ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/181/19 Номер провадження 11-кп/814/322/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України О.Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002629, за апеляційними скаргами прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника в його інтересах адвоката ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Березоточа, Лубенського району, Полтавської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, інваліда ІІІ групи, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1)10.10.2002 року Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.17, ст. 94, ст. 93 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді 8 років позбавлення волі (звільнений 10.06.2010 року по відбуттю покарання); 2) 18.06.2015 року Київським районним судом м. Полтави за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді 240 год. громадських робіт,визнано винуватим та засуджено:
-за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років.
Вирішено долю речових доказів.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винуватим в тому, що він 19.10.2018 року у квартирі АДРЕСА_2 , разом із власником квартири ОСОБА_11 , з яким він спільно проживав за вказаною адресою, а також із знайомими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 спільно відпочивали, вживаючи алкогольні напої.
В ході спільного відпочинку, близько 15:00 год., між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 відбулася сварка на побутовому ґрунті, в ході якої у ОСОБА_8 виник раптовий умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_11 . ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою позбавлення життя ОСОБА_11 , схопив правою рукою кухонний ніж, який лежав поряд на столі, та наніс ним удар у ліву частину грудної клітини потерпілого, спричинивши, згідно висновку експерта № 1214-а від 23.11.2018 року тілесні ушкодження у вигляді сліпого, проникаючого, колото-різаного ушкодження грудної клітини зліва з пошкодженням серця та лівої долі печінки, які, стосовно живої особи, носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх спричинення. Унаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_11 помер на місці.
Згідно висновку експерта №1214-а від 23.11.2018 року, причиною смерті ОСОБА_11 стало сліпе, проникаюче, колото-різане ушкодження грудної клітини зліва з пошкодженням серця та лівої долі печінки з розвитком тампонади серця в серцевій сорочці кров`ю. Смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Таким чином, за вчинення своїх умисних дій, які виразилися у вбивстві, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті людині, вчиненому особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним та призначити покарання за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 15 років.
Посилається на те, що хоча судом і враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, прохання потерпілої про призначення суворого покарання, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше судимий за вчинення особливо тяжкого злочину, часткове визнання ним вини, однак дані обставини враховані недостатньо, внаслідок чого призначене ОСОБА_8 покарання не може повною мірою забезпечити виправлення засудженого та запобігти вчиненню ним нових злочинів.
Вказує, що одразу після вчинення злочину ОСОБА_8 не викликав швидку допомогу та не вжив жодних заходів щодо надання будь-якої допомоги потерпілому ОСОБА_11 .
При цьому, ОСОБА_8 зачинив будинок зсередини, чим унеможливив входження до нього працівників бригади екстреної медичної допомоги та поліції без засобів подолання перешкод.
Зазначає, що ОСОБА_8 7 разів був засуджений за вчинення злочинів проти власності та життя і здоров`я, в тому числі і за вчинення замаху на умисне вбивство, більше 19 років відбував покарання у місцях позбавлення волі. Надані йому можливості щодо виправлення та перевиховання у дусі поваги до закону не використав.
Крім того, обвинувачений вину не визнав, а його посилання на спричинення ОСОБА_11 ножового поранення з необережності, повністю протирічить зібраним по справі доказам та свідчить про спробу уникнути покарання за вчинений злочин шляхом надання неправдивих показань.
Вважає, що судом не повною мірою враховано наявність рецидиву злочину, оскільки ОСОБА_8 вчинено кримінальне правопорушення умисного характеру в період не знятої та не погашеної в установленому законом порядку судимості за вчинення умисного злочину, про що свідчить вирок Київського районного суду м. Полтави від 18.06.2015.
Не приділено уваги і тому, що ОСОБА_8 вчинив злочин у стані сп`яніння та на ґрунті алкоголізму, що підтверджується актом судово-психіатричного експерта № 485 від 30.11.2018.
Безпідставно визнано обставину, що пом`якшує покарання вчинення злочину особою, що перебуває у стані сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними або аморальними діями потерпілого, оскільки дана обставина не передбачена п. 7 ч. 1 ст. 66 КК України, а в силу ч. 2 ст. 66 КК України у місцевого суду не було підстав визнавати її такою, що пом`якшує покарання.
