Справа № 152/45/20
В И Р О К
іменем України

06 березня 2020 року м. Шаргород

Справа №152/45/20

Провадження №1-кп/152/22/20

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, не є пенсіонером, є особою з 3 групою інвалідності, раніше не судимого,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.1, 2 ст.185 КК України, кримінальне провадження щодо яких внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000262 19.09.2019 року,

з участю сторін кримінального
провадження

зі сторони обвинувачення:
начальника Шаргородського
відділу Жмеринської місцевої
прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 приблизно о 19 годині 28.08.2019 року пішов у гості до ОСОБА_6 , з яким товаришує і який проживає у будинку АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_7 , але не виявивши ОСОБА_6 вдома, на подвір`ї домоволодіння біля підсобного приміщення побачив алюмінієвий металобрухт, який складається із алюмінієвої бочки, алюмінієвої кришки для котла, алюмінієвої миски і трьох алюмінієвих дек, та вирішив їх викрасти. Пересвідчившись та усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, обвинувачений ОСОБА_3 умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав належний ОСОБА_7 металобрухт загальною вагою 21,82 кг та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Відповідно до висновку експерта від 30.10.2019 року за №6763/19-21, вартість одного кілограма брухту алюмінію складає 26,73 грн., а загальна вартість алюмінієвого металобрухту вагою 21,82 кг становить 583,24 грн.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв матеріального збитку потерпілій ОСОБА_7 на загальну суму 583,24 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Крім того, продовжуючи вчиняти злочини, 03.09.2019 року в обідню пору доби обвинувачений ОСОБА_3 вирішив викрасти кукурудзу в качанах із земельних ділянок жителів с. Рахни-Лісові, що знаходяться поблизу села. З цією метою, попередньо приготувавши чотири поліпропіленові мішки, обвинувачений ОСОБА_3 03.09.2019 року в обідню пору доби прийшов на земельну ділянку ОСОБА_8 , що знаходиться поблизу с. Рахни-Лісові, звідки умисно, таємно, з корисливих мотивів, повторно викрав кукурудзу в качанах, вирощену з посівного матеріалу сорту «ДКС-3511», загальною вагою 104 кг, якою наповнив заздалегідь заготовлені чотири поліпропіленові мішки, та розпорядився викраденою кукурудзою на власний розсуд.

Відповідно до висновку експерта від 30.10.2019 року за №6756/19-21, вартість одного кілограма кукурудзи в качанах, вирощеної з посівного матеріалу сорту «ДКС-3511» складає 3,48 грн., а загальна вартість викраденої кукурудзи в качанах вагою 104 кг становить 361,92 грн.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв матеріального збитку потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 361,92 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), повторно.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому злочинах, які передбачені ч.ч.1, 2 ст.185 КК України і викладені в обвинувальному акті від 09.01.2020 року.

Начальник Шаргородського відділу Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 не заперечують щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в судовий розгляд не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (а.с.106, 107).
При цьому, потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_9 28.01.2020 року та 29.01.2020 року відповідно, подали до суду заяви про розгляд кримінального провадження у їх відсутності через неможливість прибувати в судові засідання, просять обвинуваченого суворо не карати, оскільки не мають до нього матеріальних та моральних претензій, повідомляють, що не заперечують щодо розгляду кримінального провадження за ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини справи не оспорюють (а.с.21, 26).
Виходячи з вимог ст.325 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду…
Заслухавши думки учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , враховуючи подані потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_9 заяви, суд вважає можливим за їх відсутності з`ясувати обставини кримінального провадження та проведення судового розгляду без участі потерпілих.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому злочинах, які передбачені ч.ч.1, 2 ст.185 КК України і викладені в обвинувальному акті від 09.01.2020 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , викладені в заявах до суду, думки обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

А також у п.63 рішення ЄСПЛ в справі «Сітневський та Чайковський проти України» від 10.11.2016 року (остаточне 10.02.2017 року) зазначено, що «Ані буква, ані дух Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися вголос або за мовчазною згодою від права на гарантії справедливого судового розгляду. Проте для того, щоб відмова від цього права була визнана дієвою щодо цілей Конвенції, вона має надаватися у недвозначний спосіб та супроводжуватися хоча б мінімальними гарантіями, співмірними її значущості. Крім того, вона не повинна суперечити будь-якому важливому суспільному інтересу (див. рішення у справі «Сейдовіч проти Італії»…). Для того, щоб відмова була дієвою, має бути доведено, що заявник міг у розумних межах передбачити наслідки своєї поведінки (див. … рішення у справі «Ідалов проти Росії»… п. 86…)».

