Провадження № 1-кп/947/967/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2020 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ЄРДР №0004217 від 29.10.2018

року, відносноОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, єврея, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
ВСТАНОВИВ:

28.10.2018, приблизно о 22 годині 15 хвилин, обвинувачений ОСОБА_5 керуючи технічно справним автомобілем марки «Daewoo Lanos» р/н НОМЕР_1 , при достатній видимості, в умовах вологої проїзної частини, по горизонтальній прямій ділянці асфальтобетонного покриття проїзної частини, здійснював маневр повороту направо з вул. Ільфа та Петрова в напрямку вул. Ак. Вільямса в місті Одеса, зі швидкістю 25 км/год.

Наближаючись до регульованого пішохідного переходу, позначеного горизонтальною розмітко 1.14.2 «регульований пішохідний перехід» Правил дорожнього руху України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), організованого на проїзній частині, вул. Ак. Вільямса в місті Одеса та який з`єднує тротуарну зону вул. Ак. Вільямса, ОСОБА_5 був неуважним, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував, відповідно не відреагував на її зміну.

В цей час, по вказаному пішохідному переходу, в темпі спокійного кроку рухався пішохід ОСОБА_4 , який перетинав проїзну частину вулиці Академіка Вільямса з ліва направо відносно руху, керованого ОСОБА_5 автомобіля.

При об`єктивній можливості бачити дорожню обстановку, ОСОБА_5 , повертаючи праворуч не надав дорогу пішоходам, які переходили проїзну частину, на яку він повертав, не зменшив швидкість керованого ним транспортного засобу, не зупинився щоб дати дорогу пішоходу, який переходить проїзну частину і для якого може бути створена перешкода чи небезпека для руху, не надав пішоходу ОСОБА_4 перевагу в русі, маючи технічну можливість уникнути події, з необережності допустив порушення вимог пунктів 1.5, підпункт «б» п. 2.3, п.п. 10.5, 16.2, 18.2 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), якими передбачено:

п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

«б») бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 10.5 Поворот необхідно виконувати так, щоб при виїзді з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини. Виїзд з перехрестя, де організовано круговий рух, може здійснюватися з будь-якої смуги, якщо напрямок руху не визначено дорожніми знаками чи розміткою і це не створить перешкод транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку праворуч (нові зміни від 15.11.2017).

п. 16.2 на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку;

п. 18.2 на регульованих пішохідних переходах і перехрестях при сигналі світлофора чи регулювальника, що дозволяє рух транспортним засобам, водій повинен дати дорогу пішоходам, які закінчують перехід проїзної частини відповідного напрямку руху і для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Внаслідок своїх дій, ОСОБА_5 , 28.10.2018, приблизно о 22 годині 15 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Daewoo Lanos» р/н НОМЕР_1 , порушивши вищевказані вимоги «Правил дорожнього руху» України, з необережності допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який здійснював рух по регульованому пішохідному переходу, організованого на проїзній частині, по вул. Ак. Вільямса в місті Одеса, в темпі середнього кроку, з ліва направо, за ходом руху керованого ОСОБА_5 автомобілю. В результаті дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_4 спричиненні середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: закритий внутрішньо суглобовий скалковий перелом великогомілкової кістки правої гомілки в нижній третині, закритий перелом великогомілкової кістки правої гомілки в нижній третині.

Порушення вимог п.п. 10.5, 16.2, 18.2 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.

Своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, визнав повністю, та пояснив, що дійсно ввечері 27.10.2018 року він їхав по вулиці Ільфа та Петрова в місті Одесі, було темно, та коли виконував поворот, то не побачив пішохода на пішохідному переході, та збив його. Потім приїхали поліція, швидка допомога, він був в шоці. Обставини які викладені в обвинувальному акті він повністю визнає, та кається в вчиненому.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що 27.10.2018 року він перетинав проїжджу частину дороги на пішохідному переході, по вулиці Ак.Вільямса в місті Одесі і його збив автомобіль, яким керував обвинувачений ОСОБА_5 . Потім він подзвонив у швидку допомогу, його відвезли до КУ «Міська Клінічна лікарня №11», де йому зробили операцію. В лікарню до нього ніхто не приходив, і в наслідок ДТП він став калікою, втратив роботу, внаслідок чого від нього пішла дружина. Він просив заявлений ним позов, про стягнення з обвинуваченого матеріальної та моральної шкоди задовольнити в повному обсязі, та призначити обвинуваченому суворе покарання, оскільки з його провини його життя втратило сенс.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Таким чином, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.1 ст.286 КК України за кваліфікуючими ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Зазначені загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття.
Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 згідно ст. 67 КК України, судом не визнано.
З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність вищезазначених обставин, характер, обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, матеріальну та моральну шкоду потерпілому не відшкодував, та не відшкодував витрати понесені на лікування КП «МКЛ 11», враховуючи обставини які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: визнання вини, щире каяття у скоєному, та відсутність обставин які обтяжують покарання,враховуючи вищезазначені обставини,ступінь тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, та реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд вважає доцільним і можливим призначити ОСОБА_5 покарання без ізоляції від суспільства, застосувати до нього дію ст. 75 КК України із звільненням від відбування покарання з випробуванням, так як вважає це покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.
Обговорюючи доцільність призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючі ступінь тяжкості та наслідки скоєного кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого додаткового покарання у вигляді позбавленням права керувати транспортними засобами.
У кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 49 914 гривень 74 копійки та моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень.
Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України, не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Ураховуючи наведене, а саме, те, що в наслідок вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_4 заподіяна майнова шкода в розмірі 49 914, 74 гривень, яку обвинувачений в судовому засіданні визнав в повному об`ємі, та підтверджена документацією. Таким чином, суд прийшов до висновку про задоволення цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди у повному обсязі.
В частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 моральної шкоди в розмірі 20 000 гривень на користь потерпілого ОСОБА_4 , суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до п. 4 зазначеної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги потерпілого ОСОБА_4 в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 суми завданої моральної шкоди в розмірі 20 000 гривень підлягають задоволенню. Так у відповідності до статті 1166 ЦК України - майнова шкода завдана особистим майновим правам фізичної особи, відшкодовується в особою, яка її завдала.
Враховуючи обставини справи, суд вважає, що неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_4 , була заподіяна моральна шкода, яка полягає у тривалих душевних стражданнях, негативних емоціях та переживаннях з приводу наїзду та отримання тілесних ушкоджень; у порушенні звичного способу життя та необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, а також враховуючі стан здоров`я, вік та матеріальне становище потерпілого, який по теперішній час проходить медичну реабілітацію. Таким чином, дотримуючись принципу розумності та справедливості, суд вважає, що внаслідок вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України потерпілому ОСОБА_4 була завдана моральна шкода, яку суд оцінює у розмірі 20 000 грн. Тому позовні вимогу потерпілого ОСОБА_4 щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 моральної шкоди слід задовольнити в повному обсязі в розмірі 20 000 грн.
Також, в кримінальному провадженні Одеською місцевою прокуратурою №1 в інтересах КУ «Міська Клінічна лікарня №11» подано цивільний позов про відшкодування збитків понесених на стаціонарному лікуванні потерпілого ОСОБА_4 у розмірі 11 899 гривень 20 копійок.

Суд вважає, що зазначений цивільний позов Одеською місцевою прокуратурою №1 в інтересах КУ «Міська Клінічна лікарня №11», підлягає задоволенню у повному обсязі, так як знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, та був визнаний обвинуваченим ОСОБА_5 .
Відповідно до ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 2 729 гривень 64 копійки.
Долю речових доказів у кримінальному провадженні належить вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 370-374, 392- 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід, відносно ОСОБА_5 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_5 судові витрати на користь держави за проведення авто - технічних експертиз, у загальному розмірі 2729 гривень 64 копійки.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 31.10.2018 року на автомобіль марки «DAEWOO LANOS», р/н. НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 .
Речовій доказ - автомобіль марки «DAEWOO LANOS», р/н. НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , повернути користувачу автомобіля ОСОБА_5 .
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь потерпілого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_4 , грошові кошти відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 49 914 гривень 74 копійки та моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень.
Вирок може бути оскаржено до Одеського Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1