Справа № 354/844/19
Провадження № 11-кп/4808/126/20
Категорія ч.2 ст.286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілих ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000457 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 та захисника адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Верхній Майдан Надвірнянського району Івано-Франківської області, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не працює, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного за цим вироком основного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк терміном на 3 (три) роки.

Відповідно до ч.1 п.п.1,2 та ч.2 п.2 ст.76 КК України, зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання або роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді застави з покладеними обов`язками в розмірі 96050 гривень, до набрання вироком законної сили залишено без змін, а після вступу вироку у законну силу ухвалено повернути застоводавцю ОСОБА_12 .

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави процесуальні витрати на проведення експертиз 3925,19 гривень (три тисячі дев`ятсот двадцять п`ять гривень 19 коп.)

Накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 22.07.2019 року в справі №344/13064/19 арешт на автомобіль марки ВАЗ-211440 реєстраційний № НОМЕР_1 , ухвалено скасувати після набрання вироком законної сили.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом, порушив правила дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_13 за наступних обставин:

Так, 19.07.2019 року о 20.10 годин ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що знижує реакцію та унеможливлює належним чином оцінити дорожню обстановку, керував автомобілем марки ВАЗ-211440 реєстраційний № НОМЕР_1 , рухався в с.Поляниця Яремчанської міської ради територією туристичного комплексу «Буковель» у напрямку відпочинкового комплексу «Вода».

Дана ділянка дороги для двох напрямків руху, має по одній смузі для руху в кожному напрямку, протилежні потоки транспорту розділені суцільною лінією дорожньої розмітки 1.1, по ходу руху автомобіля є крутий поворот дороги праворуч. Також по ходу руху автомобіля ліворуч до проїзної частини примикає розділювальна смуга, за нею велосипедна доріжка, за якою пішохідна доріжка, по якій назустріч автомобілю йшла ОСОБА_13 .

Водій ОСОБА_8 проявив неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, а рухався зі швидкістю біля 6770 км/год, що значно перевищувала максимально дозволену у населеному пункті та максимально допустиму для проїзду повороту праворуч, а на ділянці з крутим поворотом з метою виконання маневру обгону попутного легкового автомобіля, перетнувши суцільну осьову лінію дорожньої розмітки 1.1, виїхав на зустрічну смугу. Унаслідок цього ОСОБА_8 на початку повороту дороги праворуч втратив керованість автомобілем, виїхав за межі проїзної частини ліворуч, перетнув розділювальну смугу, велосипедну доріжку, пішохідну доріжку, де автомобілем наїхав на пішохода ОСОБА_13 . Після цього транспортний засіб перетнув узбіччя і перекинувся з високого берега в потічок, який протікає ліворуч дороги.

При цьому ОСОБА_8 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п.1.2., згідно якого в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів;

п. 1.5., який вказує, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 2.9., відповідно до якого водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння;

п. 10.1., який зобов`язує водія перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 11.3., який забороняє рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках…;

п. 12.1., який вказує, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.4., згідно якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год;

п. 14.6, де вказано, що обгін заборонено:

г) у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості;

п. 34.1.1, згідно якого горизонтальна розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено;

У результаті порушення водієм ОСОБА_8 вказаних пунктів Правил дорожнього руху України, трапилась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пішохід ОСОБА_13 згідно висновку експерта №374 від 20.08.2019 року отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної закритої тупої травми грудної клітки, живота, тазу, їх органів заочеревного простору, лівої верхньої та обох нижніх кінцівок з множинними переломами кісток скелету, забоями та розривами внутрішніх органів, ранами, саднами та синцями в цих ділянках, яка ускладнилася тяжким травматичним шоком, від яких цього ж дня померла в Яремчанській ЦМЛ.