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати…

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

Так, будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, зазначив, що виявляє жаль з приводу вчинення злочинів, готовий нести призначене судом покарання, під час досудового розслідування він активно сприяв розкриттю злочину, так як приймав участь добровільно у всіх слідчих діях, добровільно надав показання щодо обставин, механізму та способу вчинення злочинів, також добровільно надає показання під час судового провадження щодо обставин вчинення злочину.

Обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що 28.08.2019 року ввечері прийшов до свого товариша ОСОБА_6 , який проживає у будинку сестри ОСОБА_7 . Пройшовши у двір домоволодіння, він покликав ОСОБА_6 , але останнього не було вдома, тому він вирішив його пошукати і пішов у напрямку земельної ділянки. Коли він проходив повз господарську будівлю, то побачив алюмінієву бочку, алюмінієву кришку, три алюмінієві дека, миску, які були складені в купу. Він вирішив викрасти цей алюмінієвий брухт, щоб продати та отримати грошові кошти. Пересвідчившись, що поблизу нікого немає, він знайшов на подвір`ї мішок, увесь алюмінієвий брухт склав у мішок і відніс на пункт прийому брухту, де здав і отримав 100 грн., на які придбав хліб, цигарки.

Також, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що проходив біля поля за селом Рахни-Лісові і бачив на земельних ділянках кукурудзу. 03.09.2019 року приблизно в другій половині дня він вирішив піти на земельні ділянки своїх односельчан та викрасти кукурудзу в качанах. Взявши з дому чотири мішки, він пішов на поле, зайшов на земельну ділянку ОСОБА_9 , де нарвав кукурудзи в качанах, наповнив мішки і по черзі кожен мішок переніс у лісосмугу неподалік від поля. Після цього він пішов до свого сусіда ОСОБА_10 і запитав, чи не потрібно останньому кукурудзи в качанах. Сусід повідомив, що йому потрібна кукурудза і він переносив мішки з викраденою кукурудзою до нього і продав кожен мішок за 50 грн., отримавши в загальному 200 грн. Кошти він витратив на власні потреби.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 показав, що просить вибачення у потерпілих, запевняє суд, що не вчинятиме злочинів, так як виправив свою поведінку, просить його суворо не карати.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.ч.1, 2 ст.185 КК України, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив злочини, передбачені ч.ч.1, 2 ст.185 КК України, а саме: приблизно о 19 годині 28.08.2019 року обвинувачений ОСОБА_3 пішов у гості до ОСОБА_6 , з яким товаришує і який проживає у будинку АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_7 , але не виявивши ОСОБА_6 вдома, на подвір`ї домоволодіння біля підсобного приміщення побачив алюмінієвий металобрухт, який складається із алюмінієвої бочки, алюмінієвої кришки для котла, алюмінієвої миски і трьох алюмінієвих дек, та вирішив їх викрасти. Пересвідчившись та усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, обвинувачений ОСОБА_3 умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав належний ОСОБА_7 металобрухт загальною вагою 21,82 кг та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Відповідно до висновку експерта від 30.10.2019 року за №6763/19-21, вартість одного кілограма брухту алюмінію складає 26,73 грн., а загальна вартість алюмінієвого металобрухту вагою 21,82 кг становить 583,24 грн.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв матеріального збитку потерпілій ОСОБА_7 на загальну суму 583,24 грн.

