон, але злякавшись його агресивної поведінці, вона віддала телефон обвинуваченому. Далі обвинувачений сів до автомобілю і поїхав. На її пропозиції залишитися та викликати поліцію, він не відреагував. Водій позашляховика допоміг ОСОБА_4 сісти до автомобілю. Конфлікт тривав не більше 2-2,5 хвилин. У ОСОБА_4 були розбиті губи і ніс, обличчя було в крові, він втрачав свідомість. До конфлікту у потерпілого ніяких тілесних пошкоджень не було.
Крім показів потерпілого і свідка судом досліджені наступні докази, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Із дослідженого в судовому засіданні, протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 14.05.2018 року встановлено, що ОСОБА_4 звернувся до Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності невідомої особи, яка 14.05.2018 року, приблизно о 10 год. 30 хв., знаходячись на трасі «Харків-Сімферополь», навпроти супермаркету «Метро», в ході раптово виниклого словесного конфлікту, завдав один удар правою рукою в обличчя, чим завдав фізичного болю, після чого заволодів мобільним телефоном, чорного кольору.
Із дослідженого в судовому засіданні висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_4 № 696 від 22.05.2018 року встановлено, що синці біля зовнішнього кута правого ока, на підборідді біля нижньої губи справа, в області правого ліктьового суглобу, синець і садна на кінчику носа, крововиливи і садна на червоній каймі обох губ з переходами на слизові оболонки у ОСОБА_4 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів. Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить строку, вказаному освідуваним (14.05.2018 року). Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_4 утворилися не менш ніж від 5-ти травматичних впливів. Взаєморозташування ОСОБА_4 і нападаючого (их) в момент спричинення тілесних ушкоджень могло бути будь-яким при умові доступності відповідної ділянки тіла для нанесення удару. Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_4 розташовані на ділянках тіла, доступних для власної руки. Утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_4 внаслідок падіння з висоти власного зросту представляється малоймовірним.
Із дослідженого в судовому засіданні протоколу проведення слідчого експерименту від 12.06.2018 року встановлено, що потерпілий ОСОБА_4 , в присутності понятих, за участю статиста, в приміщенні службового кабінету Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, розповів про події, що мали місце 14.05.2018 року на ділянці траси «Харків-Сімферополь», навпроти супермаркету «Метро» в м. Запоріжжі, і за допомогою статиста показав механізм і локалізацію нанесення йому тілесних ушкоджень, взаємне розташування відносно один одного. Під час вказаної слідчої дії ОСОБА_4 пояснив, що після конфліктної ситуації на дорозі, до нього підійшов ОСОБА_7 і, знаходячись на відстані витягнутої руки завдав один прямий удар кулаком правої руки частково в область носа та область верхньої і нижньої губи, при цьому розбивши йому верхню губу з внутрішньої сторони. Від завданого удару він з висоти власного зросту спиною впав на землю. Не виключає, що при падінні міг вдаритись ліктьовим суглобом правої руки. Синці в області зовнішнього кута правого ока пояснив тим, що можливо частково удар був скільзним та прийшовся по вказаній ділянці, або він отримав травму внаслідок падіння після удару. Синці на підборідді пояснив тим, що можливо вони виникли внаслідок удару, або в результаті падіння. Після завдання удару він втратив свідомість.
