Номер провадження: 11-кп/813/1400/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси, від 16 січня 2020 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання начальника ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» про застосування умовно-дострокового звільнення у відношенні засудженого ОСОБА_7 ,-

встановив:
Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції.
Оскарженою ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 16 січня 2020 року, було відмову у задоволенні клопотання начальника ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» про застосування умовно-дострокового звільнення у відношенні засудженого ОСОБА_7 .

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що до засудженого неможливо застосувати умовно-дострокове звільнення від покарання у зв`язку з тим, що він не довів сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою, оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги, що останній характеризується позитивно, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, та має 7 заохочень.

Посилаючись на зазначені доводи, засуджений просить застосувати до нього ст. 81 КК України.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційні скарги, вважала за необхідне залишити оскаржену ухвалу суду першої інстанції без змін.

Засуджений ОСОБА_7 не порушував питання про його участь в судовому розгляді апеляційної скарги, тому в судове засідання не доставлений.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, відповідно до статті 81 КК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.

Згідно з ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з положеннями ст. 81 КК України, особу може бути умовно-достроково звільнено від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та відбув визначений законом строк покарання.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.

Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.

Отже, зі змісту наведених положень закону видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції, при розгляді клопотання начальника ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» про застосування умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , повно, всебічно і об`єктивно дослідив матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків про те, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Так, при розгляді клопотання судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Татарбунарського районного суду Одеської області, від 15 вересня 2016 року, за ч.3 ст. 185 КК України, і на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області, від 27 листопада 2017 року, звільнення від відбування покарання з випробуванням стосовно ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначене вироком Татарбунарського районного суду Одеської області, від 15 вересня 2016 року, було скасовано.

З 27.01.2018 року засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Одеська виправна колонія (№14)». Початок строку обчислюється з 18.12.2017 року, кінець строку 18.12.2020 року.

З характеристики та матеріалів особової справи на ОСОБА_7 слідує, що за час відбування покарання останній характеризується посередньо (а.с.2-3), не працевлаштований (а.с.8), не приймає участі у реалізації програм диференційованого впливу, при цьому за весь період відбування покарання у виді позбавлення волі має 7 заохочень (а.с.4).

Поряд із цим, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 раніше був неодноразово судимий, вже звільнявся умовно-достроково, при цьому вироком Татарбунарського районного суду Одеської області, від 15 вересня 2016 року, був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців, при цьому порушив покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, та був направлений у місця позбавлення волі для відбування покарання.

Надаючи оцінку наведеним обставинам, апеляційний суд приходить до висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став.

Приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а також відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом строку відбування покарання, апеляційний суд виходить зтого, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності.

За таких обставини апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.

Доводи ОСОБА_7 про ненадання судом належної оцінки його особі, апеляційний суд розцінює як безпідставні.

Як вбачається з оскарженого рішення, суд надав належну оцінку обставинам, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення, та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.

Вирішуючи питання обґрунтованості вимог засудженого, апеляційний суд виходить з того, що поведінка засудженого ОСОБА_7 не зазнала позитивних змін.

Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись статями 370, 372, 376, 404, 405, 407, 532,537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси, від 16 січня 2020 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання начальника ДУ «Одеська виправна колонія (№14)» про застосування умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання у відношенні засудженого ОСОБА_7 ,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4