Справа № 243/5126/20
Провадження № 1-кс/243/1409/2020
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 липня 2020 року Слідчий суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Слов`янськ клопотання слідчого СВ Слов`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_3 про надання дозволу на примусове відібрання біологічних зразків для експертизи та дактилоскопіювання,

В С Т А Н О В И В :
03 липня 2020 року у Слов`янський міськрайонний суд Донецької області звернулась слідчий СВ Слов`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_3 з клопотанням, погодженим прокурором Слов`янської місцевої прокуратури, в якому зазначено наступне. 11 червня 2020 року від ОСОБА_4 до чергової частини Слов`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області надійшло повідомлення про те, що нею 11 червня 2020 року у квартирі АДРЕСА_1 , було виявлено труп її матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ознаками насильницької смерті, а також було виявлено відсутність грошових коштів.
Відомості за даним фактом 11 червня 2020 року було зареєстровано у ЄРДР за № 0001192 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Слідчий у своєму клопотанні зазначає, що згідно довідки № 348 від 11 червня 2020 року причиною смерті ОСОБА_5 є механічна асфіксія від стиснення органів шиї петлею. У зв`язку з цим, 24 червня 2020 року прокурором Слов`янської місцевої прокуратури було винесено постанову про відібрання у свідка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічних зразків для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. Натомість останній своєю заявою від 25 червня 2020 року відмовився надавати будь-які біологічні матеріали, а також проходити дактилоскопіювання.
За таких обставин, враховуючи, що вищенаведені біологічні зразки, а також дактилоскопіювання свідка ОСОБА_6 необхідно для здійснення досудового розслідування вищевказаного кримінального правопорушення, відомості за фактом вчинення якого 11 червня 2020 року було зареєстровано у ЄРДР за № 0001192, та приймаючи до уваги, що свідок ОСОБА_7 відмовляється у добровільному порядку надавати відповідні біологічні зразки та проходити дактилоскопіювання, слідчий у своєму клопотанні просить суд надати їй дозвіл на відібрання у свідка ОСОБА_7 біологічних зразків для проведення експертизи та здійснення дактилоскопіювання у примусовому порядку.
Вислухавши слідчого, яка в судовому засіданні підтримала своє клопотання про надання дозволу на примусове відібрання біологічних зразків для експертизи, слідчий суддя встановив наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 245 КПК України у разі необхідності отримання зразків для проведення експертизи вони відбираються стороною кримінального провадження, яка звернулася за проведенням експертизи або за клопотанням якої експертиза призначена слідчим суддею. У випадку, якщо проведення експертизи доручено судом, відібрання зразків для її проведення здійснюється судом або за його дорученням залученим спеціалістом.

Частиною третьою статті 245 КПК України визначено, що відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статтею 241 цього Кодексу. У разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому статтями 160-166 цього Кодексу, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відбирання біологічних зразків примусово.

Таким чином, враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги розташування статті 245 КПК України, якою врегульовано питання отримання зразків для експертизи, у главі 20 «Слідчі (розшукові) дії» КПК України саме після статті 244 КПК України, якою встановлено правила розгляду слідчим суддею клопотання про проведення експертизи, слідчий суддя доходить висновку, що біологічні зразки відбираються виключно на підставі призначеної у кримінальному провадженні експертизи.

В той же час, слідчим, як стороною кримінального провадження, яка звернулась до суду з цим клопотанням, не надано слідчому судді жодного доказу на підтвердження призначення у кримінальному провадженні № 0001192 від 11 червня 2020 року експертизи, задля проведення якої необхідні біологічні зразки свідка ОСОБА_7 , а також проходження ним дактилоскопіювання.
Крім того, за приписами ч. 2 ст. 160 КПК України у клопотанні зазначаються: 1) короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з яким подається клопотання; 2) правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) речі і документи, тимчасовий доступ до яких планується отримати; 4) підстави вважати, що речі і документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 5) значення речей і документів для встановлення обставин у кримінальному провадженні; 6) можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, у випадку подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю; 7) обґрунтування необхідності вилучення речей і оригіналів або копій документів, якщо відповідне питання порушується стороною кримінального провадження.

Частинами п`ятою та шостою статті 163 КПК України закріплено правило, за яким слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи: 1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 2) самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; 3) не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, а у разі, якщо становлять собою або включають у себе такі речі і документи можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Згідно з ч. 7 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд в ухвалі про надання тимчасового доступу до речей і документів може дати розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, якщо сторона кримінального провадження доведе наявність достатніх підстав вважати, що без такого вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів.

В той же час, свідок не є стороною кримінального провадження, а є, як слідує з положень ч. 1 ст. 65 КПК України, фізичною особою, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для надання показань.
У зв`язку з цим, та керуючись таким загальним принципом кримінального провадження, як законність, слідчий суддя звертає увагу слідчого на те, що у розрізі доказів і доказування на особу з таким процесуальним статусом як свідок частиною третьою статті 95 КПК України покладений один єдиний обов`язок надання показань з приводу відомих йому обставин вчинення кримінального правопорушення. Здійснення інших слідчих дій, окрім допиту, у тому числі, відібрання біологічних зразків для проведення експертизи та проведення дактилоскопіювання, щодо свідка діючим кримінальним процесуальним законодавством не передбачено.

Частиною першою статті 3 та статтею 28 Конституції України гарантовано, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Право на особисту (тілесну) недоторканність - найважливіше демократичне право, яке отримало правове визнання не тільки на рівні Конституції України, а й у міжнародних актах, зокрема, у Загальній декларації прав людини, Міжнародному пакті про громадянські та політичні права, Європейській конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, Декларації про захист всіх осіб від тортур та інших жорстоких, нелюдських чи таких, що принижують гідність видів поводження чи покарання, тощо. Визнання, дотримання і захист прав і свобод людини і громадянина це обов`язок держави та її органів, у тому числі органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Обмеження прав людини може бути здійснено виключно за рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 25 грудня 1993 року, ухваленому у справі «Функе проти Франції», вказав на неможливість здійснення по відношенню до особи будь-якого примусу з метою надання цією особою доказів, які згодом буде покладено в основу її обвинувачення. За практикою Європейського суду з прав людини фізична недоторканість особи охоплюється поняттям «приватне життя», що охороняється статтею 8 Конвенції (рішення від 26 березня 1985 року у справі «Х та Y проти Нідерландів») і стосується найбільш інтимних аспектів приватного життя, а обов`язкове медичне втручання, навіть незначне, становить втручання у це право.
Разом з тим, біологічні зразки в особи вилучаються з метою встановлення причетності її до вчинення злочину, але примусове їх надання суперечитиме положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже право не свідчити проти себе має будь-яка особа. Враховуючи практику та рішення Європейського Суду з прав людини доцільно зауважити на тому, що біологічні зразки у особи можуть бути отримані поза її згодою лише тоді, коли метою відібрання таких зразків не є отримання доказів обвинувачення особи, яка надає такі зразки.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що слідчим ані у клопотанні про надання дозволу на примусове відібрання біологічних зразків для експертизи та дактилоскопіювання, ані в судовому засіданні не розкрито яким чином біологічні зразки свідка ОСОБА_7 можуть вплинути на розслідування кримінального провадження № 0001192 від 11 червня 2020 року слідчий суддя доходить переконання про необхідність відмовити слідчому у задоволенні її клопотанні про надання дозволу на примусове відібрання біологічних зразків для експертизи та дактилоскопіювання.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160-166, 245 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання слідчого СВ Слов`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_3 про надання дозволу на примусове відібрання біологічних зразків для експертизи та дактилоскопіювання відмовити.
Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя
Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1