ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3364/19 Справа № 185/2765/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000193 року за апеляційною скаргою прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2019 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колона Іваничівського району Волинської області, зареєстрованого та за останньою адресою проживаючого: АДРЕСА_1 раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України,-

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника

(в режимі відеоконференції) ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою суду повернуто прокурору обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 258-3 КК України, для належного оформлення.
Своє рішення суд І інстанції обґрунтував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, так як з реєстру матеріалів досудового розслідування видно, що стосовно ОСОБА_7 здійснюється спеціальне досудове розслідування, але обвинувачений не оголошувався ні в міждержавний, ні в міжнародний розшук та не знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження і його кримінальне переслідування, а також органом досудового розслідування були порушенні норми кримінального процесуального законодавства при направленні ОСОБА_7 обвинувального акту, що унеможливлює призначення судового розгляду без надання умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, у зв`язку з чим було повернуто обвинувальний акт.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, обґрунтовуючи це тим, що рішення постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки обвинувальний акт порушень, передбачених ст 291 КПК України не має, та вказує, що згідно реєстру матеріалів досудового розслідування ОСОБА_7 з 17 грудня 2018 року знаходиться в розшуку, а також зазначає, що відповідно до ч.4 ст. 291 КПК України, надання інших документів, аніж встановлених п.п. 1-4 ч.4 даної статті, до початку судового розгляду забороняється. Крім того, прокурор вказує, що відповідно до Закону України № 119-VIII від 15 січня 2015 року Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо невідворотності покарання осіб, які переховуються на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції вимога про оголошення у міждержавний або міжнародний розшук не поширюється на випадки, якщо вирішується питання про застосування стосовно цієї особи спеціального кримінального провадження.

Позиція учасників апеляційного процесу.
В суді апеляційної інстанції прокурор підтримав подану апеляційну скаргу, підтвердив викладенні в ній доводи та просив апеляційну скаргу задовольнити.
Захисник в суді апеляційної інстанції просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурору.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає за необхідне залишити без задоволення апеляційну скаргу.
Згідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. Тобто, повернення обвинувального акту прокурору передбачає таку невідповідність його вимогам закону та наявність таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Апеляційний суд вважає правильними висновки суду І інстанції про повернення обвинувального акту прокурору.
Так, з обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000193 та реєстру матеріалів досудового розслідування видно, що стосовно ОСОБА_7 здійснювалося спеціальне досудове розслідування. (а.с.5-25)

Важливою умовою застосування спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду є те, щоб під час спеціального досудового розслідування або спеціального судового провадження було забезпечено процесуальні права та гарантії осіб які беруть участь у кримінальному провадження відповідно до Рекомендацій № R ( 87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Про спрощення кримінального провадження», держави-члени Ради мають розглянути питання про надання судам першої інстанції можливості розглядати справи і приймати щодо них рішення за відсутності обвинуваченого за умови, що обвинувачений був проінформований належним чином про дату слухання справи та про своє право на законне чи інше представництво в суді, тобто дотримуються гарантії які забезпечують права особи закріплені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Право на участь у судовому розгляді кримінальної справи щодо себе є фундаментальним правом обвинуваченого адже завдяки йому він може ефективно реалізувати своє право на захист від обвинувачення подавати докази заявляти клопотання тощо. Право бути присутнім забезпечує обвинуваченому право на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до положень статті 7 КПК України, яка встановлює загальні засади кримінального процесу, зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Сторона обвинувачення зобов`язана використати всі передбачені законом можливості для дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого (зокрема, прав на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя) у разі здійснення кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia).
Матеріалами кримінального провадження підтверджується, що вказані вимоги закону органом досудового розслідування не дотримано.
Як видно з реєстру матеріалів досудового розслідування, що повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України, було складено 14 лютого 2018 року, а 21 лютого того ж року відправлено на електрону пошту на адресу електронної скриньки, якою користується ОСОБА_7 (а.с.19) Частиною 1 ст. 278 КПК України передбачено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Даний спосіб закріплений ч.1 ст. 135 КПК України, де вказано, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. В той же час, в ч.2 ст. 136 КПК України зазначено, що якщо особа попередньо повідомила слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про адресу своєї електронної пошти, надіслана на таку адресу повістка про виклик вважається отриманою у випадку підтвердження її отримання особою відповідним листом електронної пошти. У зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що органом досудового розслідування не вручено належним чином повідомлення про підозру, оскільки реєстром матеріалів досудового розслідування не підтверджено, що ОСОБА_7 надавав свою електрону адресу, а також з урахуванням того факту, що з 17 лютого 2018 року останній перебуває в розшуку.
Крім того, як видно з реєстру матеріалів досудового розслідування, що повістки про виклик на 14, 15, 16 лютого 2018 року підозрюваному ОСОБА_7 були направленні шляхом опублікування на офіційному Інтернет-сайті СБ України та надіслані поштою за місцем реєстрації, що є останнім відомим місцем проживання останнього.(а.с.24) Тобто, з вказаного видно, що орган досудового розслідування здійснював виклик ОСОБА_7 за правилами ч.1 ст. 297-5 КК України - порядок вручення процесуальних документів підозрюваному при здійсненні спеціального досудового розслідування, але з матеріалів реєстру досудового розслідування видно, що дозвіл щодо здійснення спеціального досудового розслідування було надано слідчим суддею Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 01 березня 2018 року(а.с.23). Окрім того, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_7 не було отримано повістку про виклик, яка була надіслана поштою за місцем реєстрації, що є останнім відомим місцем проживання останнього, так як цією адресою є: АДРЕСА_1 , що є тимчасово окупованої території України, куди пошта не надходить. Отже є сумніви щодо належного повідомлення ОСОБА_7 про виклик до слідчого як підозрюваного.
Таким чином, суд І інстанції вірно встановив, що в матеріалах кримінального провадження відсутні беззаперечне підтвердження щодо належного проінформування ОСОБА_7 , що відносно нього здійснюється досудове розслідування.
Апеляційний суд з цього приводу також враховує пояснення захисника наданні від час апеляційного розгляду, де останній зазначив, що зі своїм підзахисним ОСОБА_7 за весь час досудового розслідування не бачився, не спілкувався щодо узгодження лінії захисту від обвинувачення та взагалі не знає чи ОСОБА_7 живий, тобто адвокат був позбавлений належної можливості здійснити захист.

У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідність забезпечення прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесу, а саме: у рішенні «Медєніца проти Швейцарії» Європейський Суд з прав людини зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією. Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійснено відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа «Сейдовіч проти Італії»). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення з листів родичів або від співробітників засобів масової інформації (справа «Шомоді проти Італії»), є необґрунтованими.; у справі «Сейдовіч проти Італії» Суд зазначив, що питання, яке слід вирішити в даній справі, полягає в тому, чи можна за відсутністю офіційного повідомлення про справу вважати заявника в достатній мірі проінформованим про те що він був притягнутий до кримінальної відповідальності та відбудеться судовий розгляд його справи, щоб він мав можливість вирішити: відмовитися від свого права приймати участь в слуханні справи чи ухилитися від правосуддя.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду І інстанції без змін.

Керуючись, ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2019 року, якою повернуто прокурору обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 258-3 КК України залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4