ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9205/19 Номер провадження 11-кп/814/552/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 187 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003606, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 січня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, Полтавської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не одруженого, інваліда ІІІ групи, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого, визнано винуватим та засуджено:
-за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Вирішено питання накладених у кримінальному провадженні арештів на майно та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що він 22 жовтня 2019 року, близько 20 години 30 хвилин, знаходився неподалік будинку АДРЕСА_2 , де побачив ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка йшла по вулиці із сумкою та мобільним телефоном в руці. В цей час, у ОСОБА_7 виник прямий злочинний умисел, спрямований на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_9 , з метою заволодіння її майном, поєднаного із насильством, небезпечним для її життя і здоров`я. З метою реалізації свого протиправного умислу, ОСОБА_7 , користуючись раптовістю своїх дій, здійснив напад на ОСОБА_9 , поєднаний із насильством, небезпечним для її життя та здоров`я - а саме, раптово наніс чотири удари ножем в область обличчя та голови потерпілої, від чого вона впала на землю. Продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, ОСОБА_7 шляхом ривка зірвав з шиї потерпілої і таким чином заволодів майном ОСОБА_9 : ланцюжком із золота 585 проби з плетінням у вигляді кілець вагою 3,6 грами та кулоном із золота 585 проби у вигляді балерини вагою 1,5 грами, а всього майном потерпілої на суму 6 414,24 гривень.
Крім цього протиправними діями ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді:
- рани з чотирма подряпинами на лівій щоці, яка по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;
- рани в правій скроневій ділянці, правій завушній ділянці, на задній поверхні шиї; садна лінійної форми на правій боковій та лівій задньо-боковій поверхні шиї в нижній третині, на передній поверхні верхньої частини грудної клітини справа; садна невизначеної форми на долонній поверхні лівого променево-зап`ясткового суглобу, на тильній поверхні 5-го пальця правої кисті, які по ступеню тяжкості, як окремо так і в своїй сукупності, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання, замінивши його на більш м`яке у порядку ст.ст. 75, 76 КК України.
Посилається, що судом не враховано те, що ОСОБА_7 є інвалідом ІІІ групи; хворий на лікворну псевдо кісту головного мозку, спадний варикоз н/к; має на своєму утриманні та доглядає за пенсійного віку онкологічно хворою матір`ю ОСОБА_10 1945 р.н.; раніше не судимий; визнав повністю свою вину у судовому засіданні; на позбавлення волі як покаранні потерпіла не наполягала, що є обставинами, які пом`якшують покарання.
На підставі цього вважає призначене покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому вказує на можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 без відбування покарання, зі звільненням останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Позиції учасників судового провадження.
Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції підтримали подану в інтересах обвинуваченого апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити з підстав у ній наведених.

Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги сторони захисту, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України та наразі учасниками судового провадження не оспорюється.
Доводи захисника про безпідставне незастосування судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 положень ст.ст. 75, 76 КК України є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо (далі Постанова Пленуму №7).
За змістом ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції призначаючи покарання щодо ОСОБА_7 дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання, при цьому врахував дані про особу ОСОБА_7 , а саме: відсутність судимості згідно ст. 89 КК України, повне визнання вини, посередню характеристику, стан здоров`я, вік та сімейне положення.

Колегія суддів вважає такий висновок правильним та окрім врахованого судом першої інстанції також додатково враховує тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, є насильницьким, умисним корисливим злочином із застосування зброї, а також дані про особу обвинуваченого, який згідно довідки № 1070 від 27 листопада 2019 року перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2017 року з діагнозом ППР-0.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Суд першої інстанції, при призначенні покарання дотримався вимог закону та роз`яснення зазначені у Постанові Пленуму №7. На відсутність підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання свідчать фактичні обставини вчиненого та особу обвинуваченого, зокрема і ті, які просить врахувати захисник, а саме: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, є інвалідом 3 групи, відсутність обставин, які обтяжують покарання та обставину, що пом`якшує покарання визнання вини.
При цьому надана стороною захисту в суді апеляційної інстанції довідка про наявність тяжкого захворювання матері ОСОБА_7 , яка перебуває на його утриманні, колегією суддів не враховуються, оскільки вказана довідка датована 2011 роком (дев`ятирічної давності) та на сьогодні не є актуальною, оскільки не відображає реального перебігу подій на час перегляду вироку щодо ОСОБА_7 . З цих же підстав колегія суддів не враховує надані копії дослідження МРТ ОСОБА_7 , із вказівкою наявних у нього захворювань, так як дані дослідження були проведені ще у 2007 та 2015 році (минуло 13 та 5 років).
У зв`язку з наведеним, доводи захисника про необхідність звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням є необґрунтованими, а надана ним додаткова інформації про стан здоров`я обвинуваченого не впливає на правильність висновків суду про необхідність реального відбування покарання ОСОБА_7 .
Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції при призначенні покарання, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 січня 2020 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим у той же строк з часу отримання її копії.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3