ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/74/20 Справа № 708/678/17 Категорія: ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддів за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурорівОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000186 за апеляційною скаргою прокурора Чигиринського відділу Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 11.03.2019, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , раніше не судимий,-

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українець, громадянин України, уродженець с. Красносілля, Чигиринського району Черкаської області, проживаючий по АДРЕСА_2 , раніше не судимий:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українець, громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_3 , раніше не судимий,-

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_4 , інвалід 3 групи, маючий на утриманні неповнолітню дитину, -

визнані невинуватими та виправдані за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України за відсутності в їх діях складу злочину.

ОСОБА_9 визнаний невинуватим та виправданий за ч. 1 ст. 185 КК України за відсутності в його діях складу злочину.

Скасовано арешт автомобіля «Опель-Комбо» д.н.з НОМЕР_1 , частин чавунної каналізаційної труби, трьох лопат, сокири та частин молота, накладений ухвалою слідчого судді Чигиринського районного суду від 19.04.2017.

Процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 2968,80 грн. віднесено за рахунок держави.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачувався у тому, що він у ніч з 07 на 08 квітня 2017 року, знаходячись в лісовому масиві поблизу вул. Орбіта, с. Вітове, Чигиринського району, Черкаської області, маючи умисел на заволодіння чужим майном, що перебуває на балансі КП «Рацеве - Богдан», умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом викопування з піщаного ґрунту, незаконно заволодів дванадцятьма метрами каналізаційної чавунної труби, вартістю 2029 грн. 20 коп. за один метр, на загальну суму 24350 грн. 55 коп., чим завдав КП «Рацеве - Богдан» матеріальних збитків на вказану суму, після чого з місця скоєння злочину з викраденим майном зник.

Такі діяння ОСОБА_9 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч.1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Також, органом досудового розслідування ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 обвинувачувались у тому, що вони, діючи за попередньою змовою та у групі, 17 квітня 2017 року близько 19 год., знаходячись в лісовому масиві поблизу вул. Орбіта, с. Вітове, Чигиринського району, Черкаської області, маючи умисел на заволодіння чужим майном, що перебуває на балансі КП «Рацево - Богдан», умисно, таємно, з корисливих мотивів, викопали з піщаного ґрунту за допомогою лопат каналізаційну чавунну трубу загальною масою 360 кг, вартістю 1450,80 грн., яку в подальшому із застосуванням фізичної сили розбили на частини та під час завантаження вказаних частин чавунної труби до автомобіля марки «OPEL» моделі «COMBO», д.н.з. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_12 , були затримані працівниками поліції, у зв`язку з чим свій злочинний намір не довели до кінця з причин, що не залежали від їх волі, при цьому не вчинили усіх дій, які вважали необхідними, для доведення злочину до кінця.

Вказані дії обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України , як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб; обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Судом першої інстанції, дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, виправдано ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України , відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Виправдовуючи ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , районний суд виходив з презумпції невинуватості, необхідності тлумачення всіх сумнівів на користь обвинувачених та обґрунтування висунутого обвинувачення виключно на підставі належних, допустимих та достовірних доказів, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що в діянні обвинувачених є склад вказаних злочинів.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу в якій, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, просив скасувати через невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим та засудити: за ч. 1 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту, за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити 1 рік позбавлення волі; ОСОБА_11 визнати винуватим та засудити за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі; ОСОБА_12 визнати винуватим та засудити за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі; ОСОБА_10 визнати винуватим та засудити за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. Витрати на проведення експертиз стягнути з обвинувачених, долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що, розглядаючи кримінальне провадження, суд першої інстанції упереджено підійшов до доказів, на яких ґрунтується обвинувачення і висновок про недоведеність вини обвинувачених побудовано виключно на показах обвинувачених та доводах захисника.

