Провадження №11-кп/801/26/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, відомості про які внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001853 від 19.04.2017 року, за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_9 та апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05.06.2019 року, яким

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Вінниці, громадянина України,

який зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

раніше судимого:

- 02.11.1994 року Ленінським районним судом м. Вінниці за ч. 3 ст. 140 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки, згідно указу про амністію від 18.08.1994 року звільнений від відбування покарання;

- 27.06.2000 року Ленінським районним судом м. Вінниці за ч. 3 ст. 117, ч. 2 ст.117, ч. 2 ст. 118, ч. 2 ст. 206, 42 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 8 років, відповідно до ухвали від 10.11.2001 року ч. 2 ст. 206 перекваліфіковано на ч. 1 ст. 296 КК України та призначено 7 років позбавлення волі;

- 02.04.2002 року Могилів-Подільським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 345, 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строк 3 роки, звільнився 02.04.2005 року по закінченню відбування строку покарання;

- 31.03.2006 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст. 185, ч. 3 ст. 357, 70 КК України, звільнився 12.03.2008 року умовно-достроково з невідбутим строком 10 місяців 4 дні;

- 26.08.2010 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, 70, 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, звільнився 25.07.2012 року по закінченню відбування строку покарання;

- 24.04.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років, звільнився 07.09.2016 року умовно-достроково, невідбутий строк 6 місяців 11 днів, на підставі ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 29.08.2016 року,

- визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та виправдано.

- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

У відповідності до ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIІІ від 26.11.2015 року) ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження зараховано у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 17.02.2018 року по день набрання вироком законної сили.

Вирішено долю речових доказів.

в с т а н о в и в :

Досудовим розслідуванням ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 18 квітня 2017 року, біля 20:00 години, ОСОБА_8 , повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, умисно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження лутки вхідних дверей, проник до середини сарайного приміщення, розташованого в першому під`їзді житлового будинку АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_10 , звідки викрав майно, належне останньому, а саме: молоток, пласкогубці з пластиковими ручками синього кольору, металевий патрон до перфоратора, три металеві шарові крани, телефонний провід (кабель) сірого кольору, розетка біло-сірого кольору, насадка для гіпсокартону (ключ для фіксації), головка на ключ, диск металевий для різки кераміки із написом «180х2.2х5х22 2 мм. МАХ 7500 Rpm», металевий диск для різки кераміки із написом «Intertool. 115х18х5х22 мм.», металевий диск для різки бетонну із написом «S&R 125», диск для різки металу із написом «SPRUT-A», металевий диск (круг) із написом «EXTRA», диск із скловолокна для шліфування, міксера-дрелі Фіолент МД1-11-Э, перфоратор Sakuma RH-0228, ящик для інструментів з пластиковими замками «Mastertool 20», 2 ножів з відламним лезом 18 мм. з металевою напрямною марки «Intertoll», будівельного механічного степлера «Gigant GCS53», трубного ричажного ключа «Сибртех 15761 № 3», розвідного металевого ключа Proskit 1 PK-H026, чотирьох правил (металевих рівнів), трьох штукатурних правил.

Згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 2390-2391/17-21 від 16.05.2017 загальна ринкова вартість, представлених на експертизу чотирьох будівельних алюмінієвих правил та трьох штукатурних правил з урахуванням зносу на момент вчинення злочину, тобто, станом на 19.04.2017 складала 460,88 гривень (чотириста шістдесят грн. 88 коп.).

Згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 2604-2617/17-21 від 30.05.2017 загальна ринкова вартість досліджуваних об`єктів (молоток, пласкогубці з пластиковими ручками синього кольору, металевий патрон до перфоратора, три металеві шарові крани, телефонний провід (кабель) сірого кольору, розетка біло-сірого кольору, насадка для гіпсокартону (ключ для фіксації), головка на ключ, диск металевий для різки кераміки із написом «180х2.2х5х22 2 мм. МАХ 7500 Rpm», металевий диск для різки кераміки із написом «Intertool. 115х18х5х22 мм.», металевий диск для різки бетонну із написом «S&R 125», диск для різки металу із написом «SPRUT-A», металевий диск (круг) із написом «EXTRA», диск із скловолокна для шліфування, міксера-дрелі Фіолент МД1-11-Э, перфоратор Sakuma RH-0228, ящик для інструментів з пластиковими замками «Mastertool 20», 2 ножів з відламним лезом 18 мм. з металевою напрямною марки «Intertoll», будівельного механічного степлера «Gigant GCS53», трубного ричажного ключа «Сибртех 15761 № 3», розвідного металевого ключа Proskit 1 PK-H026) станом на 19.04.2017 становила 3696,32 гривень (три тисячі шістсот дев`яносто шість грн. 32 коп.).

