Справа № 454/1678/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/600/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Сокаль Львівської області та жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, раніше судимого, останній раз вироком Сокальського районного суду Львівської області від 22.01.2018 року за ч.1 ст. 125 КК України до 160 годин громадських робіт

за ч.2 ст.389 КК України

з апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 07 червня 2019 р.,

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним за ч.2 ст.389 КК України та призначено покарання у виді «1 (одного) обмеження волі».

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного судом покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

За вироком суду ОСОБА_7 , будучи засудженим 22.01.2018 року Сокальським районним судом Львівської області за ч.1 ст.125 КК України до 160 годин громадських робіт та 06 березня 2018 року, отримавши від в.о. начальника Сокальського міськрайонного відділу з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства Юстиції направлення в Скоморохівську сільську раду Сокальського району Львівської області на виконання даних громадських робіт, із попередженням у разі ухилення від відбування громадських робіт про притягнення до кримінальної відповідальності, умисно, без поважних причин, починаючи із 10 квітня 2018 року здійснив ухилення від відбування громадських робіт, яке проявилось у невиході згідно графіку виходу на роботу на виконання робіт два і більше рази, станом на 16 травня 2018 року, відпрацювавши в загальному лише 84 години громадських робіт.

Вирок суду в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 оскаржено його захисником адвокатом ОСОБА_8 . На переконання захисту, при розгляді справи місцевий суд, хоч і послався на те, що припинення виконання громадських робіт було зумовлено подачею засудженим апеляційної скарги на вирок, однак в дійсності не врахував цієї обставини як такої, що виключає в діях ОСОБА_7 наявність складу злочину ухилення від відбування покарання. Крім цього, як стверджує апелянт, після отримання інформації про результати розгляду апеляційної скарги засуджений відпрацював присуджений йому строк громадських робіт і заборгованості не має. З огляду на це адвокат ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати та постановити новий виправдальний, яким виправдати обвинуваченого за недоведеністю його вини у вчиненні злочину, а провадження у справі закрити.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 на підтримання поданої апеляційної скарги, пояснення прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного вироку суду, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як встановлено в ході апеляційного розгляду, зазначеним вимогам процесуального закону оскаржуваний вирок не відповідає.

Так, суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, а саме в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Згідно із п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Водночас в оскаржуваному вироку місцевим судом наведено суперечливі висновки щодо наявності в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України.

Так, формулюючи фабулу обвинувачення, визнаного доведеним, суд зазначив, що ОСОБА_7 умисно, без поважних причин, починаючи з 10 квітня 2018 р. здійснив ухилення від відбування громадських робіт, призначених йому за вироком Сокальського районного суду Львівської області від 22 січня 2018 р., яке проявилось у невиході на громадські роботи згідно графіку.

Однак, в мотивувальній частині вироку судом зазначено, що при призначенні покарання враховується ряд обставин, зокрема й те, що ОСОБА_7 припинив відбувати громадські роботи з об`єктивних причин, оскільки подав апеляційну скаргу на вирок суду, яким його засуджено до відбування громадських робіт. Крім цього, суд у вироку констатував, що після отримання інформації щодо результатів розгляду апеляційної скарги ОСОБА_7 одразу відбув увесь строк громадських робіт.

За таких обставин оскаржуваний вирок містить очевидні суперечності, в тому числі й ті, які стосуються суб`єктивної сторони вчиненого обвинуваченим діяння. Так, з вироку неможливо однозначно зробити висновок, чи припинення виконання ОСОБА_7 громадських робіт було спрямоване на ухилення від відбування призначеного йому судом покарання, чи все-таки обумовлювалося об`єктивними обставинами апеляційним оскарженням вироку суду.

Крім цього, у резолютивній частині вироку зазначено, що ОСОБА_7 призначається покарання у виді «1 (одного) обмеження волі». Наведене суперечить вимогам п.2 ч.4 ст.374 КПК України та положенням ст.ст.51, 61 КК України щодо видів покарань і розмірів, в яких такі застосовуються, адже з наведеного формулювання незрозуміло, в якій мірі визначене обвинуваченому покарання у виді обмеження волі.

За таких обставин при ухваленні оскаржуваного вироку судом допущено істотні порушення вимог процесуального закону, які є істотними та являються підставою для призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 задоволити частково.
Вирок Сокальського районного суду Львівської області від 07 червня 2019 р. скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.389 КК України в суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4