Посилається на те, що обвинувачений спричинив потерпілому тілесні ушкодження через сплив певного проміжку часу після припинення образ з його боку, коли ОСОБА_11 наказав йому збирати свої речі та виселятись з помешкання, при цьому попрохавши свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вийти з будинку на вулицю. На думку прокурора, вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_8 прагнув помститися ОСОБА_11 за дії, які вважав образливими для себе, шляхом заподіяння останньому смерті.
Вказує, що про безпідставність визнання судом зазначеної пом`якшуючої покарання обставини свідчить і малозначність приводу, через який ОСОБА_8 вчинив злочин та відсутність будь-яких протиправних та аморальних дій потерпілого щодо нього.
Згідно акту судово-психіатричного експерта № 485 від 30.11.2018, на момент вчинення інкримінованого діяння, ОСОБА_8 не перебував у стані фізіологічного афекту, а знаходився у стані простого алкогольного сп`яніння, коли міг повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та змінити правову кваліфікацію його дій на ст. 119 КК України вбивство через необережність.
Вказує на те, що суд неправильно зазначив у вироку обставини за яких потерпілий давив його подушкою, а не руками та зазначає що він не відразу схопився за ніж. Так потерпілий його штовхнув на диван при цьому лайкою висловлювався на його адресу та сказав, що він живим не вийде поки не віддасть гроші. Після цього він взявся за ножа з метою вийти та в цей момент потерпілий його штовхнув, а ззаду його штовхнув ОСОБА_13 , внаслідок чого він не зміг відійти назад та наніс удар. Зазначає, що умислу на вбивство потерпілого у нього не було.
Просить врахувати його щире зізнання, показання свідка ОСОБА_15 та позитивні характеристики людей, які його знають, упереджене ставлення під час судового розгляду, порушення Конституції України прокурором ОСОБА_10 .
Крім того зазначає, що дуже добре ставився до потерпілого ОСОБА_11 та всіляко допомагав йому.
Адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та вважає за необхідне кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ст. 116 КК України.
Так, на думку захисника, судом вірно встановлено обставину, що пом`якшує покарання вчинення злочину особою, що перебуває у стані сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними або аморальними діями потерпілого.
Зауважує, що ОСОБА_8 перебував у стані сильного душевного хвилювання, який виник раптово, і цей стан був спровокований неправомірними діями самого потерпілого ОСОБА_11 .
Крім того, його підзахисний в судовому засіданні наполягав, що удару ножем потерпілому ОСОБА_11 в грудну клітину він не наносив, смерті його не бажав, як і спричинення тілесних ушкоджень. Винен лише в тому, що взяв ніж зі столу, щоб налякати у відповідь на протиправні дії стосовно нього з боку потерпілого і його товаришів ОСОБА_13 та ОСОБА_12 . При цьому тілесне ушкодження ОСОБА_11 було спричинено внаслідок одночасного нападу потерпілого спереду та поштовху ОСОБА_13 в спину, коли ОСОБА_8 тримав ніж у руці.
Однак, на думку захисника викладені в судовому рішенні дані, не відповідають обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильних висновків.
При цьому, висновки суду про винуватість ОСОБА_8 неправомірно ґрунтуються на показаннях свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які причетні до протиправних дій по відношенню до ОСОБА_8 та можливо до спричинення смерті ОСОБА_11 , що викликає сумніви в об`єктивності та правдивості їх показань.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції захисник та обвинувачений підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити з підстав у них наведених, одночасно заперечили проти доводів апеляційної скарги прокурора. Прокурор підтримав подану прокурором Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_16 апеляційну скаргу із змінами та просив її задовольнити та заперечив проти доводів апеляційних скарг сторони захисту.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , у достатній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України, відповідає фактичним обставинам справи.
Доводи захисника про неправильність застосування місцевим судом закону про кримінальну відповідальність внаслідок чого суд не застосував закон, який підлягав застосуванню та дійшов помилкового висновку про наявність в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, позаяк його дії необхідно кваліфікувати за ст. 116 КК України є безпідставними з огляду на таке.
Стаття 116 КК України передбачає відповідальність за умисне вбивство при пом`якшуючих обставинах.
