ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1245/20 Справа № 193/1598/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2020 року було відмовлено засудженому ОСОБА_7 в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання.
Як встановлено судом, ОСОБА_7 засуджений 21 січня 2009 року Сокирянським районним судом Чернівецької області за ст. ст. 115 ч. 1; 357 ч. 3; 185 ч. 3; 70 ч. 1 КК України до 14 років 6 місяців позбавлення волі, тобто за вчинення злочину, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як особливо тяжкий злочин.
Згідно наявних у особовій справі матеріалів вбачається, що засуджений характеризується позитивно, встановлених вимог порядку відбування покарання дотримується, має 7 погашених стягнень та 5 заохочень. Інвалід ІІ групи, до роботи на виробничих майстернях установи не залучається за станом здоров`я. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Утримує у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться сумлінно. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень навичок для їх виконання. Бере участь у реалізації програм диференційного виховного впливу «Знайте свої права та обов`язки» та «Повернення». Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та телефонних розмов. Засуджений під час відбування покарання не перебуває на профілактичному обліку. Вину в скоєному злочині визнає, надає належну оцінку скоєному. За вироком суду позову не має. Виконавчі листи до установи не надходили.
Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого щодо застосування до нього вимог ст. 81 КК України, суд першої інстанції, враховуючи характер та кількість накладених на засудженого стягнень, тяжкість і характер вчиненого ним злочину, дійшов до висновку, що ОСОБА_7 не став на шлях виправлення і не заслуговує умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі на невідбутий термін, як особа, яка сумлінною поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Засуджений в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2020 року та постановити нову, якою звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, призначеного за вироком суду.
В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_7 посилається на те, що за час відбування покарання своєю поведінкою, ставленням до праці, дотриманням режиму повністю довів, що став на шлях виправлення, вину у вчиненому злочині визнає в повному обсязі, за час відбування покарання надав оцінку вчиненому ним кримінальному правопорушенню, судових стягнень внаслідок вчиненого злочину засуджений не має, виконавчих листів відносно нього до виправної установи не надходило, а тому він має повне право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Позиція учасників судового провадження.
Засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу засудженого та просили її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою звільнити ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання.
Прокурор заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого та його захисника, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, суд повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання, пославшись на те, що засуджений не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.
Так, застосування положень ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом суду.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, судом обґрунтовано враховано те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою не довів свого виправлення, оскільки мав 7 стягнень та має 5 заохочень за весь період відбування покарання, крім того, враховано тяжкість і характер вчиненого ним злочину.
Відповідно до наявної в матеріалах справи характеристики засудженого ОСОБА_7 , засуджений за час його перебування в Чернівецькому слідчому ізоляторі, ДУ Городищенська виправна колонія № 96, ДУ Стрижавська виправна колонія № 81, ДУ Слов`яносербська виправна колонія 60 заохочень та стягнень не мав, за час його перебування в ДУ Софіївська виправна колонія № 45 засуджений характеризується позитивно, мав 7 стягнень, які є погашеними у встановленому законом порядку, та 5 заохочень, є інвалідом ІІ групи, до роботи на виробничих майстернях установи не залучається за станом здоров`я, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться сумлінно, бере участь у реалізації програм диференційного виховного впливу «Знайте свої права та обов`язки» та «Повернення». Вину в скоєному злочині визнає, надає належну оцінку скоєному. За вироком суду позову не має. Виконавчі листи до установи не надходили.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про не доведення засудженим свого виправлення.
Так, за весь період відбування покарання, засуджений мав 7 стягнень, які хоч і є погашеними, однак характеризують його поведінку протягом всього періоду відбування покарання, а тому посилання засудженого ОСОБА_7 на те, що він дотримувався режиму відбування покарання є необгрунтованим.
Крім того, наявність у ОСОБА_7 лише п`яти заохочень за весь період відбування покарання, починаючи з 26.05.2008 року, не свідчить про те, що засуджений своєю поведінкою довів своє виправлення.
Твердження засудженого про те, що своїм ставленням до праці він довів те, що став на шлях виправлення є безпідставним, оскільки відповідно до наявної в матеріалах провадження характеристики на засудженого, наданої ДУ Софіївська виправна колонія № 45, ОСОБА_7 до роботи на виробничих майстернях установи не залучається за станом здоров`я.
Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що він вину у вчиненому злочині визнає в повному обсязі, за час відбування покарання надав оцінку вчиненому ним кримінальному правопорушенню, судових стягнень внаслідок вчиненого ним злочину не має, виконавчих листів відносно нього до виправної установи не надходило, не є безумовними підставами для застосування до нього вимог ст. 81 КК України.
Враховуючи викладене, судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про не доведення засудженим свого виправлення з посиланням на ті обставини, що засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, з чим погоджується колегія суддів.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , оскільки відсутні достатні підстави стверджувати, що останній протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог його апеляційної скарги слід відмовити.
Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів і підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4