Судом першої інстанції безпідставно визнано недопустимими доказами протоколи огляду місця події від 08.04.2017, 13.04.2017 та від 20.06.2017, оскільки вони складені без жодних порушень, відповідно до ст.ст. 223, 237 КПК України. У слідчого були всі підстави для проведення огляду місця події, оскільки вони проводились з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про те, що обвинувачених затримано в порядку ст. 208 КПК України на місці вчинення злочину, в активній її стадії.

Судом не було вжито заходів до виклику ОСОБА_16 та не з`ясовано питання належності викраденого майна комунальному підприємству.

Заслухавши доповідь судді, думки прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, думки обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та їх захисника ОСОБА_13 , які просили залишити виправдувальний вирок без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положенням ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Вказані вимоги закону районним судом при постановлені вироку щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 виконані в повному обсязі.

Місцевий суд вірно встановив фактичні обставини по справі, на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів по справі прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, а ОСОБА_9 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 ч.2 ст.185, ч.1 ст.185 КК України.

При цьому, суд у своєму вироку проаналізував кожен доказ, на який орган обвинувачення посилався у обвинувальному акті і дав їм належну оцінку з точки зору належності, допустимості та достатності.

Так, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і при апеляційному перегляді справи, обвинувачений ОСОБА_9 винуватим себе не визнавав, надав пояснення, що по епізоду крадіжки, який мав місце з 07 на 08 квітня 2017 року повідомити нічого не може, оскільки йому про це нічого не відомо, він даного злочину не вчиняв.

Крім того, судом першої інстанції досліджено докази, які орган досудового розслідування поклав в основу обвинувачення ОСОБА_9 за ч.1 ст.185 КК України, а саме: досліджено відношення КП «Рацеве-Богдан»; рапорт оперативного чергового Чигиринського ВП про викрадення каналізаційної чавунної труби; протоколи огляду місця події від 08 квітня 2017 року, 13 квітня 2017 року, 20 червня 2017 року відповідно до яких оглянуто місце знаходження викраденої каналізаційної труби, що знаходиться біля дороги в лісовому масиві неподалік вул. Орбіта в с. Вітове Чигиринського району Черкаської області; протокол від 17 квітня 2017 року про затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_9 , під час здійснення якого в нього вилучене взуття; довідка ТОВ «Виробниче підприємство «Вторметал» про вартість одного кілограма брухту чорного металу станом на 08 квітня 2017 року; довідка приватного підприємця ОСОБА_17 про вартість одного метра каналізаційної чавунної труби діаметром близько 200 мм, станом на 08 квітня 2017 року, становить 2029,20 грн.

Судом першої інстанції також досліджено висновок трасологічної експертизи №1003 від 31 травня 2017 року, згідно якого слід низу взуття, розміром 128х326 мм, який зафіксований фотографічним способом та роздрукований на аркуші паперу формату А-4, що був виявлений та вилучений під час огляду місця події від 08 квітня 2017 року на узбіччі проїжджої частини неподалік вул. Орбіта, с. Вітово, Чигиринського району, міг бути залишений як низом підошви черевика на праву ногу пари взуття, яка вилучена 17 квітня 2017 року у ОСОБА_9 та надана на експертизу, так і іншою підошвою взуття на праву ногу з подібним рельєфним малюнком та розмірними характеристиками елементів малюнку.

Колегія суддів погоджується з критичною оцінкою даного висновку, оскільки він не містить однозначного висновку про належність сліду низу взуття відбитку низу підошви взуття, вилученого 17.04.2017 у обвинуваченого ОСОБА_9 . Тобто, як вірно зазначив суд, неможливо стверджувати категорично, що слід низу взуття, розміром 128х326 мм, який зафіксований фотографічним способом та був виявлений і вилучений під час огляду місця події від 08 квітня 2017 року на узбіччі проїжджої частини неподалік АДРЕСА_5 , залишений саме низом підошви черевика на праву ногу пари взуття, яка вилучена 17 квітня 2017 року у гр. ОСОБА_9 .