Видовими ознаками юридичного складу умисного вбивства, передбаченого ст. 116 КК, є: 1) перебування винного у стані сильного душевного хвилювання (фізіологічного афекту) під час вчинення посягання на життя потерпілого; 2) раптовість виникнення такого стану; 3) наявність причинного зв`язку між станом сильного душевного хвилювання і поведінкою потерпілого протизаконним насильством, систематичним знущанням або тяжкою образою; 4) заподіяння смерті саме тій особі, яка вчинила протизаконне насильство, систематичне знущання або тяжку образу.
Саме за наявності всіх цих чотирьох складових, дії особи підлягають кваліфікації за ст. 116 КК України.
При цьому наявність стану сильного душевного хвилювання, тобто такого психічного стану, при якому інтенсивна емоція протягом короткого часу домінує у психіці людини та значною мірою знижує її здатність усвідомлювати свою поведінку та керувати нею, має бути встановлена у висновку судової експертизи за участю психологів, психіатрів. Але навіть і при цьому суд не зв`язаний таким висновком і може спростувати його на підставі інших доказів.
Інша ознака раптовість з`являться як безпосередня реакція на подію, яка сталася несподівано для людини.
Свою апеляційну скаргу захисник мотивує тим, що оскільки суд встановив вчинення ОСОБА_8 вбивства під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними або аморальними діями потерпілого, то і його дії необхідно кваліфікувати як вчинення умисного вбивства у стані сильного душевного хвилювання. При цьому апеляційна скарга захисника не містить аналізу тих доказів, які були досліджені судом та вказували б на наявність у ОСОБА_8 під час вчинення умисного вбивства вказаного вище психологічного стану.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 485 від 30.11.2018 ОСОБА_8 на момент вчинення інкримінованого йому діяння у стані фізіологічного афекту не перебував. Враховуючи рівень і особливості його розумового розвитку, вікові та індивідуально-психологічні особливості, емоційний стан та умови мікросоціального розвитку підекспертний міг правильно усвідомлювати реальний зміст власних дій, в повній мірі свідомо керувати ними та передбачати їх наслідки (а.м.п.78-85 т. 2).
Більш того, в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 заперечив той факт, що під час спричинення смертельного поранення ОСОБА_11 він перебував у психоемоційному стані, який би знизив його здатність усвідомлювати свою поведінку та керувати нею. ОСОБА_8 вказав, що добре пам`ятає всі події того дня до моменту настання смерті потерпілого, при цьому він взагалі не відчував будь-якого хвилювання.
Зважаючи на вказаний висновок експертизи та показання самого обвинуваченого, доводи захисника про вчинення ОСОБА_8 умисного вбивства у стані сильного душевного хвилювання, об`єктивно доказами не підтверджуються, а отже вимоги апеляційної скарги про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 116 КК України є безпідставними.
Обвинувачений ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі вказує на безпідставне неврахування судом його показань щодо спричинення смерті ОСОБА_11 через необережність внаслідок поштовху його ззаду свідком ОСОБА_13 в той час коли він тримав у руці ніж. Такі ж доводи містить апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 .
Проте наведені мотиви не підтверджуються належними та допустимими доказами, дослідженими судом в ході судового слідства, якими суд умотивував своє рішення та детально навів у вироку.
Так, суд послався на показання очевидців подій - свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .
Свідок ОСОБА_12 показав, що він спільно із ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_8 19.10.2018 вживали спиртні напої у будинку, належному ОСОБА_11 по АДРЕСА_3 де між потерпілим і обвинуваченим виникла сварка. В ході сварки потерпілий ОСОБА_11 вдарив ОСОБА_8 , а потім став говорити йому щоб він виселявся із його будинку. У відповідь на це ОСОБА_8 взяв ніж та вдарив ОСОБА_11 ножем у груди. У момент спричинення смертельного удару свідок ОСОБА_13 знаходився на вулиці, куди вийшов покурити.
Такі ж показання ОСОБА_12 давав і під час проведення слідчого експерименту за його участю (а.м.п. 30-35 т. 2).
