Номер провадження: 11-кп/813/1087/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 25.03.2019 року в кримінальному провадженні №0000267 від 20.06.2018 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Хмельницький, Одеської області, українець, громадянин України, маючий середню-спеціальну освіту, військовослужбовець, стрілець поза штатом роти бойового матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 , солдат, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

засуджений за ч.4 ст.407 КК України з застосуванням положень ст. 69 КК України до покарання у виді арешту, строком на 5 (п`ять) місяців на гауптвахті.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту його фактичного затримання. Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не обирати.
встановив:
Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що будучи військовослужбовцем строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 та проходячи її на посаді стрільця 1-го навчального взводу навчальної роти вищезазначеної ВЧ, у військовому званні солдат, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 08.06.2018 року, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, усвідомлюючи обов`язок знаходитися у визначеному командуванням місці служби - території комунальної установи «Одеська міська клінічна інфекційна лікарня» та проходити стаціонарне лікування, самовільно залишив розташування вищезазначеного лікувального закладу, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 та ухилявся від проходження строкової військової служби до 07 години 30 хвилин 05 жовтня 2018 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України - самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем строкової служби.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, застосувавши до обвинуваченого дію ст. 75 КК України та призначити покарання з випробуванням. Вважає вирок занадто суворим, а тому таким що підлягає зміні. Зазначає, що судом, не враховано обставини що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, обставини, що обтяжують покарання відсутні.

Інші учасники кримінального провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили вирок суду змінити, застосувати до обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробуванням, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; провівши судові дебати; надавши останнє слово обвинуваченому, апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Згідно ст. 404 ч.1 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок районного суду на відповідність його вимогам закону, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість в частині призначеного покарання.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 про невірне застосування судом вимог кримінального закону при призначенні покарання, з підстав його суворості, апеляційний суд зазначає про таке.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 та чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції врахував обставини, які у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме визнання своєї вини, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, щире каяття, а також районним судом враховано відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого.

Та в той же час при постановленні вироку судом першої інстанції прийнято до уваги ті обставини, що обвинуваченим вчинено умисний тяжкий злочин, вчинений в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинений військовослужбовцем строкової служби.

Районний суд обґрунтовано відніс до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину, та з урахування особи обвинуваченого призначив обвинуваченому за ч.4 ст.407 КК України покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією цієї статті на підставі ст.69 КК України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками районного суду, оскільки з урахуванням того, що ОСОБА_8 вчинив злочин будучи військовослужбовцем, активно сприяв його розкриттю, щиро розкаявся у його вчиненні, характеризується позитивно, має на утриманні тяжко хвору мати та двох сестер, одна з яких малолітня, а друга неповнолітня, то ці обставини дійсно істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та давали районному суду законні підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання.

Таким чином, не зважаючи на доводи апеляційної скарги захисника, призначене обвинуваченому покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та служити підставою для зміни або скасування вироку, оскільки, з урахуванням обставин, наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.

За таких обставин, оскільки апеляційна скарга захисника не містить у собі достатніх підстав для зміни вироку суду та пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, та судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку, і які б пом`якшували або суттєво могли знизити призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, про що просить апелянт, апеляційний суд вважає необхідним вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 25.03.2019 року відносно ОСОБА_8 за ч.4 ст.407 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим у той же строк із дня вручення копії даної ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4