Дослідженням вказаних доказів, а потім їх оцінкою, суд прийшов до переконання, що винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, не підтверджена зібраними та наданими суду для дослідження доказами, оскільки жоден з вказаних доказів, як і їх сукупність не доводять поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

До того ж, судом першої інстанції обґрунтовано визнано недопустимим доказом протокол огляду місця події від 08.04.2017, з огляду на наступне.

Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 85 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Як передбачено ст. 214 КПК України, здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду.

Так, судом першої інстанції встановлено відсутність будь-яких даних, які б могли слугувати підставою для невідкладного проведення 08 квітня 2017 року огляду місця події, оскільки відношення від 07 квітня 2017 року, що передувало проведенню огляду місця події 08 квітня 2017 року, яким КП Рацеве-Богдан повідомило орган досудового розслідування про вчинений злочин, не містить інформації про реєстрацію його в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, а тому не може слугувати підставою для внесення відомостей про виявлене кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Аналізуючи зміст зазначеного документа, місцевий суд дійшов висновку, що він не може слугувати повідомленням про вчинений злочин, оскільки не вказує про конкретні факти викрадення майна із зазначенням дати його вчинення, а також не містить відмітки про прийняття його черговою частиною, а тому не є повідомленням про злочин, вчинений 08 квітня 2017 року. Інших документів, які слугували підставою для реєстрації відомостей про вчинений злочин та підставою для початку досудового розслідування 08.04.2017, стороною обвинувачення не надано.

З огляду на викладене та з урахуванням правової позиції Верховного Суду, наведеної у постанові від 05 лютого 2019 року у справі № 236/2029/16-к, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що без наявності інформації про вчинення кримінального правопорушення, зафіксованої у певній процесуальній формі, проведення огляду місця події не допускається, а тому протокол огляду місця події від 08.04.2017 є недопустимим доказом.

Крім того, обґрунтованим, на думку колегії суддів, є висновок місцевого суду про неналежність таких доказів, як протоколи огляду місця події від 13.04.2017 та від 20.04.2017, оскільки вони не містять інформації, яка підтверджує факт вчинення ОСОБА_9 крадіжки 12 метрів каналізаційної чавунної труби.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

На суд не покладено обов`язок збирання доказів, а лише у відповідності до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повністю дотримався вимог ст. 94 КПК України та надав належну оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості, а сукупності доказів з огляду на їх достатність та прийшов до вірного висновку про відсутність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги прокурора про ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, оскільки орган обвинувачення не надав достатніх доказів, які б доводили винуватість обвинувачених у вчиненні вказаного злочину.

Так, як в суді першої, так і в апеляційній інстанції, обвинувачені винними себе не визнали.

ОСОБА_9 показав, що 17 квітня 2017 року близько 12 год. він вийшов із дому в магазин-мінімаркет і біля магазину зустрів ОСОБА_11 і ОСОБА_10 . Вони спілкувалися і вирішили пройтися позбирати металобрухт. На узбіччі побачили кучу металобрухту, прикриту сухим сосновим гіллям, яке вирішили перевезти. В цей час повз них проїжджав автомобіль Опель Комбо під керуванням ОСОБА_12 , якого вони попросили допомогти. Як тільки почали вантажити металобрухт в автомобіль ОСОБА_12 , під`їхала поліція. Вагу металу та куди його повезли він не знає. Крім того, зазначав, що з собою мали лише мішок.

Аналогічні покази з приводу даних подій надали обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 . ОСОБА_12 крім того повідомив, що після зважування виявилось, що металобрухту було 100 з лишнім кг.

Крім того, всі обвинувачені надали суду показання про те, що біля металобрухту було 3 лопати і кувалда.