Свідок ОСОБА_13 дав суду показання які повністю узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_12 щодо спільного вживання спиртних напоїв 19.10.2018 у будинку належному ОСОБА_11 по АДРЕСА_3 , наявності сварки між потерпілим та обвинуваченим, в ході якої ОСОБА_11 рукою вдарив по обличчю ОСОБА_8 . Після цього, на прохання ОСОБА_8 , ОСОБА_13 вийшов на вулицю щоб покурити, а через незначний час до нього вибіг ОСОБА_12 та повідомив, що ОСОБА_8 наніс ножове поранення ОСОБА_11 .
Такі ж показання свідок ОСОБА_13 давав під час проведення слідчого експерименту з його участю.
Отже, як вбачається із узгоджених показань свідків, у момент спричинення ножового поранення ОСОБА_11 свідок ОСОБА_13 взагалі не перебував у будинку де відбувалися події, а тому фізично не міг штовхнути ОСОБА_8 у бік ОСОБА_11 та спровокувати нанесення поранення потерпілому у спосіб, на якому наполягає обвинувачений.
Слід зазначити, що жоден із цих свідків не повідомляв, що між ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_13 чи ОСОБА_12 мала місце штовханина, в ході якої ОСОБА_8 випадково спричинив ножове поранення ОСОБА_11 .
Свідок ОСОБА_12 вказував, що під час нанесення обвинуваченим удару ножем він сидів на дивані та не вчиняв будь-яких активних рухів. ОСОБА_12 заперечував спричинення ним ОСОБА_8 будь-яких тілесних ушкоджень у цей день. Такі його показання підтверджені показаннями обвинуваченого.
Водночас інший свідок ОСОБА_13 підтвердив у суді першої інстанції той факт, що 19.10.2018 він, перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання, викликаному неправомірними діями обвинуваченого у вигляді ножового поранення ОСОБА_11 , наніс декілька ударів кулаками рук по обличчю ОСОБА_8 . Вказані обставини були предметом перевірки органів досудового розслідування за заявою ОСОБА_8 , знайшли своє підтвердження та за результатами розслідування слідчим ОСОБА_17 було винесено постанову від 08.01.2019 про закриття кримінального провадження №0002652 з тих підстав, що чинним КК України не передбачена відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження, вчинене у стані сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірною поведінкою потерпілого.
Аналізуючи стосунки свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та з іншої сторони обвинуваченого ОСОБА_8 19.10.2018, колегія судді звертає увагу на те, що до моменту вбивства ОСОБА_11 стосунки між ними були у певній мірі звичними, без прояву агресії у тій мірі, яку б можна було визначити як «протиправні дії». А тому доводи захисника про недопустимість як доказу у кримінальному провадженні показань вказаних свідків, з огляду на причетність свідка ОСОБА_13 до неправомірних дій стосовно ОСОБА_8 , є безпідставними. Захисник не наводить доводів та не надає доказів, що вказували б на упередженість свідків та невідповідність їхніх показань фактичним обставинам.
Ці показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 є стабільними, послідовними і такими, що узгоджуються з іншими доказами у справі, зокрема:
Протоколом обшуку від 19.10.2018 та відеозаписом до нього, відповідно до якого у будинку АДРЕСА_3 було виявлено труп ОСОБА_11 зі слідами насильницької смерті, а у сусідній кімнаті знаходився ОСОБА_8 , який не заперечував свою причетність до скоєного вбивства. В ході обшуку вилучено змиви речовини бурого кольору, відрізки тканин, килиму, ножі (4 шт.) (а.м.п. 117-144 т. 1);
Протоколом затримання підозрюваного ОСОБА_8 від 19.10.2018 під час якого у підозрюваного вилучено його речі зі слідами речовини бурого кольору (а.м.п. 14-151 т.1);
Висновком щодо результатів медичного огляду № 634 від 19.10.2018 відповідно до якого встановлено перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння (а.м.п. 152 т. 1);
Висновком експерта №1214-а від 23.11.2018, згідно якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 на його тілі виявлено тілесне ушкодження у вигляді сліпого, проникаючого колото-різаного ушкодження грудної клітини зліва з пошкодженням серця та лівої долі печінки, що у даному випадку призвели до смерті потерпілого. Вказане тілесне ушкодження супроводжувалося кровотечою (а.м.п. 164-170);
Згідно висновків імунологічних експертиз № № 1480, 1481, 1482, 1483, 1485, 1486, 1487, 1513, 1509, 1512 на фрагментах з ліжка, килимі, тканинах, змивах дверної ручки та тюнера, вилучених у будинку АДРЕСА_3 , а також на одязі, виученого під час особистого обшуку у ОСОБА_8 та одязі ОСОБА_11 знайдена кров людини, яка може походити від ОСОБА_11 (а.м.п.180-183,202-209 т. 1, а.м.п. 1-2, 36-38, 45-47, 51-53 т. 2);