Не погодившись з вироком суду прокурор відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 та захисник адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Прокурор просить скасувати вирок Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2019 року з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

В обґрунтування апеляційних доводів, прокурор посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання в достатній мірі не врахував наслідки вчиненого кримінального правопорушення, а саме загибель ОСОБА_13 , тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його підвищену суспільну небезпеку, а також те, що злочин вчинено ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, прокурор вказує, що при призначенні покарання судом недостатньо вмотивовано висновок щодо наявності підстав для застосування ст.75 КК України, оскільки не враховано думку потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_14 . Також, судом недостатньо вмотивовано висновок щодо застосування додаткового покарання у виді позбавлення обвинуваченого права керувати транспортним засобом строком на 2 роки.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2019 року змінити, зокрема, виключити з мотивувальної частини вироку посилання на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 згідно ст. 67 КК України вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Вважає вирок суду необґрунтованим та необ`єктивним, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував закону України про кримінальну відповідальність та надав висновки, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує на недопустимість наступних доказів: висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №91, складеного о 22:50 год. 19 липня 2019 року та результату токсикологічного дослідження №1221 від 22.07.2019 року, оскільки вони отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Зокрема, зазначає, що ОСОБА_8 був доставлений до Надвірнянської ЦРЛ для проведення огляду більше ніж через дві години після ДТП, що мала місце 19 липня 2019 року о 20:10 год. При цьому захисник звертає увагу на те, що біологічний матеріал у ОСОБА_8 відібрано о 22:55 год. 19 липня 2019 року, тобто через 5 хв. після складання самого висновку, а саме дослідження біоматеріалу відбулося вже 22 липня 2019 року.

Сторона захисту вважає, що органом досудового розслідування були допущені порушення кримінального процесуального закону щодо отримання доказу перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння на момент скоєння злочину. Зокрема, відповідно до ст.ст. 241, 242, 244 КПК України, відбір біологічних зразків в особи мав здійснюватися на підставі постанови прокурора про проведення освідування, а їх подальше дослідження виключно на підставі ухвали слідчого судді про призначення судово-медичної експертизи, а за результатами такого дослідження мав бути складений висновок судово-медичної експертизи, який і був би належним та допустимим доказом у кримінальному провадженні. Також вважає, що органом досудового розслідування порушено процесуальний порядок долучення до матеріалів кримінального провадження довідки результату токсикологічного дослідження №1221 від 22.07.2019 року, яка була долучена на підставі запиту слідчого. Вважає, що наведені у довідці відомості становлять охоронювану законом таємницю, а тому у відповідності до ч.6 ст.163 КПК України, довідка мала бути долучена на підставі ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів.

Потерпілий ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора. Вказує, що він є батьком померлої внаслідок ДТП ОСОБА_13 і він категорично не згідний з твердженнями прокурора, викладеними в апеляційній скарзі на вирок суду. Зазначає, що злочинні дії вчинені ОСОБА_8 виключно з необережності. Обвинувачений з самого початку скоєння ДТП і по даний час надає йому часткову матеріальну допомогу, зокрема, на утримання неповнолітньої дитини померлої ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 я ку обіцяє надавати постійно до повноліття дитини. А тому будь яких претензій майнового чи морального характеру у нього до ОСОБА_8 на даний час немає. Ствероджує, що такої ж думки і інша потерпіла по справі ОСОБА_14 дочка померлої. Просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без зміни. А також просить проводити апеляційний розгляд в його відсутність, оскільки за станом здоров`я не може приймати в ньому участь.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали вимоги своєї апеляційної скарги, а в задоволенні апеляційної скарги прокурора просили відмовити;

- потерпілий ОСОБА_10 та представник потерпілих адвокат ОСОБА_11 заперечили щодо задоволення апеляційних вимог прокурора та захисника обвинуваченого, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін;

- прокурор просив задовольнити вимоги його апеляційної скарги та заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого;

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Правильність висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, за ч.2 ст.286 КК України, не заперечується в апеляційних скаргах, а тому доведеність винуватості обвинуваченого та юридична оцінка його злочинних дій відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на незаконність вироку суду у зв`язку з невідповідністю призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. А також вважає, що суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст.50, 65 КК України та врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, зокрема, що вчинений ним злочин є тяжким злочином, з необережності, ставлення обвинуваченого до вчиненого, молодий вік обвинуваченого (21 рік), дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вчинив злочин вперше, є інвалідом 3 групи, частково визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не працює, одружений, на утриманні має одну неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно, позицію потерпілих, яким збитки відшкодовані в повному обсязі, та які претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мають, просять суд призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Зокрема, суд першої інстанції визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого добровільне відшкодування заподіяних збитків, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням всіх вказаних обставин в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного обвинуваченому основного та додаткового покарання, враховуючи наведені дані про його особу та конкретні обставини справи.

