КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
прокурора ОСОБА_5 ,
представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною представника ОСОБА_7 , в інтересах власника майна ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 червня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора першого відділу військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_9 та накладено арешт із забороною володіння, розпоряджання та користування на майно, вилучене 15 травня 2020 року в ході особистого обшуку, під час затримання командира з тилу начальника тилу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 , а саме: мобільний телефон Айфон 5 чорного кольору в чорному чохлі ІМЕІ НОМЕР_2 , мобільний телефон Айфон Х чорного кольору в чохлі ІМЕІ НОМЕР_3 , які зі слів ОСОБА_8 на праві власності належать брату останнього ОСОБА_10 , і перебувають у фактичному володінні ОСОБА_8 понад рік, банківська карта ПАТ «КБ» Приват банк» НОМЕР_4 та банківська карта ПАТ «КБ» Приват банк» НОМЕР_5 , які належать ОСОБА_8 та перебувають у його користуванні.

Як вбачається з ухвали, слідчий суддя вказав, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, оскільки незастосування арешту може призвести до відчуження майна.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді представник ОСОБА_7 , в інтересах власника майна ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити повністю у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.
Представник вважає, що ухвала слідчого судді була постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, висновки слідчого судді викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам справи, що згідно до положень ст. 409 КПК України є підставами для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції, оскільки такі порушення призвели до ухвалення незаконного, необгрунтованого та несправедливого судового рішення.
На думку апелянта, слідчим суддею розглянуто клопотання про арешт формально, у зв`язку із чим арешт майна не відповідає вимогам кримінального процесуального закону та порушує законне право добросовісного власника майна володіти, розпоряджатись та користуватись своїм майном.
Яв вказує представник, є незрозумілим той факт, як саме арешт мобільних телефонів та банківських карток може впливати на хід досудового розслідування або нести за собою певний сенс для слідства, виключно окрім перешкоджання законному власнику користуватись, розпоряджатись своїм майном.
Апелянт зазначає, що слідчим суддею не надано належної оцінки тому факту, що у клопотанні прокурора не має жодних даних, які б давали підстави стверджувати, щовилучені під час обшуку речі та документи, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та мають доказове значення для кримінального провадження.

Також, представник просить взяти до уваги, що слідчий суддя не дослідив і не оцінив достатність доказів, що призвело до незаконного та безпідставного застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна. В тексті ухвали, наявне лише одне посилання на постанову прокурора про визнання майна речовими доказами, яка в свою чергу жодним чином не підтверджує обґрунтування позиції прокурора.

Вказані істотні порушення кримінального процесуального закону та неповнота судового розгляду слідчим суддею при розгляді клопотання прокурора тягнуть за собою скасування ухвали.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Києві, за процесуального керівництва військової прокуратури Київського гарнізону, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000036 від 18 березня 2020 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 189, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 410 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 410 КК України.