Відповідно до висновків медико-криміналістичних експертиз № № 223-МК, 224-МК, 239-МК на клаптику шкіри з грудної клітки зліва трупу потерпілого ОСОБА_11 , а також належних йому футболці та куртці виявлена колото-різана рана та пошкодження, що утворилися від дії плоского колото-ріжучого предмета, типу клинка ножа (№3), вилученого 19.10.2018 в ході обшуку будинку АДРЕСА_3 (а.м.п. 19-21, 42-44, 56-57 т. 2);
Згідно висновку судово-медичної експертизи №1214-б показання свідка ОСОБА_12 , дані ним під час слідчого експерименту, проведеного з його участю, загалом не протирічать даним судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_11 відносно місця, часу, кількості, локалізації, характеру, механізму отримання тілесних ушкоджень (а.м.п. 72-73 т.2).
Колегія суддів критично ставиться до висновку судово-медичної експертизи №1214-в від 28.11.2018 в частині того, що показання обвинуваченого ОСОБА_8 , дані ним під час слідчого експерименту загалом не протирічать даним судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_11 відносно механізму отримання тілесних ушкоджень, оскільки такі його показання спростовані наявними доказами, проаналізованими вище (а.м.п. 59-60 т. 2).
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про призначення обвинуваченому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого через м`якість, на думку колегії суддів, вони є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осібпохилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення, в тому числі і особливо тяжкого злочину, обставини, які обтяжують покарання це рецидив злочинів та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні для обвинуваченого, а також те, що обвинувачений свою вину визнав частково.
Місцевий суд, на думку колегії суддів, безпідставно врахував обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_8 вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними та аморальними діями потерпілого з посиланням як на доказ цього факту постанову слідчого ОСОБА_17 від 08.01.2019 про закриття кримінального провадження №0002652, в якій встановлено факт перебування у стані сильного душевного хвилювання свідка ОСОБА_13 під час спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .
Як зазначалося вище, ОСОБА_8 відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 485 від 30.11.2018 на момент вчинення інкримінованого йому діяння у стані фізіологічного афекту не перебував. Цю ж обставину підтверджує і сам обвинувачений у своїх пояснення.
Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги прокурора у цій частині, проте в силу ст. 404 КПК України, позбавлена можливості виключити із мотивувальної частини вироку суду посилання на наявність обставини, що пом`якшує покарання вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними та аморальними діями потерпілого, оскільки у апеляційних скарга відсутня така вимоги.
Обговорюючи призначене ОСОБА_8 покарання, колегія суддів окрім врахованого судом першої інстанції, враховує всі обставини вчиненого злочину, особливо тяжкі наслідки у вигляді смерті особи молодого віку, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який перешкоджав працівникам екстреної швидкої допомоги у наданні першої медичної допомоги постраждалому, чинив опір працівникам правоохоронних органів під час затримання, за місцем утримання в установі попереднього ув`язнення характеризується посередньо та є особою похилого віку.
Враховуючи викладене, призначене судом ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки є наближеним до максимального, відповідно санкції ч. 2 ст. 115 КК України, призначене із врахуванням тяжкості вчиненного злочину, характеру та ступеню суспільної небезпечності, обставин, які обтяжують покарання, даних про особу обвинуваченого, у тому числі і ті, які просить врахувати в апеляційній скарзі прокурор, а тому є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за менш тяжкою статтею КК України та пом`якшення покарання, як просять захисник і обвинувачений та підстав для призначення більш суворого покрання, як просить прокурор, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 04 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим у той самий строк з часу отримання копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4