Із дослідженого в судовому засіданні висновку судово-медичної експертизи (за матеріалами справи) № 289/к від 26.06.2018 року встановлено, що за даними результатами освідування від 15.05.2018 року у ОСОБА_4 були виявлені наступні тілесні ушкодження: синці біля зовнішнього кута правого ока, на підборідді біля нижньої губи справа, в області правого ліктьового суглобу, синець і садна на кінчику носа, крововиливи і садна на червоній каймі обох губ з переходами на слизові оболонки справа. Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів в ділянки правої половини обличчя, задньої поверхні правої верхньої кінцівки. Згідно з наданим протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_4 від 12.06.2018 року останній зазначив, що ОСОБА_7 завдав йому один прямий удар кулаком правої руки частково в область носа та область верхньої і нижньої губи, після чого він впав на землю, вдарившись при цьому правим ліктьовим суглобом. Таким чином, між механізмом виникнення ушкоджень (права половина обличчя, область губ, правий ліктьовий суглоб) у потерпілого ОСОБА_4 і механізмом нанесення йому ушкоджень за даними протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_4 має місце співпадіння за травмуючими предметами (тупі) і ділянками травматичних впливів (права половина обличчя, правий ліктьовий суглоб). При цьому суттєвих розбіжностей не виявлено. Усе наведене надає змогу вважати за можливе виникнення ушкоджень у ОСОБА_4 при обставинах, наведених в протоколі проведення слідчого експерименту.
Із дослідженого в судовому засіданні протоколу огляду від 15.05.2018 року та фото таблиці до нього встановлено, що 15.05.2018 року слідчий Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, в присутності двох понятих, провів огляд мобільного телефону «Нокіа Х-2», в корпусі чорного кольору, мобільного телефону «Нокіа RM-1136», ланцюжка з металу жовтого кольору, які добровільно для проведення слідчих дій надав ОСОБА_7 . В ході огляду встановлено, що вказані телефони візуально схожі між собою за кольором корпусу, типом телефону (моноблок з кнопками для вводу інформації), практично одинакові за розмірами, телефони схожі за структурою. На краях ланцюжка з металу жовтого кольору, довжиною близько 58 см, встановлено пошкодження одного з кріплень у виді відсутності фрагменту закриваючого гачку. Крім того, практично по всій довжині ланцюжку наявні пошкодження фрагментів ланок у виді розривів.
Речовими доказами по кримінальному провадженню: мобільним телефоном «Nokia X-2», в корпусі чорного кольору, що належить потерпілому ОСОБА_4 ; мобільним телефоном «Nokia RM-1136», в корпусі чорного кольору, що належить обвинуваченому ОСОБА_7 ; ланцюжком з металу жовтого кольору, що належить обвинуваченому ОСОБА_7 .
У судовому засіданні також досліджені документи, що характеризують особу ОСОБА_7 .
У ході судового слідства суд дослідив всі докази, надані сторонами обвинувачення і захисту, із дотриманням принципу змагальності і свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведені перед судом їх переконливості.
Аналізуючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вина ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні в межах висунутого обвинувачення за викладених у вироку обставинах повністю підтверджена дослідженими в ході судового слідства доказами.
Версія обвинуваченого, що він не наносив тілесні ушкодження ОСОБА_4 спростовуються показами допитаних у судовому засіданні потерпілого, свідка, висновками судово-медичних експертиз.
Зокрема, твердження обвинуваченого, що він лише штовхнув потерпілого відкритою долонею в область шиї або тулубу і той упав на автомобіль, а також, що він не міг вдарити потерпілого, тому що між ними стояв інший водій, повністю спростовується висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_4 № 696 від 22.05.2018 року, згідно з яким у потерпілого було виявлено синці біля зовнішнього кута правого ока, на підборідді біля нижньої губи справа, в області правого ліктьового суглобу, синець і садна на кінчику носа, крововиливи і садна на червоній каймі обох губ з переходами на слизові оболонки, які утворилися від дії тупих предметів, не менш ніж від 5-ти травматичних впливів, а давність їх утворення не суперечить строку, вказаному освідуваним (14.05.2018 року). Потерпілий під час проведення слідчого експерименту 12.06.2018 року показав механізм і локалізацію нанесення йому тілесних ушкоджень. За висновком судово-медичної експертизи № 289/к від 26.06.2018 року між механізмом виникнення ушкоджень (права половина обличчя, область губ, правий ліктьовий суглоб) у потерпілого ОСОБА_4 і механізмом нанесення йому ушкоджень за даними протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого має місце співпадіння за травмуючими предметами (тупі) і ділянками травматичних впливів (права половина обличчя, правий ліктьовий суглоб). При цьому суттєвих розбіжностей не виявлено, тому було зроблено висновок про можливе виникнення ушкоджень у ОСОБА_4 при обставинах, наведених в протоколі проведення слідчого експерименту. Крім того, свідок ОСОБА_9 повідомила суду, що бачила як обвинувачений відштовхнув потерпілого і замахнувся, і, що до конфлікту у потерпілого ніяких тілесних пошкоджень не було.

