Справа № 145/2315/18
Провадження №11-кп/801/211/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 14 листопада 2019 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с.Прибузьке Вінницького району Вінницької області, житель АДРЕСА_1 , працює водієм маршрутного автобуса ПП ОСОБА_8 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України з призначенням покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки;
на підставі ст.75 КК України звільнено обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням - іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
скасований арешт, накладений ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 31.08.2018, на тимчасово вилучене майно, а саме: транспортний засіб автомобіль «FORD SIERRA 2.0», чорного кольору, державний номерний знак « НОМЕР_1 » ключі від нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «серії НОМЕР_2 » на ім`я ОСОБА_9 , що вилучено з місця дорожньо-транспортної пригоди у ОСОБА_6 ;
вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат,

в с т а н о в и в :

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що, він 29 серпня 2018 року близько 20:40 год., будучи водієм технічно-справного автомобіля марки «Ford», моделі "Sierra 2.0і", 1989 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак « НОМЕР_1 », в порушення вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України, під час руху заднім ходом не переконався у безпечності даного маневру та не звернувся при цьому за допомогою до інших осіб, в результаті чого, рухаючись заднім ходом по узбіччі на виїзд до вулиці Садової в с.Урожайне Тиврівського району Вінницької області, поблизу домогосподарства №2, в момент об`єктивної появи в полі зору пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка стояла на смузі руху автомобіля, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого, з необережності, допустив наїзд на останню та травмував.
За наслідком наїзду пішохід ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень померла о 03:45 год. 01.09.2018.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №81 від 06.09.2018 у ОСОБА_10 мала місце закрита сполучена тупа травма грудної клітини та нижніх кінцівок; численні багатоуламкові переломи ребер з обох сторін, з пошкодженням пристінкової плеври та тканини легень, лівосторонній гемоторакс, правосторонній пневмоторакс, перелом правої ключиці, закритий багатоуламковий перелом лівого стегна в нижній третині, закрите пошкодження зв`язок правого колінного суглобу, з вивихом в суглобі, синці та садна нижніх кінцівок. Дана травма ускладнилась травматичним шоком, що призвів до настання смерті ОСОБА_10 . Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), можливо в умовах дорожньо-транспортної пригоди 29.08.2018, за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, належать до тяжких тілесних ушкоджень та стоять в причинному зв`язку зі смертю. На момент первинного контакту покійної за автомобілем, вона могла бути у вертикальному чи близькому до такого положенні тіла, після послідуючого падіння могла бути додатково травмована виступаючими донизу частинами автомобіля. Отримання таких тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту після контакту з автомобілем - малоймовірне.
Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 686 від 19.10.2018 встановлено, що в даній дорожній обстановці дії водія ОСОБА_6 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.10.9 Правил дорожнього руху України. В ситуації, яка склалася, з технічної точки зору можливість попередження виникнення дорожньо-транспортної пригоди (наїзду на пішохода) у водія, полягала у виконанні ним вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України, при умові постійного контролю за рухом даного автомобіля та для виконання яких у нього були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру. В ситуації, яка склалася, в діях водія вбачається невідповідність вимогам п. 10.9 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином встановлено, що водій ОСОБА_6 за вищевказаних обставин порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких "під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху; для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб", за наслідком чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка померла від отриманих тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, просить вирок змінити з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а саме виключити з резолютивної частини вироку вказівку про позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами строком на 2 роки. Апеляційну скаргу мотивує тим, що ОСОБА_6 працює водієм маршрутного автобуса, що є його єдиним способом заробітку. На утриманні обвинуваченого перебуває двоє неповнолітніх дітей 2009 та 2014 років народження, він раніше не судимий, надавав допомогу після вчинення ДТП, витрати щодо лікування потерпілої повністю взяв на себе, після її смерті здійснив поховання, поминки та роковини за власний рахунок.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_5 , який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, обґрунтований, базується на всебічно, повно і об`єктивно досліджених у судовому засіданні доказах, сукупності яких у вироку дана належна оцінка та учасниками судового розгляду не оспорюється.

Кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України є вірною.

При призначенні ОСОБА_6 основного покарання суд дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК України, врахувавши, за відсутності обставин, які обтяжують покарання, обставини, які його пом`якшують визнання вини, надання допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення злочину, особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем роботи, посередньо за місцем проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей.

Проте, висновок суду про необхідність призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом є помилковим, без достатнього врахування низки обставин, які впливають на призначення покарання, і без належної аргументації щодо підстав для його призначення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 працює водієм маршрутного автобуса №29 А у ПП ОСОБА_8 з 07.03.2019 по теперішній час та ця робота є основним джерелом доходів його сім`ї. На його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей: донька ОСОБА_11 , 2009 року народження та син ОСОБА_12 , 2014 року народження. Після вчинення ДТП ОСОБА_6 надавав допомогу потерпілій ОСОБА_10 , повністю взяв на себе витрати на її лікування, поховання, поминки та роковини.
Про компенсацію завданої шкоди підтверджує у своїй заяві потерпіла ОСОБА_13 (а.крим.пров.75), яка також наполягала застосувати відносно ОСОБА_6 найбільш м`яке покарання без позбавлення волі та без позбавлення водійських прав.
Враховуючи вказані обставини, а також те, що злочин вчинений з необережності, колегія суддів вважає, що вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання з виключенням вказівки про застосування відносно ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом.
В решті вирок доцільно залишити без змін.
З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від14 листопада 2019 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання змінити.

Виключити з вироку вказівку про призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4