н/п 1-кс/953/2650/20
"03" квітня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
26.03.2020 до Київського районного суду м.Харкова надійшло клопотання власника транспортного засобу ОСОБА_3 про часткове зняття арешту з транспортного засобу, у якому заявник просить частково змінити арешт майна, а саме його транспортного засобу марки "MAZDA 3", р.н. НОМЕР_1 , власником якого на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ( НОМЕР_3 ), а саме дозволити користуватися належним йому на праві власності вказаним транспортним засобом, здійснювати його ремонтування та зберігати транспортний засіб марки "MAZDA 3", р.н. НОМЕР_1 за адресою м. Харків вул. Кричевського 35/1, залишивши при цьому заборону відчуження вказаного транспортного засобу.
17.01.2020 року слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова накладено арешт на належний йому автомобіль марки "MAZDA 3", р.н. НОМЕР_1 . Однак під час розгляду клопотання прокурора відділу 04/2/4 прокуратури Харківської області, він перебував у відрядженні за кордоном та фізично не міг бути присутнім під час розгляду вказаного вище клопотання.
Враховуючи вище викладене просить суд частково змінити арешт його майна, а саме дозволити користуватися належним йому на праві власності вказаним транспортним засобом, здійснювати його ремонтування та його зберігання на автостоянці за адресою м. Харків вул. Кричевського 35/1.
Крім того як йому стало відомо, всі необхідні судові експертизи у вказаному вище кримінальному провадженні проведені, у зв`язку із немає жодної необхідності у перебуванні його транспортного засобу на штрафному зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, який знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106.
У судове засідання заявник не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений судом своєчасно та належним чином. 29.03.2020 та 01.04.2020 ОСОБА_3 подав до суду заяви, у яких просив клопотання розглянути за його відсутності та задовольнити (а.с.12,28).
Неявка учасників процесу не є перешкодою для розгляду клопотання.
Слідчий суддя, вивчивши документи та матеріали, якими заявник обґрунтовує доводи клопотання та які надані до суду, приходить до наступного.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.01.2020 накладено арешт на транспортний засіб «MAZDA 3», р.н. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_3 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони його відчуження, розпорядження, користування та ремонтування, - до скасування арешту у встановленому нормами КПК України порядку. Місцем зберігання транспортного засобу «MAZDA 3», р.н. НОМЕР_1 , згідно п. 20 постанови Кабінету Міністрів України № 1104 від 19.11.2012, визначено територію спеціального майданчика тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106 (а.с.3-6).
Під час розгляду клопотання прокурора про арешт майна судом було встановлено, що автомобіль «MAZDA 3», р.н. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_3 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
У відповідності до ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК України).
Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Звертаючись до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна заявник зазначає, що всі необхідні судові експертизи у вказаному вище кримінальному провадженні проведені, у зв`язку із немає жодної необхідності у перебуванні його транспортного засобу на штрафному зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, який знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106.
Проте, з наданих матеріалів вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, що не виключає в подальшому проведення слідчих дій з вказаним транспортним засобом.
Враховуючи викладене вище, слідчий суддя приходить до висновку, що потреби досудо-вого розслідування у даному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, як арешт вказаного вище транспортного засобу.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Однак, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для власника майна, слідчий суддя вважає можливим змінити місце зберігання автомобіля «MAZDA 3», р.н. НОМЕР_1 , та передати його на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_3 ,з покладенням на нього обов`язку забезпечити зберігання вказаного транспортного засобу - до скасування арешту майна у встановлену КПК України порядку, попередивши його про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.
З вищевказаних підстав, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про часткове скасування арешту вищевказаного автомобіля в частині надання власнику дозволу користу-ватися вказаним вище автомобілем та здійснювати його ремонтування.
Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч.4 ст.107 КПК України.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 28, 107, 174, 309, 372, ст.376 ч.2 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання власника транспортного засобу ОСОБА_3 про часткове зняття арешту з транспортного засобу, задовольнити частково.
Змінити місце зберігання транспортного засобу «MAZDA 3», р.н. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_3 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , та передати його на відповідальне зберігання ОСОБА_3 , з покладенням на нього обов`язку забезпечити зберігання вказаного транспортного засобу - до скасування арешту майна у встановлену КПК України порядку.
Попередити ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.
У задоволенні іншої частини клопотання ОСОБА_3 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1