Справа № 522/6988/20
Провадження № 1-кс/522/6780/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 року слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00001522 від 15.04.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно клопотання слідчого, в ході проведення досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що після скоєння злочину підозрювані викрадене майно збувають особам, які освідомленні про їх злочинну діяльність.

За наявною інформацією вказані особи після скоєння злочину викрадене майно збувають особам, які освідомленні про їх злочинну діяльність, а саме ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , вказана квартира на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_5 .

08.04.2020 слідчим Приморського ВП проведено санкціонований обшук за місцем мешкання ОСОБА_5 в результаті якого, виявлено та вилучено:

1)Грошові кошти, в сумі: 150 000 гривень, з них:

- номіналом 1000 гривень, у кількості 8 купюр;

- номіналом 500 гривень, у кількості 251 купюри;

- номіналом 200 гривень, у кількості 81 купюри;

- номіналом 100 гривень, у кількості 3 купюр.

2) Грошові кошти, в сумі: 4 000 доларів США, номіналом 100 доларів США.

3) Ланцюжки, у кількості 5 шт., з них: з металу жовтого кольору у кількості 3 шт. (один з кулоном) та два з металу сріблястого кольору.

4) Кулони, з металу жовтого кольору, у кількості 3 шт. та у кількості 2 шт з металу сріблястого кольору;

5) Замки, з металу жовтого кольору (для ланцюжків), у кількості 2 шт.

6) Каблучки, з металу жовтого кольору у кількості 8 шт. та у кількості 4 шт із металу сріблястого кольору;

7) Ювелірне каміння, у кількості 26 шт, з них: 8 шт. різнокольорових, 3 шт. бордового кольору, 2 шт. червоного кольору, 2 шт. блакитного кольору, 11 шт ((сколів), які зі слів являються діамантами загальною вагою 0,22 Карат).

8) Залишки ювелірних виробів (лом) у 2 зіп-какетах жовтого кольору та 2 зіп-пакети сріблястого кольору (один з яких зі слів є платиною загальною вагою 2,22 грами);

9) текстильні ланцюжки з металевими вставками жовтого кольору у кількості 10 штук;

10) сережки (одиничні) у кількості 6 шт, виготовлені з металу жовтого кольору;

11) 37 пар сережок виготовлених з металу жовтого кольору.

Як зазначає слідчий, вказані речі визнані речовим доказом у зв`язку із чим, виникла необхідність накласти арешт, підставою якого є те, що існують безспірні підстави та підозри що воно є доказом злочину, було предметом вчинення кримінального правопорушення, зберігає сліди та інші відомості що можуть бути використані як доказ факту чи обставин що встановлюються під час кримінального провадження, метою накладання арешту є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зазначене майно можливо та необхідно використати у кримінальному провадженні, як доказ, а не накладання арешту може призвести до його спотворення, зіпсування, знищення, відчуження та неможливості встановлення важливих фактів та обставин що обов`язково необхідно встановити під час кримінального провадження.

Враховуючи, що в ході досудового розслідування виникла необхідність в проведенні комплексу експертиз, а також той факт, що вилучене майно має суттєве значення для проведення подальшого досудового розслідування по вищевказаному кримінальному провадженню, слідчий просить накласти арешт на майно, яке 08.04.2020, вилучено в ході санкціонованого обшуку квартири АДРЕСА_2 .

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив задовольнити.

Захисник ОСОБА_4 та власник майна ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно, зазначивши, що вилучене майно не є засобом, знаряддям чи матеріальним забезпеченням вчинення кримінального правопорушення.

Вивчивши надані матеріали, вислухавши думку учасників процесу, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів, та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Питання щодо накладення арешту на зазначене майно було предметом розгляду слідчим суддею Приморського районного суду м. Одеси 01.04.2020 року в рамках проведення досудового розслідування за кримінальним провадженням №0000076 за ч. 2 ст. 186 КК України.

Так, згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 29.04.2020 року, що органом досудового розслідування не було доведено того, що вилучені в квартирі ОСОБА_5 грошові кошти та інше майно відповідають критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, тобто є речовими доказами в зазначеному провадженні, оскільки не було доведено того, що таке майно набуте кримінально протиправним шляхом.
Зокрема, із протоколу обшуку від 08.04.2020 р. вбачається, що за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 були вилучені грошові кошти та майно, а саме золоті вироби та ювелірне каміння, проте не було виявлено та вилучено золотого ланцюжка з хрестиком, належного гр. ОСОБА_7 , за заявою якого відомості були внесені до ЄРДР та на теперішній час здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ч. 2 ст. 186 КК України за фактом заволодіння вказаним майном ОСОБА_7 невстановленими особами. Зазначену обставину підтвердив прокурор ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції.

Водночас, в судовому засіданні власник арештованого майна ОСОБА_5 пояснив, що виявлені за місцем його проживання золоті прикраси він купляв самостійно та відкладав «на чорний день», сам виготовляв та ремонтував золоті вироби, працевлаштований на ринку вантажником та раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, органом досудового розслідування не було доведено жодної причетності ОСОБА_5 до розслідуваного кримінального провадження №0000076 за ч. 2 ст. 186 КК України, останній процесуального статусу в провадженні не має, а наявні в матеріалах провадження дані щодо того, що він підписаний у мобільних телефонах його контактів як « ОСОБА_8 » або аналогічними записами, колегія суддів до уваги не приймає та зауважує, що зазначена обставина не доводить поза розумним сумнівом причетності ОСОБА_5 до грабежу або придбання майна, одержаного злочинним шляхом. Натомість, зазначена обставина підтверджується поясненнями самого ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційного суду про те, що він періодично займається виготовленням та ремонтом золотих виробів, тобто підробляє ювеліром.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання прокурора на те, що відносно ОСОБА_5 на теперішній час внесені відомості до ЄРДР за ст. 198 КК України (придбання, отримання, зберігання чи збут майна, одержаного злочинним шляхом), оскільки такі відомості були внесені до ЄРДР 15.04.2020 р. (а.с. 30), в той час як клопотання про арешт майна було подано до суду 09.04.2020 р. (а.с. 1), та, окрім того, зазначена обставина не відноситься до розслідуваного кримінального провадження за ч. 2 ст. 186 КК України, в межах якого було подано клопотання слідчого та вирішується питання щодо накладення арешту на майно.

Більш того, прокурор ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції пояснив, що на теперішній час вилучені за місцем проживання ОСОБА_5 золоті вироби та прикраси не були впізнані потерпілими по будь-якому кримінальному провадженню.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної ним в п.2 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік (далі Узагальнення), правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

Пунктом 6 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому слід пам`ятати, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). У свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у рішенні.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної ним в п.2 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що на теперішній час за кримінальним провадженням №00001522 від 15.04.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України, в рамках якого слідчий просить накласти арешт на зазначене майно, про підозру будь-кому, в тому числі власнику майна ОСОБА_5 , не повідомлено, вважаю, що підстави для арешту майна, відсутні.

З огляду на приписи п.18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право власника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Одеської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00001522 від 15.04.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України відмовити.

Ухвала протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

05.05.2020