Судом першої інстанції досліджено повністю докази, які орган обвинувачення надав в обґрунтування винуватості обвинувачених у вчиненні злочину, а саме: протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від директора КП «Рацеве-Богдан» ОСОБА_18 ; відношення КП «Рацеве-Богдан» від 17 квітня 2017 року; протоколи огляду місця події від 17.04.2017, 08.04.2017, 13.04.2017, 20.06.2017, згідно яких оглянуто місце знаходження викраденої каналізаційної труби, що біля дороги в лісовому масиві неподалік вул. Орбіта в с. Вітове Чигиринського району Черкаської області; протоколи від 17 квітня 2017 року про затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , під час здійснення якого в останніх вилучене взуття; висновок трасологічної експертизи № 1003 від 31 травня 2017 року; показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які є оперуповноваженими Чигиринського ВП, та повідомили про проведення патрулювання у зв`язку з неодноразовими повідомленнями про вчинення крадіжок труби на території «Орбіти»; протоколи проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 від 23 травня 2017 року, за участю свідка ОСОБА_19 від 23 травня 2017 року; акт контрольного зважування вилученого металобрухту від 17 квітня 2017 року, згідно якого вага частин труби, що знаходилися в автомобілі «Опель-Комбо», склала 111 кг, частин, виявлених на узбіччі 219 кг; довідка ТОВ «Виробниче підприємство «Втор метал» про вартість одного кілограма брухту чорного металу станом на 17 квітня 2017 року; довідка про вартість одного метра каналізаційної чавунної труби; протокол огляду предмета від 12 липня 2017 року; висновок експерта від 26 жовтня 2018 року № 8/790 про вартість частин каналізаційної труби; допитано директора КП «Рацеве-Богдан» ОСОБА_18 , який надав показання про факти крадіжки каналізаційних труб.

Дослідженням вказаних доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дані докази не доводять причетність обвинувачених до вчинення інкримінованого їм злочину.

Так, судом враховано, що протокол огляду місця події від 17 квітня 2017 року проведений з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону, зокрема, в ході огляду місця події було проведено обшук автомобіля «Опель-комбо» з порушенням вимог статей 233, 234 КПК України, згідно яких вимагається добровільна згода особи, яка володіє цим майном або ухвала слідчого судді.

Як встановлено місцевим судом ОСОБА_12 не є володільцем автомобіля «Опель-комбо», автомобіль перед оглядом був зачинений, а відтак твердження сторони обвинувачення про згоду ОСОБА_12 , який є користувачем автомобіля, на його огляд, є безпідставним, а тому суд першої інстанції обґрунтовано надав критичну оцінку даному факту.

Крім того, суд вірно звернув увагу на інші порушення вимог КПК України при складанні протоколу огляду місця події від 17.04.2017, а саме, ч.ч.2,3 ст. 214, ч.7 ст. 223, ч.2 ст. 237 КПК України, внаслідок чого визнав даний доказ в силу ст.. 86 КПК України недопустимим доказом.

Водночас, колегія суддів погоджується з рішенням суду про застосування доктрини «плодів отруйного дерева» щодо визнання недопустимими доказами, висновку судової трасологічної експертизи № 1003 від 31 травня 2017 року, протоколу контрольного зважування від 17 квітня 2017 року, постанови слідчого від 20 квітня 2017 року про визнання речовими доказами фрагментів металобрухту, автомобіля «Опель-Комбо», господарських знарядь, висновку судової товарознавчої експертизи № 8/790 від 26 жовтня 2018 року, протоколу огляду, а також протокол огляду та зважування від 12 липня 2017 року, оскільки вказані докази отримані внаслідок проведення такої слідчої дії, як огляд місця події від 17.04.2017, протокол якої визнано недопустимим доказом.

Крім того, місцевий суд обґрунтовано зазначив про неправильність, визначеного органом досудового розслідування, розміру матеріальної шкоди, відсутність доказів перебування на балансі КП «Рацеве-богдан» станом на 17.04.2017 - 12 метрів каналізаційної труби, акт інвентаризації, в якому було б зафіксовано метраж викраденої труби також не наданий суду.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України в діях обвинувачених, а тому рішення суду про визнання їх невинуватими та виправдання є законним та обґрунтованим.

Інших доказів, які б свідчили про винуватість обвинувачених, органом обвинувачення суду не надано.