Після цього ОСОБА_8 покинув місце вчинення злочину з викраденим майном, яким розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 4157 гривень 20 копійок.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України - у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме в тому, що він 19 квітня 2017, близько 11.00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля житлового будинку АДРЕСА_3 , повторно, з метою відкритого заволодіння майном ОСОБА_11 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, керуючись жагою до легкої наживи та незаконного збагачення, наніс ОСОБА_11 один удар в область обличчя, після цього, в присутності власника майна та інших осіб, забрав у нього візок з макулатурою, яким розпорядився на власний розсуд.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 467 від 21.04.2017 у ОСОБА_11 були виявлені тілесні ушкодження синець та садно на обличчі. Вказані ушкодження в ОСОБА_11 належать до легких тілесних ушкоджень.

Згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 2389/17-21 від 15.05.2017, ринкова вартість представленого на експертизу побутового візка з урахуванням зносу на момент вчинення злочину складала 50,00 гривень (п`ятдесят грн. 00 коп.). Макулатура для потерпілого матеріальної цінності не становила.

Враховуючи викладене, своїми злочинними діями, ОСОБА_8 завдав ОСОБА_11 майнову шкоду на суму 50,00 гривень.

За епізодом про вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_8 вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 05.06.2019 року визнаний невинуватим та виправданий.

Своє рішення суд мотивував тим, що в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 заперечував вчинення ним інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Зазначав, що через виниклий з ОСОБА_12 конфлікт наніс останньому удар кулаком в обличчя, внаслідок чого ОСОБА_13 впав. Потерпілий одразу підвівся на ноги, на його обличчі він побачив кров. Він наказав ОСОБА_14 йти геть. Наміру грабувати ОСОБА_15 у нього не було, візок останнього він не забирав. Візок з макулатурою забрали ОСОБА_16 з ОСОБА_17 , а він пішов у власних справах. Також суд взяв показання свідка ОСОБА_18 , яка зазначила, що візок. належний потерпілому, вона забрала не у ОСОБА_19 , а у жінки з іншим чоловіком, що також узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_16 , яка не заперечувала той факт, що візок, у неї та у ОСОБА_20 забрала свідок ОСОБА_21 , а також узгоджується з показаннями потерпілого ОСОБА_22 про те, що візок його матері передала свідок ОСОБА_23 . Також суд врахував ту обставину, що потерпілий ОСОБА_22 та свідок ОСОБА_16 під час вказаних подій знаходились в стані алкогольного сп`яніння, що впливає на їх можливість об`єктивно оцінювати навколо події.

Крім того, суд не взяв до уваги перелік доказів, вказавши про їх недопустимість , а саме суд вважає з порушеннями встановленої КПК України процедури проведення слідчих дій та не вбачає за можливе визнати допустимими такі докази:

- протоколи огляду місця події від 20.04.2017 року, складені слідчим Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_24 (т.1 а.с. №№201, 202), висновок судово-медичної експертизи №467 від 21.04.2017 року ОСОБА_11 , проведеної на підставі постанови слідчого Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_24 (т.1 а. с. №205), оскільки вказані процесуальні дії проводилися слідчим, який не мав повноважень на їх проведення, так як згідно витягу з кримінального провадження №0001853 (т.1 а. с. №193), слідчими в кримінальному провадженні є ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , при цьому стороною обвинувачення на вимогу сторони захисту суду не надано доказів того, що слідчий ОСОБА_24 входив в групу слідчих, уповноважених на проведення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні;

