Справа № 214/2101/18
1-кп/214/361/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, об`єднане кримінальне провадження №0127, 0001240) відносно ОСОБА_4 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
На адресу суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 на 60 днів. В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначає на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України і в обґрунтування продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_4 є запобігання її спробам: переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення. Так, ОСОБА_4 , розуміючи тяжкість покарання, що загрожує їй за вчинення вказаних злочинів в разі доведення перед судом її вини, а саме позбавлення волі до 5 років, може переховуватися від суду та не з`являтися в судові засідання. ОСОБА_4 незаміжня, неповнолітніх дітей на утриманні не має, що свідчить про відсутність в неї міцних соціальних зв`язків, які б могли стримувати її залишити межі міста. На думку прокурора, наявність у обвинуваченої місця проживання не є гарантією виконання нею своїх процесуальних обов`язків. Крім того, ОСОБА_4 до моменту затримання не працювала, тобто не мала законних, належних та достатніх засобів для існування. При цьому, ОСОБА_4 раніше судима за вчинення умисних корисливих злочинів та обвинувачується у вчиненні двох умисних корисливих злочинів в період іспитового строку за вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.03.2019 року. Також, відносно ОСОБА_4 перебувають на розгляді обвинувальні акти в Корабельному районному суді м. Миколаєва, Центрально-Міському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та Жовтневому районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Вказані обставини, на думку прокурора, в сукупності свідчать про неможливість зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.
Обвинувачена ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора та надала клопотання, в якому просила змінити їй запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за адресою свого мешкання, а саме АДРЕСА_1 . Клопотання обґрунтувала тим, що має поганий стан здоров`я та потребує лікування, яке може бути забезпечене їй тальки за межами слідчого ізолятора. Також, обвинувачена зазначає, що у неї на утриманні знаходяться мати з другою групою інвалідності та бабуся, яка потребує постійного догляду. При цьому, ОСОБА_4 зобов`язується не порушувати зобов`язання, які будуть покладені на неї судом, не переховуватися від суду та не скоювати інших кримінальних правопорушень. Обіцяє, що знайде постійне місце роботи, більше не буде порушувати закон та почне вести нормальний чесний спосіб життя.
Захисник ОСОБА_5 проти клопотання прокурора заперечувала, підтримала клопотання обвинуваченої та просила змінити обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та про відмову в задоволенні клопотання обвинуваченої, виходячи з таких підстав.
Відповідно до положень ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України.
Суд вважає, що існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачена ОСОБА_4 не має міцних соціальних зв`язків, незаміжня, неповнолітніх дітей на утриманні не має, до затримання не працювала, тобто не має належних і достатніх засобів для існування.
Окрім того, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні двох епізодів кримінальних правопорушень, які нею вчинено в період іспитового строку, призначеного за попереднім вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.03.2019 року. При цьому, щодо ОСОБА_4 перебувають на розгляді обвинувальні акти в Корабельному районному суді м. Миколаєва, Центрально-Міському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та Жовтневому районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Зазначене вище дає підстави вважати, що ОСОБА_4 , знаходячись на волі може вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
З урахування вищевикладеного, особи ОСОБА_4 , яка обвинувачується у вчиненні умисних, корисливих злочинів середньої тяжкості, на думку суду, маються всі підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання наведеним вище ризикам.
Таким чином, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», оцінивши у сукупності всі обставини, з урахуванням цілей п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, суд вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 та вважає за неможливе застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав та доцільність продовження обвинуваченій ОСОБА_4 строку тримання під вартою на 60 днів.

Разом з тим, клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про зміну обраного щодо неї запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, суд залишає без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У відповідності до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно з ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити в тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного.

Як зазначено вище, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисних злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України, які згідно з ст.12 КК України, відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років. Між тим, ОСОБА_4 будучі засудженою за вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.03.2019 року, знову обвинувачується у вчиненні умисних корисливих злочинів, скоєних нею в період іспитового строку. Також, суд приймає до уваги, що обвинувачена не має міцних соціальних зв`язків та постійного джерела доходу.

При цьому, обвинуваченою ОСОБА_4 та її захисником ОСОБА_5 , ані в клопотанні, ані в судовому засіданні не наведено жодних обставин, які свідчили б про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які враховувалися при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд вважає, що більш м`який запобіжний захід, окрім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а наведені в клопотанні обвинуваченої доводи з приводу її тяжкого стану здоров`я, матері-інваліда та бабусі, які потребують постійного догляду, не можуть бути гарантією того, що обвинувачена не буде переховуватися від суду або не вчинить інше кримінальне правопорушення.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне в задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 відмовити.
Керуючись ст.ст.110, 331, 369, 371 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт залишити без задоволення.
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 21 серпня 2020 року.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений 23 червня 2020 року.

Суддя ОСОБА_1