Справа № 910/322/19
Провадження1-кс/991/3536/19
У Х В А Л А
27 грудня 2019 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , детектива ОСОБА_3 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання детектива Національного бюро Першого відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 , погоджене із прокурором другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000235 від 11.07.2016,

ВСТАНОВИВ:

До Вищого антикорупційного суду надійшло клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 , погоджене із прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , про арешт майна підозрюваного ОСОБА_5 , а саме:
- 9/1000 частини нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 2727,80 кв.м., що складаються з нежилих приміщень №№ 1, 2 (групи приміщень № 192) (в літері А), загальною площею 25,90 кв.м.;
- квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 74,1 кв.м.
- машиномісця № НОМЕР_1 , підвалу, рівень 1-й, літер. «2А», загальною площею 25,8 кв.м, у буд. АДРЕСА_3 , гараж НОМЕР_1 ;
- автомобіль «BMW X5», номерний знак НОМЕР_2 ;
- автомобіль марки «VOLVO XC90», номерний знак НОМЕР_3 .
Відповідно до матеріалів клопотання, детективами Національного антикорупційного бюро України здійснюється досудове розслідування, а Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою Генеральної прокуратури України процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000235 від 11.07.2016, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 на виконання раніше розробленого плану вчинення злочину, у порушення порядку проведення розрахунків на оптовому ринку електричної енергії, в період часу з січня 2015 року по грудень 2015 року, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 (кожний у свій час), будучи службовими особами ПАТ «Черкасиобленерго», в порушення положень ч. 2 ст. 15-1, ч. 8 ст. 26 ЗУ «Про електроенергетику», п.п. 5.9, 6.3 ПКЕЕ, п. 1 Положення та п. 2.7 Умов та Правил, зловживаючи службовим становищем, підписали в загальній кількості вісім договорів про переведення боргу між ПАТ «Черкасиобленерго», ПрАТ «ХК «Енергомережа» та ПАТ «Азот». Згідно з умовами укладених договорів, ПАТ «Азот», як первісний боржник передавало, а ПрАТ «ХК «Енергомережа», як новий боржник, приймало на себе борг перед ПАТ «Черкасиобленерго», як кредитором за договором на постачання електричної енергії.

В ході виконання вищевказаних договорів про переведення боргу, ПрАТ «ХК «Енергомережа» не належно виконувало свої зобов`язання щодо сплати боргу, що спричинило недоотримання доходів ПАТ «Черкасиобленерго» та ДП «Енергоринок» у вигляді грошових коштів на суму 22 534 761,44 грн. та 251 504 590,77 грн., відповідно, що в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.

В свою чергу, ОСОБА_5 будучи службовою особою ПАТ «Черкасиобленерго», діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та іншими невстановленими особами, з корисливих мотивів, зловживаючи службовим становищем, достовірно знаючи про неналежне виконання ПрАТ «ХК «Енергомережа» своїх зобов`язань за вищевказаними договорами, не ініціював стягнення наявної у ПрАТ «ХК «Енергомережа» заборгованості.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 є власником нежилих приміщень за адресою АДРЕСА_4 , а саме: 9/1000 частин від нежилих приміщень будинку площею 2727,80 кв.м, що складаються з нежилих приміщень №, № 1, 2 (групи приміщень № 192) (в літері А), загальною площею 25,90 кв.м.

Також, ОСОБА_5 є власником автомобіля «BMW X5», 2018 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4

Крім того, за час перебування у шлюбі з ОСОБА_5 - ОСОБА_8 придбала 28.12.2017 на підставі договорів купівлі-продажу наступне нерухоме майно:

- квартиру загальною площею 74,1 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 ;