Крім того, продовжуючи вчиняти злочини, 03.09.2019 року в обідню пору доби обвинувачений ОСОБА_3 вирішив викрасти кукурудзу в качанах із земельних ділянок жителів с. Рахни-Лісові, що знаходяться поблизу села. З цією метою, попередньо приготувавши чотири поліпропіленові мішки, обвинувачений ОСОБА_3 03.09.2019 року в обідню пору доби прийшов на земельну ділянку ОСОБА_8 , що знаходиться поблизу с. Рахни-Лісові, звідки умисно, таємно, з корисливих мотивів, повторно викрав кукурудзу в качанах, вирощену з посівного матеріалу сорту «ДКС-3511», загальною вагою 104 кг, якою наповнив заздалегідь заготовлені чотири поліпропіленові мішки, та розпорядився викраденою кукурудзою на власний розсуд.

Відповідно до висновку експерта від 30.10.2019 року за №6756/19-21, вартість одного кілограма кукурудзи в качанах, вирощеної з посівного матеріалу сорту «ДКС-3511» складає 3,48 грн., а загальна вартість викраденої кукурудзи в качанах вагою 104 кг становить 361,92 грн.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв матеріального збитку потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 361,92 грн.

Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 органами досудового розслідування за ч.ч.1, 2 ст.185 КК України суд вважає вірною.

При цьому, суд виходить також із того, що, відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а відповідно до примітки до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

До того ж, суд враховує роз`яснення, що містяться в абз.2 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року за №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», відповідно до яких, якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК України повинні отримувати окрему кваліфікацію (наприклад, крадіжка без кваліфікуючих ознак і крадіжка, вчинена повторно, або крадіжка, поєднана із проникненням у житло).

Правовий зміст поняття «повторність» передбачає сам факт вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею, або частиною статті Особливої частини КК України, або різними статтями КК України у випадках, передбачених в його Особливій частині (ч.1 та 3 ст.32, п.2 примітки до ст.289 КК України). При цьому для повторності немає значення, чи було особу засуджено за раніше вчинений злочин. Повторність відсутня, якщо за раніше вчинений злочин особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за цей злочин було погашено або знято (ч.4 ст.32 КК України).

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом у справі №545/3663/16-к від 10.07.2018 року, який суд враховує відповідно до вимог ч.ч.5, 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», якими передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, кваліфікація злочину, вчиненого ОСОБА_3 03.09.2019 року повинна здійснюватися за ч.2 ст.185 КК України, при цьому повторність слід зазначити, як кваліфікуючу ознаку злочину, вчиненого обвинуваченим.

Отже, суд вважає, що ОСОБА_3 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинені злочини за ч.ч.1, 2 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Також, при призначенні покарання обвинуваченому суд приймає до відома досудову доповідь щодо нього, оскільки, відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що ним вчинено умисні злочини проти власності потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , тоді як однією із основних засад, передбачених ст.41 Конституції України, є право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, право приватної власності є непорушним.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинені ОСОБА_3 злочини, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.185 КК України, є злочинами середньої тяжкості.

ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину. Ці обставини, відповідно до вимог ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

З правового висновку Верховного Суду у справі №756/4830/17-к від 09.10.2018 року вбачається, що щире каяття це психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчинення інших дій, спрямованих на розкриття злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна вважати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти відображення в матеріалах кримінального провадження.

Суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, а також враховує таку пом`якшуючу покарання обставину як активне сприяння розкриттю злочинів, яка не вказана у обвинувальному акті, оскільки упродовж досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений визнав вину, добровільно та активно надав показання про факти та обставини вчинення злочину, добровільно приймав участь у проведенні слідчих дій, добровільно надавав показання щодо своєї злочинної діяльності, механізму вчинення злочину, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність, про активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності притягується вперше (а.с.80).

За місцем проживання в с. Рахни-Лісові Шаргородського району, ОСОБА_3 характеризується позитивно, як особа, щодо якої у сільську раду не надходили скарги на поведінку, відсутні компрометуючі матеріали (а.с.82).