- фототаблицю до протоколів огляду місця події від 20.04.2017 року (т.1 а.с. №203) та заяву, без зазначення дати її написання, ОСОБА_27 про добровільну видачу нею металевого складного візка (т.1 а.с. №№204), оскільки з показань свідка ОСОБА_27 вбачається, що зафіксовані результати слідчих дій не відповідають фактичним обставинам справи, так як з показань ОСОБА_18 , потерпілого ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_16 вбачається, що свідок ОСОБА_18 передала візок не працівникам поліції, а саме матері потерпілого ОСОБА_15 19.04.2017, а не 20.04.2017, при цьому свідку не роз`яснювалося які слідчі дії проводяться за її участю, а також її права та обов`язки під час проведення процесуальних дій, підписи ОСОБА_18 в протоколах за результатами проведення слідчих дій поставила не читаючи;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.05.2017 року, за участю ОСОБА_11 (т.1 а.с. №№214-215), від 24.05.2017 року за участю ОСОБА_28 (т.1 а.с. №№216-218), від 24.05.2017 року за участю ОСОБА_29 (т.1 а.с. 219-221), оскільки до вказаних протоколів стороною обвинувачення не додані відомості про те, хто саме зображений на пред`явлених фотознімках, а також протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.05.2017 року за участю ОСОБА_29 не містить підпису особи, якій пред`являлися фотознімки для впізнання.

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 ставить питання про скасування вироку суду першої інстанції, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років. У відповідності з ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_8 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Також прокурор в апеляційній скарзі просить вилучити з мотивувальної частини вироку обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття. Вимоги мотивує тим, що органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів, підтверджуючих вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме показання потерпілого ОСОБА_30 , який підтвердив, що ОСОБА_8 йому було завдано ударів по обличчю, після чого останній забрав у нього візок. Зазначив, що в подальшому візок його матері передала свідок ОСОБА_23 . Крім того, експертом встановлено, що на обличчі ОСОБА_11 наявні легкі тілесні ушкодження. Також показання свідка ОСОБА_16 підтверджують вину ОСОБА_8 та узгоджуються з показаннями потерпілого.

Також прокурор зазначає, що ОСОБА_8 ухилявся від суду, у зв`язку з чим був оголошений у розшук, а судове провадження було зупинено, що свідчить про суспільну небезпеку обвинуваченого.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити відносно нього вирок, пом`якшивши йому покарання. Так, ОСОБА_8 зазначає, що суд призначив йому максимальну міру покарання, яка передбачена санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, не врахувавши пом`якшуючих обставин, а саме повне визнання своєї вини, відшкодування завданої шкоди потерпілому ОСОБА_31 , примирення з потерпілим, щире каяття, надання допомоги слідству та суду, прохання потерпілого про те, щоб суд не позбавляв волі обвинуваченого. Також в апеляції вказує, що на обліку у психіатра та нарколога не перебував, працював, за попереднім вироком відбув покарання повністю.

Заслухавши прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями, думку адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу останнього та заперечували проти апеляційної скарги прокурора; думку потерпілого ОСОБА_11 , який покладався на думку суду; перевіривши матеріали кримінального провадження , обговоривши доводи апеляційної скарги, виконавши вимоги ч.3 ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга з доповненнями прокурора ОСОБА_9 та апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 -не підлягають до задоволення.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненої повторно, є правильною.

Судом першої інстанції в ході кримінального провадження дотримано вимоги ст. ст. 22, 92, 93, 349, 350 КПК України, що є гарантією забезпечення права сторін на справедливий судовий розгляд.

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, відповідно до вимог ст.91 КПК України: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, та інші обставини кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням тощо та давали б підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 307 КК України

Врахувавши викладене вище, суд постановив вирок, який не відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК України.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення має бути обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є судове рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для кримінального провадження, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються дослідженими доказами, дослідженими в судовому засіданні. Обґрунтованість судового рішення полягає у правильності встановлення фактичних обставин справи та правильній оцінці доказів.

Обґрунтованим судове рішення слід вважати, якщо: 1) суд повністю встановив обставини, що мають значення для кримінального провадження; 2) ці обставини доказані; 3) висновок суду відповідає викладеним у рішенні обставинам кримінального провадження.