Натомість показання потерпілого суд вважає такими, що повністю відповідають фактичним обставинам, встановленим судом, а також показанням допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , дослідженими матеріалам кримінального провадження, тому розцінює їх як достовірні, приймає як доказ вини обвинуваченого і вважає, що вони в сукупності з дослідженими в ході судового слідства доказами можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.
Під час судового слідства обвинуваченим було заявлено клопотання про виклик та допит ОСОБА_10 , в обґрунтування якого було зазначено, що останній був свідком події, що відбулася між потерпілим та обвинуваченим 14.05.2018 року, а саме бачив, що він не наносив удару потерпілому, а лише його відштовхнув. На підставі ухвали суду про судове доручення від 02.05.2019 року, органом досудового розслідування Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, було допитано ОСОБА_10 та за результатами проведеної слідчої дії складено протокол допиту даного свідка. В подальшому даний свідок неодноразового викликався у судові засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові відправлення, однак до суду не з`явився, у зв`язку з чим допитати його виявилося неможливим. Клопотань про примусовий виклик свідка ОСОБА_10 сторонами не заявлялося.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, думку потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання у рамках санкції статті, дані, що характеризують особу винного, раніше не судимий, його вік, стан здоров`я на обліку у психіатра і нарколога не перебуває, соціальні зв`язки неодружений, на його утриманні неповнолітніх дітей немає, є особою, яка досягла пенсійного віку. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_7 , суд не вбачає.
У рішенні «Бремер проти Німеччини» від 03.10.2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно із ч. 2 ст. 50 КК Україинпокарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Санкцією ч. 1 ст. 125 КК України передбачено кілька видів альтернативних покарань. Враховуючи дані про особу обвинуваченого, зокрема, матеріальний стан, а також те, що він є особою, яка досягла пенсійного віку, його відношення до скоєного, конкретні обставини справи, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, думку потерпілого, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, положення ст. ст. 56, 57 КК України, за якими обвинуваченому не можуть бути призначені покарання у виді громадських або виправних робіт, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, щовідповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання та є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , суд, враховуючи відсутність у учасників процесу відповідних клопотань, вважає за необхідне запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу не обирати.

По справі потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 матеріальної шкоди у розмірі 24 500 гривень і моральної шкоди у розмірі 25 000 гривень.
Зазначений цивільний позов обвинувачений не визнав і надав суду письмові заперечення, зазначаючи, що цивільний позов потерпілого не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, ОСОБА_4 не надано належних доказів на підтвердження матеріальних збитків у зв`язку з лікуванням і пошкодженням майна. Копії фіскальних чеків, які додані до заяви є неналежними і недопустимими доказами, оскільки не підтверджують належність та ідентифікацію до матеріальних витрат позивача. Заява про збільшення позовних вимог у зв`язку з витратами потерпілого на адвоката була подана вже під час судового розгляду. Крім того, потерпілим не надано документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат.
Положеннями ч. 1 ст. 129 КПК встановлено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Вирішуючи питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
На підставі ч. 1 ст. 1177 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 1195 Цивільного кодексу України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Визначаючи розмір матеріальної шкоди, завданої обвинуваченим потерпілому, суд виходить з наступного.
Зі змісту цивільного позову потерпілого вбачається, що він просить суд стягнути з обвинуваченого грошові кошти у розмірі 24 500 гривень, які складаються з витрат на лікування, правову допомогу, відновлення пошкодженого майна і транспортних витрат.
