Сарненський районний суд
_____________________________________________________________________________________ Справа № 572/203/20
Провадження № 1-кп/572/208/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 січня 2020 року м.Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області
в складі: головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
з участю прокурора - ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_5
розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сарни кримінальне провадження №0001137 від 02.12.2019 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 та ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 152 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
23 січня 2020 року до Сарненського районного суду Рівненської області надійшли матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 та ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 152 КК України із затвердженим обвинувальним актом.
Під час підготовчого судового засідання не встановлено підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України.
Прокурор, обвинувачений, захисник вважають за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта та провести його у відкритому судовому засіданні.
Суд, заслухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого, провівши підготовчі дії щодо визначення дати та місця проведення судового розгляду, яке необхідно здійснювати у відкритому судовому засіданні, щодо складу осіб, які прийматимуть участь у розгляді справи, сформувавши список осіб, що підлягають виклику в судове засідання, вважає за доцільне закінчити підготовче провадження та призначити судовий розгляд.
В ході підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу - тримання під вартою. Своє клопотання обґрунтовує тим, що на даний час ризики передбачені п.п.1-3 ч.1 ст.177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою не зменшились і надалі продовжують існувати. Наявність зазначених ризиків обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 не одружений, постійного джерела доходів не має. Згідно вимог ч. 5 ст. 12 КК України злочин, який інкримінуються обвинуваченому відноситься до категорії тяжких та в якості максимальної міри покарання передбачає покарання у вигляді 10 років позбавлення волі, що на думку сторони обвинувачення свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого. Вказані обставини, дає підстави вважати, що обвинувачений з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може залишити постійне місце проживання, впливати на свідків, потерпілу, та враховуючи попередні судимості по аналогічній статті може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні, клопотання підтримав повністю, надав відповідні пояснення.
Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні, щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував та вказав на недоведеність ризиків.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні просив задоволити клопотання прокурора.
Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали клопотання суд приходить до наступного. Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (ст. 5) втілює основоположне право людини на захист від свавільного втручання держави у її право на свободу. Тому, у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення особи. З цього правила випливають два природних наслідки, що тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою, завжди несе сторона обвинувачення, а будь-які обставини, щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитися на користь звільнення.
Роль суду при оцінці вказаних обставин полягає в перевірці істинних намірів та цілей, що стоять за позбавленням особи свободи, відповідності цих цілей та намірів вимогам закону, та, у випадку встановлення відсутності законних підстав для тримання особи під вартою - прийняття рішення про звільнення особи з-під варти.
Відповідно до практики Європейського суду "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин (рішення у справі "Нечипорук і Йонкало проти України").
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, які ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування (рішення ЄСПЛ у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28.10.1994 року).
Згідно ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
У відповідності до статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу
Пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, щоб обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо доведено органами державної влади. Аргументи за і проти звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має ґрунтуватись за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її настільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі Бекчієв проти Молдови (Becciev v. Moldova).
Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу в даному випадку суд враховує, що Стаття 194 КПК України, яка регулює застосування запобіжного заходу, передбачає, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Суд, враховуючи, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак клопотання підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 183, 197, 314-316,369,372 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ :
Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 та ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 152 КК України - призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 15:45 годину 28 січня 2020 року в приміщенні Сарненського районного суду Рівненської області (м.Сарни, вул.Залоги,5), в яке викликати: прокурора, потерпілу, захисника, обвинуваченого.
Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 - задовольнити.
Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб, до 23 березня 2020 року, включно.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Рівненського апеляційного суду через Сарненський районний суд.
Суддя ОСОБА_1