Згідно вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За клопотанням учасників судового провадження відповідно до вимог ч.3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Так, прокурор в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду просив повторно дослідити докази у кримінальному провадженні та допитати свідків і обвинувачених по справі, при цьому, мотивуючи необхідність такого повторного дослідження незгодою з їх оцінкою судом першої інстанції.

Передбачених законом підстав для задоволення клопотання прокурора про повторне дослідження доказів у даній справі колегією суддів не встановлено та відмовлено в його задоволенні, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 30.05.2019 № 572/843/17 від 30.05.2019, згідно якої сам по собі факт непогодження з висновками суду першої інстанції не є підставою для повторного дослідження доказів.

Безпідставним, на думку колегії суддів, є твердження апелянта про невжиття судом першої інстанції заходів до виклику ОСОБА_16 з метою його допиту, оскільки останній був допитаний судом та надав покази з приводу неодноразових звернень щодо крадіжок каналізаційної труби, а також обставин подій, які відбувались 17.04.2017.

Критично колегія суддів оцінює доводи апелянта про безпідставність визнання недопустимими доказами протоколів огляду місця події від 08.04.2017, 13.04.2017 та від 20.06.2017, так як лише протокол від 08.04.2017 визнаний недопустимими доказом, з огляду на те, що огляд місця події проведений без наявності інформації про вчинення кримінального правопорушення, зафіксованої у певній процесуальній формі, інші протоколи огляду місця події від 13.04.2017 та 20.06.2017 визнано судом неналежними доказами, оскільки вони не містять інформації, яка б вказувала на факт вчинення ОСОБА_9 крадіжки каналізаційної труби.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про неврахування судом показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які є оперуповноваженими Чигиринського ВП про затримання обвинувачених на місці вчинення злочину.

Так місцевий суд повністю навів дані покази свідків, проте через визнання недопустимими доказами протоколу огляду місця події від 17.04.2017, висновку трасологічної експертизи №1003 від 31.05.2017, протоколу контрольного зважування від 17.04.2017, постанови слідчого про визнання речовими доказами від 20.04.2017, висновку судової товарознавчої експертизи №8/790 від 26.10.2018, протоколу огляду та протоколу зважування від 12.07.2017, відсутність достатніх доказів того, що інкримінований злочин вчинений саме обвинуваченими, такі показання самі по собі не є підставою для ухвалення обвинувального вироку, а тому суд першої інстанції оцінивши їх в сукупності прийшов до вірного висновку про необхідність виправдання обвинувачених.

Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора щодо наявності підстав для скасування виправдувального вироку щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів знаходить їх безпідставними та такими, що не можуть слугувати підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, з ухваленням нового вироку, з огляду на таке.

Відповідно до положень, передбачених ч.1 ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Разом з тим, в апеляційній скарзі прокурора не зазначено жодної, з передбачених наведеною вище статтею підстав, які б дозволили дійти висновку про те, що оскаржуване судове рішення, а саме виправдувальний вирок суду щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

У зв`язку з цим колегія суддів не вбачає даних про те, що ухвалене судом першої інстанції рішення є необґрунтованим або невмотивованим, оскільки воно ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України та з наведенням у вироку належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав, передбачених ст.ст.409, 411, 420 КПК України, для скасування виправдувального вироку суду.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Згідно з ч.1 п.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Виходячи із змісту положень ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 1950) та ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється при умові, коли в ході судового розгляду винність особи у вчиненні злочину доведена об`єктивними доказами, одержаними законним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться не на її користь.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

З огляду на викладене, дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, колегія суддів не знаходить підстав, зазначених у ст. 420 КПК України, для скасування виправдувального вироку суду першої інстанції і ухвалення нового обвинувального вироку стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , а тому апеляційну скаргу прокурора залишає без задоволення, а вирок суду першої інстанції, який є законним, обґрунтованим та вмотивованим - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, ч.1 п.1 ст. 407, ст. 418 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 11 березня 2019 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Чигиринського відділу Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :