УХВАЛА
КИЇВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Справа № 752/20497/17 Апеляційне провадження:11кп/824/1178/2019 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_2
16 січня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

При секретареві ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

у відкритому судовому засіданні в розташуванні суду розглянула матеріали кримінального провадження № 0002020 відносно ОСОБА_3 , з апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2018 року, яким

ОСОБА_3 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Калуш, Івано-Франківської області, громадянин України, з вищою освітою, не працює, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
визнаний невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 263 КК України та виправданий у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Вироком також вирішено долю речових доказів.

Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу прокурора, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 органами досудового розслідування обвинувачується в тому, що він у невстановлений слідством час, знаходячись у невстановленому місці, у невстановлений спосіб, без передбаченого законом дозволу придбав 79 бойових патронів «УС» калібру 7,62х39; 2 бойових патрони проміжного типу калібру 7,62х39; 72 бойових патрони проміжного типу калібру 7,62х39, після чого почав їх незаконно зберігати у приватному будинку АДРЕСА_3 , який належить на праві приватної власності його дружині ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції прокурор Київської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у ньому, фактичним обставинам кримінального правопорушення та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

На обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд при ухваленні виправдувального вироку стосовно ОСОБА_3 не дотримався вимог законодавства, вказавши у вироку формулювання обвинувачення, яке було пред`явлене останньому за ч. 1 ст. 263 КК України та визнаючи його недоведеним, суд не вказав підстави для виправдання і мотиви, з яких відкинув докази обвинувачення, які свідчать про вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину, а саме показання свідків, висновок експерта від 22 березня 2017 року № 441, протокол обшуку від 14 березня 2017 року, які були досліджені у судовому засіданні.

Крім того, апелянт зауважує, що хибними є висновки суду щодо порушення кримінального процесуального законодавства при обшуку місця проживання обвинуваченого. Адже обшук проведено уповноваженою особою згідно вимог чинного законодавства України, що підтверджено наявними в матеріалах провадження доказами. А також, захисник ОСОБА_3 був присутній при проведенні обшуку про що свідчить його підпис у протоколі огляду від 14 березня 2017 року.

Таким чином, на думку апелянта, вина обвинуваченого у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 263 КК України доведена повністю та знайшла своє відображення у ході судового розгляду.

Враховуючи викладене вище апелянт просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2018 року щодо ОСОБА_3 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у ньому, фактичним обставинам кримінального правопорушення та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та ухвалити новий вирок з дотриманням вимог ст. 374 КПК України, яким визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Заслухавши доповідь судді, виступи прокурорів на підтримку апеляційних вимог, обвинуваченого та його захисника - проти їх задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження у визначених межах, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного розгляду в сукупності з матеріалами кримінального провадження результатами їх дослідження під час апеляційного розгляду та письмовими запереченнями сторони захисту на апеляційну скаргу прокурора, судова колегія визнає наступне.

Всупереч міркуванням сторони обвинувачення в апеляційній скарзі та апеляційному засіданні, суд першої інстанції повністю дотримався вимог глави 2 чинного КПК України щодо засад кримінального провадження, в тому числі ч. 6 ст. 22 КПК України, яка зобов`язує суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створювати необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а також і положення ст. 23 цього кодексу відносно безпосереднього дослідження доказів та отримання усних показань учасників кримінального провадження.

В тому числі суд дослідив, повно та правильно виклав у вироку, проаналізував та оцінив у плані належності, допустимості, достовірності та достатності для висновків по суті кримінального провадження показання обвинуваченого ОСОБА_3 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ; а також надані стороною обвинувачення письмові докази, а саме висновок експерта № 411 від 22 березня 2017 року, постанову т.в.о. начальника СВ слідчого відділення Голосіївського УП ГУ НП у місті Києві від 12 травня 2017 року про визнання речовими доказами, протокол обшуку від 14 березня 2017 року, листи директора ТОВ "Ібіс" від 22 червня 2017 року, начальника ВКОЗ у СДС УПД ГУ НП у місті Києві від 13 червня 2018 року, дозвіл № 7945 від 11 квітня 2013 року, дозвіл № 2099/32320 від 2 серпня 2014 року, лист директора ТОВ "Мисливська зброя".

Проаналізувавши вказані докази в їх сукупності, суд визнав протокол про проведення обшуку та його результати недостовірними.

При цьому суд акцентував увагу на тому, що в результаті обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 були вилучені 153 штуки набоїв з певним маркуванням, і в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , яка брала участь при обшуку як понята, та слідчий, який обшук проводив і склав його протокол, в суді першої інстанції ствердили ці факти і наголосили, що вилучені набої були на місці поміщені в пакети, опечатані, що вони скріпили своїми підписами.

Між тим, зауважив суд, відповідно до висновку експерта № 411 від 22 березня 2017 року, (т. 1, а. с. 86-89), для дослідження експерту були надані дійсно 153 патрони, але з іншим маркуванням, ніж маркування, зазначене в протоколі обшуку.

В силу вказаного, суд обґрунтовано відхилив доказове значення як протоколу обшуку, так і висновку експерта, бо сторона обвинувачення жодним чином не довела, що на експертизу були надані саме патрони, вилучені в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 як не вживала й достатніх заходів для встановлення причетності ОСОБА_3 до володіння і зберігання саме тих патронів, які були надані експерту, а ч. 3 ст. 22 КПК України прямо забороняє покладати функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду на один і той самий орган чи службову особу.

При цьому, судова колегія також має на увазі, що вилучені патрони були під час обшуку 14 березня 2017 року, на експертизу надані 22 числа того ж місяця, а речовими доказами визнані тільки постановою від 12 травня 2017 року, ідентичність же вилучених під час обшуку, наданих експерту і залучених як речові докази патронів сторона обвинувачення не довела ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному засіданні, хоча перешкод для цього не мала.

В тому числі, судова колегія надавала стороні обвинувачення можливість, відповідно до положень ч. 3 ст. 23 КПК України, виконати обов`язок забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом, у зв`язку з чим були задоволені клопотання прокурора про здійснення приводу свідка ОСОБА_11 , який виконано не було, а за повідомленням органу, котрий здійснював привід, місце знаходження цього свідка встановити не виявилося можливим.

Правильно вказав суд першої інстанції також і на відсутність в матеріалах кримінального провадження будь-яких відомостей про те, що речові докази, а саме згадані вище 153 патрони, були стороною обвинувачення відкриті обвинуваченому та його захиснику при виконанні вимог ст. 290 КПК України, бо відповідно до протоколу про надання підозрюваному та його захиснику доступу до матеріалів досудового розслідування від 22 вересня 2017 року (т. 1, а. с. 214-215), ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_15 вказали лише на те, що ознайомилися з матеріалами кримінального провадження, але запис про ознайомлення їх також і з речовими доказами в цьому протоколі відсутній.

В силу ч. 12 ст. 290 КПК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Отже, і в частині визнання речових доказів - 153 патронів - недопустимими суд першої інстанції прийняв законне, обгрунтоване та вмотивоване рішення.

Допитані в суді першої інстанції свідки - працівники поліції, які брали участь чи були присутні під час обшуку 14 березня 2017 року, як і понята - свідок ОСОБА_11 , не змогли підтвердити тієї обставини, що саме ті патрони, які були вилучені під час обшуку, були надані для проведення експертизи № 411.

Стаття 94 КПК України вказує, зокрема, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зорі достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Частина 4 ст. 17 КПК України прямо вказує, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

На цих підставах суд прийшов до переконання, що не встановленні достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати та переконливо обґрунтував вказані висновки, а тому колегія суддів з ними погоджується.

Колегія суддів має також на увазі, що в силу недоведеності самого факту придбання та зберігання саме ОСОБА_3 патронів, вилучених під час обшуку за місцем його проживання, в силу неможливості використання як доказу долучених до кримінального провадження речових доказів - 153 патронів, будь-які можливості отримати нові докази відсутні.

При цьому посилання у вироку на неконкретність обвинувачення, порушення внаслідок цього права обвинуваченого на захист, бо це обвинувачення не містить посилань на відповідний закон та норму цього закону, який встановлює порядок отримання дозволу на зберігання та придбання бойових припасів, судова колегія не бере о уваги, бо саме по собі це зауваження жодного значення для справи не має, на правильність прийнятого по суті кримінального провадження рішення не впливає, питання неконкретності обвинувачення суду належало вирішувати в підготовчому засіданні, а не у вироку.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, бо суд першої інстанції ухвалив законний, обґрунтований та вмотивований виправдувальний вирок.

В силу вказаного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2018 року, яким ОСОБА_3 виправданий за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України залишити без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції, - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, може бути оскаржена касаційним порядком безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців від дня проголошення.

Судді: