Справа № 157/1762/19
Провадження №1-кп/157/20/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 жовтня 2019 року за № 0000506 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, не одружений, не працевлаштований, раніше не судимий,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342 та ч. 2 ст. 345 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 18 жовтня 2019 року о 14 год. 50 хв., знаходячись поблизу приміщення супермаркету «Наш Край», що за адресою: майдан Незалежності в м. Камені-Каширському Волинської області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час виконання працівником правоохоронного органу - дільничним офіцером поліції Камінь-Каширського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_6 своїх службових обов`язків, а саме оформлення вчиненого ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дрібна крадіжка), та адміністративного затримання останнього, з метою уникнення передбаченої законом відповідальності вчинив опір, який виразився у активних діях у вигляді відштовхування ОСОБА_6 від себе, відбивання її рук та шарпання за формений одяг останньої.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 342 КК України, тобто опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Крім того, ОСОБА_4 18 жовтня 2019 року о 14 год. 50 хв., знаходячись поблизу приміщення супермаркету «Наш Край», що за адресою: майдан Незалежності в м. Камені-Каширському Волинської області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою перешкоджання виконанню працівнику правоохоронного органу - дільничному офіцеру поліції Камінь-Каширського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_6 своїх службових обов`язків, а саме оформлення вчиненого ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дрібна крадіжка) та адміністративного затримання останнього, з метою уникнення передбаченої законом відповідальності, умисно наніс один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя ОСОБА_6 , чим спричинив останній тілесне ушкодження у вигляді синця в ділянці обличчя, яке по ступеню тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 345 КК України, тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Під час судового розгляду кримінального провадження 18 лютого 2020 року між прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , з урахуванням письмової заяви потерпілої, яка не заперечила проти угоди, укладено угоду про визнання винуватості, згідно з якою обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України і сторони узгодили покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 342 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, і на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, узгодили ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.

В угоді про визнання винуватості передбачені як наслідки її укладення та затвердження, визначені ст. 473 КПК України, так і наслідки її невиконання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України за обставин, зазначених в обвинувальному акті, визнав повністю і підтримав угоду про визнання винуватості.

Прокурор ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просили угоду про визнання винуватості затвердити.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні проти затвердження угоди про визнання винуватості не заперечила.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 468, ч. 4 ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий, не допускається, крім випадку надання письмової згоди прокурору на укладення угоди.

Злочини, у вчиненні яких ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість, у відповідності до ст. 12 КК України, за ступенем тяжкості відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості (ч. 2 ст. 342 КК України) та середньої тяжкості (ч. 2 ст. 345 КК України).

Обвинувачений ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності, є особою молодого віку, має постійне місце проживання, по місцю проживання характеризується позитивно.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння.

На виконання вимог ст. 474 КПК України судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосовано, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним.

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку, що мали місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 .

Узгоджене сторонами покарання за ч. 2 ст. 342 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, та остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 3 років позбавлення волі, із звільненням, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України, від відбування цього покарання з випробуванням відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим Кримінальним кодексом України.

Враховуючи, що укладення угоди не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що у ній передбачені, умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, потерпіла проти укладення угоди не заперечила, суд дійшов висновку, що таку угоду належить затвердити, визнавши ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України і призначивши йому узгоджене в угоді покарання: за ч. 2 ст. 342 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі, із звільненням від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку.

При визначенні тривалості іспитового строку та обов`язків, які покладаються на особу, яка звільняється від відбування покарання з випробуванням, суд врахував вищезазначені дані про особу обвинуваченого, зокрема і те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання, вину визнав, та характер обвинувачення, і дійшов висновку, що ОСОБА_4 необхідно визначити іспитовий строк один рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Підстав для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження немає.

Керуючись ч. 2 ст. 373, ст. ст. 374, 474, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Угоду про визнання винуватості від 18 лютого 2020 року, укладену між прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , - затвердити.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 342 КК України та ч. 2 ст. 345 КК України, та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 342 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки,

за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки, що передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Камінь-Каширський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України:

- обвинуваченим, його захисником, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1