Дані вимоги судом першої інстанції при винесені вироку щодо ОСОБА_8 місцевим судом виконано повністю.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України із точки зору їх належності, допустимості достовірності та достатності для прийняття остаточного рішення у справі.

Судова колегія вважає, що таких вимог закону суд першої інстанції дотримався та прийняв рішення, яке вимогам закону відповідає.

Так, ОСОБА_8 органом досудового розслідування пред`явлено обвинувачення, як відкрите викрадення чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Виправдовуючи ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд у вироку вказав недоведеність вчинення ним кримінального правопорушення.

Мотивуючи рішення, суд виходив із того, що стороною обвинувачення не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_8 забрав візок у потерпілого ОСОБА_11 , крім того, свідок ОСОБА_18 в своїх показаннях підтвердила, що візок потерпілого вона забрала не у ОСОБА_8 , а у жінки з іншим чоловіком, що підтвердила свідок

ОСОБА_32 огляду на мотиви суду, доводи сторони обвинувачення щодо відкритого викрадення майна обвинуваченим спростовуються показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_18 , яка в своїх показаннях зазначила, що візок потерпілого вона забрала не у ОСОБА_8 , а у жінки з іншим чоловіком, після чого передала цей візок матері потерпілого ОСОБА_11 ; та свідка ОСОБА_16 , яка пояснила, що візок у неї з ОСОБА_17 забрала свідок ОСОБА_18 ; потерпілого ОСОБА_11 , який підтвердив, що візок його матері віддала ОСОБА_23 .

Із встановленого в судовому засіданні випливає, що обвинувачений ОСОБА_8 наніс ОСОБА_11 тільки удар, а не забирав його майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

У відповідності до ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На думку апеляційного суду, вказаних вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримано в повній мірі.

Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_8 у відкритому викраденні чужого майна, вчиненого повторно, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку із не доведенням вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується, суд першої інстанції у вироку повністю проаналізував та надав належну юридичну оцінку зібраним доказам для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.

Виправдовуючи ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд першої інстанції послався на недоведеність стороною обвинувачення доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого, з чим апеляційний суд погоджується.

Будучи допитаним в суді апеляційної інстанції на виконання вимог ч.3 ст. 404 КПК України , за клопотанням прокурора, потерпілий ОСОБА_11 суду повідомив , що візок його матері повернула свідок ОСОБА_18 , а події того часу він погано пам`ятає, оскільки хворіє та періодично проходить лікування у Вінницькій психоневрологічній лікарні ім. ак. ОСОБА_33 , тільки пам`ятає, що обвинувачений можливо вдарив його. Не заперечив, що візок віддала свідок ОСОБА_34 його матері.

Свідок ОСОБА_27 в суді першої інстанції пояснила, що 19.04.2017 року вона на вулиці побачила компанію з двох невідомих їй хлопців з дівчиною, у яких був металевий візок, який вона впізнала як візок ОСОБА_11 , а тому вона відібрала у них вказаний візок та віддала його матері потерпілого. Місцевий суд вірно оцінив покази даного свідка.

Крім того, при проведенні огляду місця події 20.04.2017 року свідок ОСОБА_27 видала викрадений у потерпілого ОСОБА_11 візок, що підтверджує заява цього свідка про добровільну видачу візка, у якій міститься її підпис.

Свідок ОСОБА_29 суду першої інстанції пояснила, що навесні 2017 року, коли вона з ОСОБА_8 та хлопцем по прізвиську « ОСОБА_35 » розпивали спиртні напої на дитячому майданчику на вулиці біля будинку № 29 по вул. М. Литвиненко-Вільгельмут у м. Вінниці, повз майданчик проходив потерпілий ОСОБА_11 з візком. ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_11 , двічі вдарив його в перенісся, забрав візок та вони розійшлися, потерпілий теж встав і пішов геть. Звідки в неї в подальшому з`явився візок потерпілого пояснити не змогла.

ОСОБА_16 вказала, що візок у потерпілого забрав ОСОБА_8 , після чого вони розійшлися з обвинуваченим в різні сторони, при цьому не заперечуючи, що врешті візок був відібраний саме у неї.