Посилання прокурора на неврахування судом тяжкості злочину та наслідків, що настали, є неспроможним, оскільки наслідки - смерть потерпілої є кваліфікуючою ознакою складу злочин, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за який ОСОБА_8 засуджений і така обставина судом врахована.

У зв`язку з викладеним, доводи апеляції прокурора щодо призначення обвинуваченому занадто м`якого покарання задоволенню не підлягають.

Разом з тим, зі змісту апеляційної скарги прокурора вбачається, що він, стверджуючи про те, що призначена ОСОБА_8 міра основного покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі винного, обставинам справи, просить призначити таке саме основне покарання, яке призначене обвинуваченому за вироком суду першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про необґрунтоване застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, то колегія суддів вважає їх непереконливими та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції, мотивуючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст.75 КК України, зазначив, що враховує обставини, що пом`якшують покарання і які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а також взяття обвинуваченим зобов`язання протягом 4-ох років (з грудня 2019 року по жовтень 2023 року) щомісячно виплачувати грошові кошти на утримання дитини померлої, у зв`язку з чим обвинуваченому слід фінансово заробляти кошти на виконання взятих зобов`язань згідно письмових домовленостей від 18.12.2019 року.

Наведене свідчить, що при прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, суд належним чином обґрунтував можливість його виправлення без відбування покарання реально, та зазначив, які саме обставини справи та дані про особу обвинуваченого давали підстави для такого висновку.

Доводи апеляційної скарги прокурора про невмотивованість застосування ст.75 КК України через неврахування думки потерпілих не відповідають дійсності. Так, зі змісту заперечення потерпілого ОСОБА_10 на апеляційну скаргу прокурора, а також його пояснень та пояснень представника потерпілої ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_11 в суді апеляційної інстанції вбачається, що вони заперечують проти позбавлення волі ОСОБА_8 , оскільки дитина померлої буде позбавлена матеріальної допомоги, якої вона так потребує і яку обвинувачений систематично надає. Саме з врахуванням цих обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та про звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, а тому судове рішення є мотивованим.

Колегія суддів вважає безпідставними вимоги апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 про виключення з мотивувальної частини вироку посилання на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №91, складеного лікарем КНП Надвірнянська ЦРЛ 19.07.2019 року о 22.50 год., ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння, алкофор-1,61 % (а.к.п.77).

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи про те, що вказаний висновок не може бути визнаний допустимим доказом, оскільки проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння було проведено у відповідності до вимог ст. 266 КУпАП та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 .

Колегія суддів вважає, що вищевказаний висновок лікаря медичного закладу зроблений в межах наданих повноважень та містить необхідні дані, щодо особи, стосовно якої проводився медичний огляд, часу та місця його проведення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що двох годинний термін для проведення огляду водія на визначення стану алкогольного сп`яніння в закладах охорони здоров`я встановлений законодавцем з метою забезпечення отримання об`єктивного результату проведеного огляду на вміст алкоголю в крові особи, який після спливу двох годин значно знижується.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги конкретні обставини проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для визнання вказаного висновку лікаря недопустимим доказом.

Відповідно до п.8 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858 8, у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я. Вищевказана вимога інструкції спрямована на забезпечення об`єктивного та повного встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди та захисту прав учасників дорожньо-транспортної пригоди та свідчить про те, що огляд водія транспортного засобу на стан алкогольного сп`яніння проводиться у відповідності до вимог ст.266 КУпАП , ще до внесення відповідних відомостей до ЄРДР, а результати такого огляду оцінюються судом у сукупності з іншими доказами по справі.

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні стверджував, що безпосередньо після ДТП бачив, що водій ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки чув від нього незначний запах алкоголю.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання призначеного ОСОБА_8 покарання явно несправедливим внаслідок м`якості, а також для висновку про неправильне застосування кримінального закону чи порушення процесуального закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі та звільнення його від відбування покарання з випробуванням є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а вирок суду - законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг немає.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 та захисника адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 26 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5