Під час судового розгляду кримінального провадження знайшли своє підтвердження лише витрати потерпілого на проведення судової медичної експертизи у розмірі 274 гривні 60 копійок.
В інший частині суд вважає заявлені ОСОБА_4 вимоги про відшкодування матеріальної шкоди не доведеними, оскільки потерпілим не надано належних і допустимих доказів витрат на ліки та обстеження.
Так, відповідно до пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд повинен врахувати, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість; відшкодування витрат на додаткове харчування, якщо його неможливо забезпечити в лікувальному закладі, визначається за раціоном, складеним дієтологом чи лікарем, який лікує, та затвердженим судово-медичною експертизою на підставі інформації органів державної статистики про середні ціни на продукти харчування в торговельній мережі того місяця, в якому їх придбали.
ОСОБА_4 не надані докази на підтвердження тієї обставини, що ним були придбані призначені саме йому лікувальні засоби і що ці ліки були придбані саме для лікування отриманих 14.05.2018 року тілесних ушкоджень. Крім того, потерпілим були надані фіскальні чеки, які не охоплюються періодом лікування (фіскальні чеки за липень, серпень і вересень 2018 року), і не доведено необхідність її придбання у вказаний період.
Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
До таких витрат відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу і витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, між потерпілим ОСОБА_4 і адвокатом ОСОБА_5 було укладено договір про надання останнім правової допомоги. Упродовж судового розгляду цей адвокат здійснював представництво інтересів потерпілого. Однак, ОСОБА_4 не надано суду документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (зокрема, квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касового чеку), акту виконаних робіт, а також не надано розрахунку витраченого часу його представником на надання відповідних послуг.
На підтвердження витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, потерпілим було надано копію чеків про оплату витрат на пальне. Однак, з вказаних чеків не вбачається, що вказане пальне було витрачене саме на прибуттям потерпілим до місця досудового розслідування і суду.
Отже, згідно зі ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу та витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження відносяться до процесуальних витрат і з огляду на вищевикладене не підлягають задоволенню.
Тому, з урахуванням розміру заявлених потерпілим вимог суд вбачає за можливе задовольнити позов ОСОБА_4 в частині стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди у розмірі 274 гривні 60 копійок.
Що стосується вимог потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.
На підставі ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України.
Згідно з ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Оцінюючи вимоги потерпілого про стягнення моральної шкоди, яка оцінена ним в загальній сумі 25 000 гривень, слід вважати доведеним той факт, що потерпілий ОСОБА_4 з вини ОСОБА_7 , в результаті його протиправних дій, переніс моральні страждання, а тому суд, з врахуванням майнового стану відповідача ОСОБА_7 , суті позовних вимог, характеру та глибини фізичних та моральних страждань, морально-психологічного хвилювання потерпілого, пов`язаних з отриманням тілесних ушкоджень, зміни звичайного способу життя, ступеня вини відповідача, виходячи із вимог розумності та справедливості, вважає за необхідне частково задовольнити вимоги потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди в загальній сумі 2 000 грн.
Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 100, 118, 128, 129, 368, 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_8 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди грошову суму у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок, в рахунок відшкодування завданого матеріального збитку грошову суму у розмірі 274 (двісті сімдесят чотири) гривні 60 копійок.
В іншій частині цивільного позову відмовити.
Речові докази:
- мобільний телефон «Nokia X-2», в корпусі чорного кольору, що належить потерпілому ОСОБА_4 і знаходиться у нього на відповідальному зберіганні залишити останньому за належністю;
- мобільний телефон «Nokia RM-1136», в корпусі чорного кольору, що належить обвинуваченому ОСОБА_7 і знаходиться у нього на відповідальному зберіганні залишити останньому за належністю;
- ланцюжок з металу жовтого кольору, що належить обвинуваченому ОСОБА_7 і знаходиться у нього на відповідальному зберіганні залишити останньому за належністю.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суду м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1