Крім того, суд вірно взяв до уваги той факт, що потерпілий ОСОБА_36 і свідок ОСОБА_16 під час вищевказаних подій перебували в стані алкогольного сп`яніння, що впливає на їх можливість об`єктивно оцінювати навколишні події.

Судова колегія, дослідивши надані сторонами докази, безпосередньо допитавши у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_11 , який підтвердив, що візок його матері повернула свідок ОСОБА_34 , а події того часу він погано пам`ятає, оскільки хворіє та періодично проходить лікування у Вінницькій психоневрологічній лікарні ім. ак. ОСОБА_33 , тільки пам`ятає ,що обвинувачений вдарив його, дослідивши інші докази, вважає, що висновки суду, викладені у вироку відповідають фактичним обставинам провадження.

Обвинувачений ОСОБА_8 у апеляційному суді підтвердив, що його показання у міському суді правильно викладені у вироку, та погоджується з висновками суду першої інстанції.

Із таких показань ОСОБА_8 вбачається, що вину у вчиненні злочину-гребежу, він не визнає. Пояснив, що ОСОБА_11 спільно з ними в компанії розпивав горілку. Після вжиття алкоголю ОСОБА_13 почав поводити себе неадекватно. Він намагався заспокоїти ОСОБА_15 , відвів його від компанії та намагався вгамувати, однак той не заспокоювався, тому він вдарив ОСОБА_15 кулаком в обличчя, внаслідок чого ОСОБА_13 впав. Потерпілий одразу підвівся на ноги, на його обличчі він побачив кров. Він наказав ОСОБА_14 йти геть. Після цього він з рештою компанії продовжив розпивати горілку, а згодом помітив, що ОСОБА_13 залишив свою тачку з макулатурою. Наміру грабувати ОСОБА_15 у нього не було, візок останнього він не забирав. Візок з макулатурою забрали ОСОБА_37 з ОСОБА_17 , а він пішов у власних справах.

Наступного дня він зустрів ОСОБА_15 , бачив, що у нього було набрякле обличчя. Він привітався з потерпілим, той ніяких претензій до нього не висував.

ОСОБА_8 заперечує лише факт відкритого викрадення візка, належного потерпілому ОСОБА_11 , але не заперечує факт нанесення останньому ударів в обличчя.