З матеріалів справи вбачається, що 16.04.2020, 24.04.2020, 30.04.2020, 15.05.2020, начальник тилу заступник командира військової частини НОМЕР_1 з тилу ОСОБА_8 , будучи об`єднаним спільним умислом із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , діючи повторно у складі організованої групи, зловживаючи службовими повноваженнями у порушення вищевказаних норм законодавства, діючи з корисливих мотивів, з метою заволодіння військовим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання створив умови за яких ОСОБА_13 , діючи відповідно до єдиного злочинного умислу організованої групи, отримав безперешкодний доступ на територію військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), та у подальшому ОСОБА_13 перетнув контрольно-пропускний пункт зазначеної військової частини, де до 13 год. 50 хв., за участі ОСОБА_12 та невстановлених військовослужбовців зазначеної військової частини відбулось завантаження обумовлених раніше пально-мастильні матеріалів у кількості 8,2 тонн (16.04.2020), 21,7 тонна (24.04.2020), 17 тонн (30.04.2020), 21 тонна (15.05.2020) дизельного палива, які належать військовій частині НОМЕР_1 та є військовим майном, після чого безперешкодно виїхав за межі контрольно-пропускного пункту та розпочав незаконно розпоряджатись привласненими пально-мастильними матеріалами, у спосіб визначений ОСОБА_8 , а саме доставки вказаних пально-мастильних матеріалів на автозаправочні станції, перелік яких погоджував ОСОБА_11 .
Крім цього, 04.03.2020, приблизно о 21 год. 00 хв., ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, маючи на меті незаконно одержати чуже майно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебуваючи за адресою проживання ОСОБА_14 , а саме: АДРЕСА_2 , діючи за попередньою змовою із невстановленими особами, висунув вимогу передачі на користь ОСОБА_8 грошових коштів належних ОСОБА_14 у розмірі 730 тисяч гривень у рішучій формі, погрожуючи вчиненням щодо потерпілого фізичної розправи, при цьому погроза була дійсною та усною, створюючи у потерпілого ОСОБА_14 враження того, що у разі невиконання вимог ОСОБА_8 вищезазначена погроза буде реалізована.
У подальшому, на підтвердження свого умислу щодо вимагання передачі ОСОБА_8 грошових коштів у розмірі 730 тисяч гривень, останній з 05.03.2020 з групою невстановлених осіб, примусово та незаконно почали використовувати заправну станцію за адресою: АДРЕСА_3 , що належна ТОВ «Калина-НАФТА» генеральним директором, якого є ОСОБА_14 .
15 травня 2020 року ОСОБА_8 затримано уповноваженою службовою особою, за адресою його тимчасового проживання: АДРЕСА_4 , в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України.
В ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_8 виявлено та вилучено наступні речі та документи:
1) мобільний телефон Айфон 5 чорного кольору в чорному чохлі ІМЕІ НОМЕР_2 ;
2) мобільний телефон Айфон Х чорного кольору в чохлі ІМЕІ НОМЕР_3 ;
3) банківськукарту ПАТ «КБ» Пиват банк НОМЕР_4 ;
4) банківськукарту ПАТ «КБ» Приват банк НОМЕР_5 .
16 травня 2020 року прокурор першого відділу військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту із забороною володіння, розпоряджання та користування на майно, вилучене 15 травня 2020 року в ході особистого обшуку під час затримання ОСОБА_8 .
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 червня 2020 року зазначене клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на вказане майно, зокрема мобільні телефони та банківські картки.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону, в цілому, дотримався.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000036, про накладення арешту на вищевказані мобільні телефони та банківські картки, слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до обгрунтованого висновку, що вищевказане майно відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а тому необхідно накласти арешт на майно.
З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказані мобільні телефони та банківські картки, оскільки вони, як вважає колегія суддів відповідають критеріям ст. 98 КПК України та постановою прокурора першого відділу військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_9 від 16 травня 2020 року визнані речовими доказами (а.с. 120-122).
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що ухвала слідчого судді не містить обґрунтування щодо значення арештованого майна для встановлення обставин кримінального провадження, та про щовилучені під час обшуку речі та документи, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та мають доказове значення для кримінального провадження, є необгурнтованими.

Разом з тим, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, та не надано доказів, що об`єкти нерухомості, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, нічим не підтверджені та спростовуються матеріалами справи.

Посилання представника на те, що арешт майна не відповідає вимогам кримінального процесуального закону та порушує законне право добросовісного власника майна володіти, розпоряджатись та користуватись своїм майном, не спростовують висновків слідчого судді, про наявність законних підстав для накладення арешту на майно.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на вищезазначені мобільні телефони та банківські картки, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на зазначене майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи автора апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Доводи апелянта про те, що арешт на вищевказане майно накладено безпідставно без наявності правових підстав, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт слідчим суддею накладено правомірно, відповідно до вимог ст.ст. 170-173 КПК України.

Інші доводи, на які посилається в апеляційній скарзі представник також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони спростовуються матеріалами провадження.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 червня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора першого відділу військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_9 та накладено арешт із забороною володіння, розпоряджання та користування на майно, вилучене 15 травня 2020 року в ході особистого обшуку, під час затримання командира з тилу начальника тилу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 , а саме: мобільний телефон Айфон 5 чорного кольору в чорному чохлі ІМЕІ НОМЕР_2 , мобільний телефон Айфон Х чорного кольору в чохлі ІМЕІ НОМЕР_3 , які зі слів ОСОБА_8 на праві власності належать брату останнього ОСОБА_10 , і перебувають у фактичному володінні ОСОБА_8 понад рік, банківська карта ПАТ «КБ» Приват банк» НОМЕР_4 та банківська карта ПАТ «КБ» Приват банк» НОМЕР_5 , які належать ОСОБА_8 та перебувають у його користуванні залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , в інтересах власника майна ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/3211/2020
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_15
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1