ОСОБА_3 звертався за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра Шаргородської ЦРЛ у 2008 році, перебуває на диспансерному обліку з діагнозом F06.62 (а.с.83).

Також, ОСОБА_3 перебуває на обліку у лікаря-нарколога Шаргородської ЦРЛ з 2006 року з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю ІІ ст. F10.2 (а.с.84).

З висновку судово-психіатричного експерта №352 від 14.11.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 потребує тривалого спостереження та обстеження в умовах психіатричного стаціонару з наступним проведенням стаціонарної судової психолого-психіатричної експертизи (а.с.85-88).

З висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи №116 від 23.12.2019 року вбачається, що у період вчинення інкримінованих йому правопорушень ОСОБА_3 на хронічне психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності та міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. ОСОБА_3 є особою з органічним розладом особистості та поведінки змішаного (травматичного, інтоксикаційного) ґенезу (F07.84). В теперішній час ОСОБА_3 може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 не потребує (а.с.113-117).

З досудової доповіді, що складена представником персоналу органу пробації Шаргородського РС філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області вбачається, що ОСОБА_3 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, але притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.178 КУпАП, вчинив умисні злочини середньої тяжкості проти власності. ОСОБА_3 власного житла не має, проживає з батьком у будинку останнього. На теперішній час ОСОБА_3 не працює, отримує соціальні виплати у зв`язку із встановленою йому третьою групою інвалідності. Із опису бесіди з обвинуваченим ОСОБА_3 укладач досудової доповіді зробив висновок, що обвинувачений не підтримує зв`язків із особами, які раніше притягувалися до кримінальної відповідальності, інколи вживає спиртні напої, але має плани на майбутнє, які полягають у не вчиненні злочинів у майбутньому. За місцем проживання ОСОБА_3 характеризується позитивно (а.с.49-50).

Також, з розділу 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення» досудової доповіді вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення середній; ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб визначений як середній (а.с.49-50).

З висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останнього можливе в умовах не пов`язаних із ізоляцією від суспільства, зокрема, орган пробації вважає можливим застосування пробації до обвинуваченого (а.с.49-50).

Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про пробацію», під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого або засудженого, яку готує персонал органу пробації або адміністрація установи виконання покарань.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.
Частиною 1 ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

У зв`язку із наведеним суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_3 та погоджується із висновком про можливість виправлення останнього в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі, без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком в силу вимог ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, встановлених ст.76 КК України.

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обтяжуючих покарання обставин, з врахуванням ставлення ОСОБА_3 до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, з врахуванням думки потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які в заявах до суду просили суворо не карати обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком.

При цьому, суд призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення товарознавчих експертиз у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено: 30.10.2019 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №6763/19-21 (а.с.69-70), вартість експертизи становить 157 грн. (а.с.71), 30.10.2019 року проведено товарознавчу експертизу і надано висновок №6756/19-21 (а.с.76-77), вартість експертизи становить 157 грн. (а.с.78).

Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 314 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Так, 21,82 кг алюмінієвого металобрухту, який визнаний речовим доказом, приєднаний до матеріалів кримінальної справи (а.с.67), та переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_7 до вирішення кримінальної справи (а.с.68), слід залишити у власності потерпілої ОСОБА_7 ; 104 кг кукурудзи сорту «ДКС-3511», яку визнано речовим доказом (а.с.74) та передано на зберігання потерпілому ОСОБА_9 до вирішення справи (а.с.75), слід залишити у власності потерпілого ОСОБА_9 .

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.ч.1, 2 ст.185 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185 КК України, ч.2 ст.185 КК України, та засудити його:

- за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік;
- за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити до відбування ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у один рік не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 314 (триста чотирнадцять) гривень за проведення товарознавчих експертиз 30.10.2019 року за №№6763/19-21, 6756/19-21.

Речові докази: 21,82 кг алюмінієвого металобрухту залишити у власності потерпілої ОСОБА_7 , 104 кг кукурудзи сорту «ДКС-3511» залишити у власності потерпілого ОСОБА_9 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1