Крім того, апеляційним судом, на виконання вимог ч.3 ст. 404 КПК України , за клопотанням прокурора, було досліджено наступні докази:
-витяг із ЄРДР № 0001853 від 20.04.2017 року 19.04.2017 року близько 11 год. ОСОБА_8 із застосуванням фізичної сили до ОСОБА_11 відкрито заволоділа його металевим візком (т. 1, а. с.№ 193);
-протокол прийняття заяви про злочин від ОСОБА_11 20.04.2017 року, в якій останній просить прийняти міри до раніше незнайомих йому осіб, які близько 11:00 годин 19.04.2017 року біля будинку АДРЕСА_3 відкрито із застосуванням фізичної сили заволоділи його металевим розкладним візком, завдали йому тілесне ушкодження та майнову шкоду (т.1 а.с.№ 200);
-протокол огляду місця події від 20.04.2017 року, відповідно до якого 20.04.2017 року оглянуто територію місцевості та біля 1-го під`їзду будинку АДРЕСА_4 виявлено особу жіночої статі ОСОБА_27 , поряд з якою виявлено розкладний металевий візок сірого кольору в розкладеному стані з двома колесами та ніжкою, який виглядає як той, що був раніше у використанні, з подряпинами та слідами корозії металу, який ОСОБА_27 добровільно видала, пояснюючи, що даний візок належить ОСОБА_11 (т.1 а.с. №201);
-протокол огляду місця події від 20.04.2019 року, відповідно до якого оглянуто місцевість, де було вилучено майно, викрадене у ОСОБА_11 , зафіксовано місце вчинення злочину (т.1 а.с. №202);
-фототаблицю до протоколів огляду місця події від 20.04.2017 року (т.1 а.с. №203) ;
-заяву ОСОБА_27 , відповідно до якої остання повідомляє про добровільну видачу нею металевого складного візка, який належить ОСОБА_14 , який вона пояснила, що отримала від малознайомої особи на ім`я ОСОБА_38 , 19.04.2017 року, близько 15:00 години по АДРЕСА_5 (т.1 а.с. №204);
-висновок судово-медичної експертизи №467 від 21.04.2017 року ОСОБА_39 1968 року народження, відповідно до якого на підставі даних судово-медичного обстеження ОСОБА_11 , встановлено: 1-5. У ОСОБА_11 були виявлені тілесні ушкодження синець та садно на обличчі. Вказані ушкодження у ОСОБА_11 належить до легких тілесних ушкоджень, виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення, можливо, в строк, вказаний в постанові про призначення експертизи 19.04.2017 року (т.1 а.с.№ 205);
-ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області №127/8651/17 від 24.04.2017 року, про накладення арешту на металевий візок типу «кравчучка», який був виданий та вилучений оглядом місця події у ОСОБА_27 біля будинку №20 по вул. Міліційній в м. Вінниці (т.1 а.с. №206);
-постанову слідчого від 21.04.2017 року про визнання речовим доказом та передачу на зберігання металевого візка типу «кравчучка», який був виданий та вилучений оглядом місця події у ОСОБА_27 біля будинку №20 по вул. Міліційній в м. Вінниці (т.1 а.с. №207);
-висновок судово-товарознавчої експертизи №2389/17-21 від 15.05.2017 року з довідкою про вартість проведеної експертизи, відповідно до якого ринкова вартість представленого на експертизу побутового візка з урахуванням зносу на момент вчинення злочину (при незмінності товарного стану), тобто станом на 19.04.2017 року, складала 50 гривень. Вартість процесуальних витрат на залучення експерта складає 297 гривень (т.1 а.с. №213);
-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.05.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_11 з пред`явлених йому для впізнання чоловіків, зображених на фотокартках, впізнав за рисами обличчя на фотокартці під №2 особу, яка 19.04.17 року нанесла йому тілесні ушкодження та відібрала візок (т.1 а.с.№№ 214-215);
-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.05.2017 року відповідно до якого ОСОБА_28 з пред`явлених йому для впізнання чоловіків, зображених на фотокартках, впізнав на фотокартці під №3 особу на ім`я ОСОБА_40 , який наніс удар ОСОБА_41 та забрав у останнього макулатуру (т.1 а.с.№№ 216-218);
-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.05.2017 року відповідно до якого ОСОБА_29 з пред`явлених їй для впізнання чоловіків, зображених на фотокартках, впізнала на фотокартці під №3 за рисами обличчя особу на ім`я ОСОБА_40 , який наніс тілесні ушкодження ОСОБА_41 та забрав у нього візок з макулатурою (т.1 а.с.№ №219-221).

Апеляційний суд вважає, що такі показання обвинуваченого та інших свідків не суперечать доказам, наявним у матеріалах провадження, а саме :

-висновку судово-медичної експертизи № 467 від 21.04.2017 у ОСОБА_11 були виявлені тілесні ушкодження синець та садно на обличчі. Вказані ушкодження в ОСОБА_11 належать до легких тілесних ушкоджень;

-протоколу огляду місця події від 20.04.2017 року, відповідно до якого 20.04.2017 року оглянуто територію місцевості та біля 1-го під`їзду будинку №20 по вул. Міліційній у м. Вінниці виявлено особу жіночої статі ОСОБА_27 , поряд з якою виявлено розкладний металевий візок сірого кольору в розкладеному стані з двома колесами та ніжкою, який виглядає як той, що був раніше у використанні, з подряпинами та слідами корозії металу, який ОСОБА_27 добровільно видала, пояснюючи, що даний візок належить ОСОБА_11 (т.1 а.с. №201);

-заяві ОСОБА_27 , відповідно до якої остання повідомляє про добровільну видачу нею металевого складного візка, який належить ОСОБА_14 , який вона пояснила, що отримала від малознайомої особи на ім`я ОСОБА_38 , 19.04.2017 року, близько 15:00 години по вул. К. Коріатовичів, 104 (т.1 а.с. №204).

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що у діях обвинуваченого відсутній склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна.

