Провадження №1-кс/463/202/20
У Х В А Л А

13 січня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

Слідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 від 29 листопада 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000707 від 12 серпня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України. Просить скасувати вказану постанову.
Скаргу мотивує тим, що в провадженні слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 перебувало кримінальне провадження № 0000707 від 12 серпня 2019 року за ч. 1 ст. 375 КК України. Оскаржуваною постановою провадження було закрито. З постановою не погоджується, оскільки вважає таку наслідком однобічного, неповного та упередженого розслідування під час якого не було здійснено належної перевірки отриманих доказів, проведене досудове розслідування вважає неповним, висновок слідчого є передчасним, оскільки не дослідженні всі обставини у справі, а тому досудове розслідування не може вважатись об`єктивним.
Скарга на адресу суду надійшла 3 січня 2020 року.
Скарга до розгляду призначалась в судові засідання 8, 10 січня 2020 року, в яких оголошувались перерви у зв`язку з тим, що органом досудового розслідування та прокуратурою Львівської області не були наданні матеріали кримінального провадження № 0000707.
11 січня 2020 року з прокуратури Львівської області супровідним за підписом прокурора ОСОБА_5 надано матеріали кримінального провадження.
Судове засідання 11 січня 2020 року не відбулось у зв`язку з неявкою в таке учасників процесу та забезпечення можливості скаржнику ознайомитись з матеріалами кримінального провадження за його клопотанням.
В судовому засіданні 13 січня 2020 року скаржник подану скаргу підтримав з мотивів викладених в ній та додаткових пояснень від 13 січня 2020 року, які зводяться до того, що скаржник вважає досудове розслідування не повним, слідчим проведено не всі необхідні процесуальні дії для прийняття процесуального рішення в даному кримінальному провадженні, вважає, що він мав бути допитаний в якості потерпілого, відомості в ЄРДР внесено не по всіх статтях, а в діях прокуратури Львівської області вбачає конфлікт інтересів. Просив скаргу задовольнити та скасувати оскаржувану постанову.
Слідчий ОСОБА_4 або інший представник органу досудового розслідування в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили. За таких обставин, враховуючи обмежені строки розгляду скарги, слідчий суддя, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України, вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності слідчого.
Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали кримінального провадження № 0000707 від 12 серпня 2019 року, дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженні № 0000707 від 12 серпня 2019 року вбачається, що до реєстру внесено відомості щодо винесення слідчим суддею Галицького районного суду м. Львова 9 липня 2018 року завідомо неправосудну ухвалу за наслідками розгляду скарги ОСОБА_3 , з правовою кваліфікацією діянь за ч. 1 ст. 375 КК України. Вказані відомості внесено на виконання ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 8 серпня 2019 року в справі № 760/6331/19.
Постановою слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 від 29 листопада 2019 року закрито кримінальне провадження № 0000707 від 12 серпня 2019 року у зв`язку з відсутністю в діях слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України.
З матеріалів кримінального провадження № 0000707 вбачається, що слідчим під час досудового розслідування проведено допит в якості свідка судді ОСОБА_6 , та викликався для допиту в якості свідка ОСОБА_3 , а також постановою слідчого від 14 листопада 2019 року у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у вказаному кримінальному провадженні було відмовлено.
У ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні факт вчинення слідчим суддею Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України не встановлено.
Враховуючи наведене вище, слідчим суддею встановлено, що слідчим проведені усі необхідні слідчі дії та проведеним досудовим розслідуванням не здобуто доказів, які б вказували на наявність в діях слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_6 ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, а тому слідчий суддя вважає безпідставними доводи скарги ОСОБА_3 щодо незаконності та передчасності винесення оскаржуваної постанови.
Зокрема, слідчим вірно констатовано, що незгода із судовим рішенням не може бути підставою для кримінального переслідування судді, який його ухвалив. В разі незгоди із судовим рішенням особа вправі оскаржити його в порядку та спосіб, передбачений законом, й звернення про вчинення кримінального правопорушення суддею у зв`язку з ухваленням ним судового рішення є втручанням у діяльність суду та способом впливу на суд, що порушує гарантований Конституцією України принцип незалежності суддів. До зазначеного висновку слідчий обґрунтовано прийшов, виходячи із наступних підстав.
Статтею 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.
Конституційний Суд України у своїх неодноразових рішеннях послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: «Основні принципи незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 ООН, Європейська хартія «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів ради Європи «Незалежність, дієвість та роль суддів» від 13 жовтня 1994 року та інших.
Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що «недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Разом з тим, відповідно до положення ч. 1 цієї статті Конституції України, недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України».
Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3).
Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року. За позицією ВСУ як правило, заяви про вчинення суддями злочину у вигляді, на думку заявника, ухвалення суддями відповідного судового рішення, викликані просто незгодою заявника з прийнятим рішенням, або бажанням таким чином вплинути на результат розгляду справи поза межами встановленої судової процедури. Це є прямим тиском на суд, втручанням у здійснення правосуддя та прямо порушує норми Конституції України, суперечить Основним принципам незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада 1985 року та 13 грудня 1985 року щодо гарантування засад незалежності судових органів.
Здійснення органами досудового розслідування слідчих дій в рамках розпочатого досудового розслідування щодо надання оцінки законності судового рішення та витребування пояснень у суддів з приводу ухваленого рішення тощо при явному зловживанні учасником процесу свого законодавчого права на оскарження такого рішення до вищої інстанції не узгоджується та прямо протирічить положенням статті 124 Конституції України, оскільки делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.
Згідно з правовими висновками, викладеним у Рекомендації CM/REC (2010) 12 Комітету Ради Європи від 17 листопада 2010 року, судді не зобов`язані роз`яснювати, якими переконаннями вони керувалися при прийнятті судових рішень (п. 15).
Ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд, суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.
Крім того, під час розгляду скарги не встановлено факту спричинення заявнику шкоди. Незгода з рішенням суду, зокрема слідчого судді ОСОБА_6 , щодо відмови в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність органу досудового розслідування, яка полягає у не внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей на підставі поданої заяви, не свідчить про заподіяння шкоди скаржнику. Інші доводи скарги фактично стосуються незгоди з процесуальними рішеннями органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді в іншому кримінальному провадженні, які не свідчать про наявність в діях судді ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України. Окрім цього, під час розгляду скарги не встановлено обставин наявності в діях прокурорів прокуратури Львівської області конфлікту інтересів, оскільки кримінальне провадження не стосується прокурорів вказаної прокуратури.
Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
З огляду наведеного, слідчий суддя в задоволені скарги відмовляє.
Керуючись вимогами ст.ст. 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволені скарги ОСОБА_3 на постанову від 29 листопада 2019 року про закриття кримінального провадження № 0000707 від 12 серпня 2019 року відмовити.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1