- машиномісце № НОМЕР_1 , підвал, рівень 1-й, літер. «2А», загальною площею 25,8 кв.м, розташоване за адресою АДРЕСА_6 .
Також, ОСОБА_8 31.10.2018 придбала автомобіль «VOLVO XC90» 2018 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_5 .
На підтвердження права власності на нерухоме майно та транспортні засоби детективом надано витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та довідки реєстрації транспортних засобів.
Також у клопотання детектив просить про розгляд клопотання у закритому судовому засіданні з метою не розголошення відомостей досудового розслідування та без повідомлення сторони захисту та інших осіб, оскільки це є необхідним для забезпечення арешту майна та зменшить ризик передачі або відчуження зазначеного майна третім.
Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна. Тому відповідно до зазначеної норми, після отримання клопотання слідчим суддею не здійснено судовий виклик особи, з володіння якої було вилучено майно, на яке детектив прохає накласти арешт.
Відповідно до ч. 2 ст. 27 КПК України, слідчий суддя, суд може прийняти рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні, якщо здійснення провадження у відкритому судовому засіданні може призвести до розголошення таємниці, що охороняється законом.
Згідно ч. 1 ст. 222 КПК України, відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим.
За таких обставин, слідчий суддя дійшов до висновку про можливість розгляду клопотання у закритому судовому засіданні.
У судовому засіданні детектив клопотання підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у ньому. Додатково пояснив, що необхідно накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 , яка належить йому на праві приватної власності та на праві спільної сумісної власності, яке зареєстрована на його дружину, оскільки таке майно було придбано під час перебування їх у шлюбі.
Розглянувши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.
Частина 3 ст. 132 КПК України зазначає, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з вимогами ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
В силу вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні;
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність;
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна;
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Як вбачається із матеріалів клопотання, детективами Національного антикорупційного бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000235 від 11.07.2016. У кримінальному провадженні 19.12.2019, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України. Так, санкція ч. 5 ст. 191 КК України, передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна.
Тобто, ОСОБА_5 на виконання раніше розробленого плану вчинення злочину, у порушення порядку проведення розрахунків на оптовому ринку електричної енергії, в період часу з січня 2015 року по грудень 2015 року, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 (кожний у свій час), будучи службовими особами ПАТ «Черкасиобленерго», в порушення положень ч. 2 ст. 15-1, ч. 8 ст. 26 ЗУ «Про електроенергетику», п.п. 5.9, 6.3 ПКЕЕ, п. 1 Положення та п. 2.7 Умов та Правил, зловживаючи службовим становищем, підписали в загальній кількості вісім договорів про переведення боргу між ПАТ «Черкасиобленерго», ПрАТ «ХК «Енергомережа» та ПАТ «Азот». Згідно з умовами укладених договорів, ПАТ «Азот», як первісний боржник передавало, а ПрАТ «ХК «Енергомережа», як новий боржник, приймало на себе борг перед ПАТ «Черкасиобленерго», як кредитором за договором на постачання електричної енергії. Перераховані суми з ПАТ «Азот» до ПрАТ «ХК «Енергомережа» не перераховувалися до ПАТ «Черкасиобленерго», що призвело до ненадходження коштів. Таким чином ОСОБА_5 підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому повторно, в особлив великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово зазначав (наприклад «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.07.2011 та інших), що «термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення». Тим більше, що відповідно до практики ЄСПЛ, факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.
Перевіривши наявні у суду матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Вирішуючи питання про правову підставу для забезпечення кримінального провадження слідчий суддя зазначає, що інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України, передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, яка не є альтернативним покаранням, а тому у випадку призначення покарання, з метою забезпечення реальності виконання вироку, на цій стадії є доцільним накласти арешт на нерухому та рухоме майно підозрюваного, зазначене в клопотанні детектива.
Також, відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та враховуючи той факт, що на теперішній час суд не може виділити частку кожного з подружжя у належному їм майні, слідчий суддя переконаний, що з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, є правові підстави для арешту майна, яке належить дружині ОСОБА_5 ОСОБА_8 .

Крім того, зважаючи на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя виходить з того, що критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50). Так, враховуючи наведене, слідчий суддя вважає за можливе накласти арешт саме шляхом заборони відчуження нерухомого та рухомого майном, яке належить ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , що надає останнім право користування та розпорядження майном.
На підставі вищевикладеного, слідчий суддя переконаний, що з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, є правові підстави для арешту майна.
Керуючись ст.ст. 110, 131-132, 170-175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ :

Клопотання детектива Національного бюро Першого відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_3 , погоджене із прокурором другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000235 від 11.07.2016 задовольнити частково.

Накласти арешт, шляхом заборони відчуження, на майно підозрюваного ОСОБА_5 , а саме на:
- нежилі приміщення за адресою АДРЕСА_4 , а саме: 9/1000 частин від нежилих приміщень будинку площею 2727,80 кв.м, що складаються з нежилих приміщень №, № 1, 2 (групи приміщень № 192) (в літері А), загальною площею 25,90 кв.м.;

- автомобіль «BMW X5», 2018 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_4 .

Накласти арешт, шляхом заборони відчуження, на майно ОСОБА_8 , а саме на:
- квартиру загальною площею 74,1 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 ;

- машиномісце № НОМЕР_1 , підвал, рівень 1-й, літер. «2А», загальною площею 25,8 кв.м, розташоване за адресою АДРЕСА_6 ;

- автомобіль «VOLVO XC90» 2018 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_5 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи судом під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, у порядку, передбаченому частиною 1 статті 174 КПК України.
Ця ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суд.

Слідчий суддя ОСОБА_1