Також встановлено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме :

- протокол огляду місця події від 20.04.2017 року, складеного слідчим Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_24 (т.1 а.с. № 201, 202), висновок судово-медичної експертизи №467 від 21.04.2017 року ОСОБА_11 , проведеної на підставі постанови слідчого Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_24 (т.1 а.с. № 205), оскільки вказані процесуальні дії проводилися слідчим, який не мав повноважень на їх проведення, так як згідно витягу з кримінального провадження №0001853 (т.1 а.с. №193) слідчими в кримінальному провадженні є ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , при цьому стороною обвинувачення на вимогу сторони захисту суду не надано доказів того, що слідчий ОСОБА_24 входив в групу слідчих, уповноважених на проведення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні;

- фототаблиця до протоколів огляду місця події від 20.04.2017 року (т.1 а.с. №203) та заяву, без зазначення дати її написання, ОСОБА_27 про добровільну видачу нею металевого складного візка (т.1 а.с. №204), оскільки з показань свідка ОСОБА_27 вбачається, що зафіксовані результати слідчих дій не відповідають фактичним обставинам справи, так як з показань ОСОБА_18 , потерпілого ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_16 вбачається, що свідок ОСОБА_18 передала візок не працівникам поліції, а саме матері потерпілого ОСОБА_15 19.04.2017, а не 20.04.2017, при цьому свідку не роз`яснювалося які слідчі дії проводяться за її участю, а також її права та обов`язки під час проведення процесуальних дій, підписи ОСОБА_18 в протоколах за результатами проведення слідчих дій поставила не читаючи;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.05.2017 року, за участю ОСОБА_11 (т.1 а.с. №№214-215), від 24.05.2017 року за участю ОСОБА_28 (т.1 а.с. №216-218), від 24.05.2017 року за участю ОСОБА_29 (т.1 а.с. №№219-221), оскільки до вказаних протоколів стороною обвинувачення не додані відомості про те, хто саме зображений на пред`явлених фотознімках, а також протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.05.2017 року за участю ОСОБА_29 не містить підпису особи, якій пред`являлися фотознімки для впізнання.

У відповідності до положень ст. 62 Конституції України, винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим ,якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. При цьому, згідно з вимогами ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно до вимог ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. А згідно з правилами ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора. Тобто, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Вказані вимоги судом першої інстанції дотримано в повному об`єми .

Щодо вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційний суд констатує наступне.

Згідно вимог ст. ст. 50, 65 КК України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд повинен врахувати ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини його вчинення та наслідки, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_8 судова колегія враховує, що вчинений ним злочин є тяжким.

Раніше обвинувачений неодноразово судимий за вчинення умисних, в тому числі тяжких злочинів, на обліку лікаря-психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, характеризується посередньо.

Обвинувачений не працює, утриманців не має, раніше умовно-достроково звільнявся з місць позбавлення волі.

Обставинами, які пом`якшують покарання, колегією суддів визнано визнання частково вини.

Обставинами, які обтяжують покарання, колегією суддів визнано вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ національні суди застосовують практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Так, у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фризе проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було отримано принципу «законності» і воно не було свавільним», та у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З доводами апеляційної скарги прокурора про виключення з мотивувальної частини вироку вказівку про обставину, що пом`якшує покарання (щире каяття), суд апеляційної інстанції не погоджується з наступних підстав.

Згідно зі ст. 66 КК щире каяття може бути визнане обставиною, що пом`якшує покарання винного. Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася.

Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений вину визнав повністю по епізоду крадіжки , давав зізнавальні показання, сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненому, критично поставився до вчиненого після його викриття, що свідчить про щире каяття обвинуваченого та критичне ставлення до вчиненого.

Відповідно з встановленим, до обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вірно відніс щире каяття.

Судова колегія вважає, що призначення покарання у виді позбавлення волі на певний строк за ч. 3 ст. 185 КК України, із врахуванням викладених вище обставин, є необхідним і буде достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів

При апеляційному розгляді справи порушень КПК, які тягнули б скасування або зміну вироку не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається , здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419, 420 КПк України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу з доповненнями прокурора ОСОБА_9 залишити без задоволення.

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05.06.2019 року відносно ОСОБА_8 - залишити без змін.

На судове рішення може бути подано касаційну скаргу протягом 3 (трьох) місяців з дня проголошення до Верховного Суду, а засудженим - в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді: