Справа № 357/4800/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1460/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________

У Х В А Л А
іменем України
23 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 січня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , -
В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Білолоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
08.01.2020 року під час судового засідання головуючим суддею на обговорення було поставлено питання доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, оскільки 11.01.2020 року закінчувався термін перебування обвинуваченого під вартою. Прокурор вважав за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому, зважаючи на ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які продовжують існувати та на даний час не зникли.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів, до 05 березня 2020 року.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вказану ухвалу та змінити запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт із покладенням на нього всіх обов`язків. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не доведений прокурором, тому вважає, що немає підстав для продовження тримання його під вартою.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_8 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Чинним КПК України не передбачено процедуру апеляційного оскарження такої категорії ухвал. Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.
За таких обставин обвинувачений ОСОБА_7 має право на оскарження ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.01.2020 року, і його апеляційна скарга підлягає розгляду.
Проте, апеляційний суд позбавлений можливості дослідити матеріали кримінального провадження, оскільки вони знаходиться на розгляді по суті в суді першої інстанції.
На підставі наведеного, ухвалою Київського апеляційного суду від 10.02.2020 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 січня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , та ухвалою апеляційного суду від 20.02.2020 року провадження призначено до розгляду.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо незаконності ухвали суду першої інстанції про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.
Як вбачається із матеріалів провадження питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішено на етапі судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на етапі, який унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Рішення про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд першої інстанції мотивував доведенням існування ризику вчиняти нові кримінальні правопорушення. При цьому, судом зроблений висновок про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не в змозі запобігти зазначеним ризикам.
Ці висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає такими, які ґрунтуються на вимогах закону, відповідають матеріалам кримінального провадження, у зв`язку із чим із цими висновками колегія суддів погоджується.
Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно які згідно ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, обвинувачений офіційно ніде не працює, законних джерел доходу не має, крім іншого суд врахував тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, його вік та стан здоров`я, який не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, а також те, що сталих соціальних зв`язків він не має, може вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджують на даному етапі провадження у справі потребу в подальшому триманні обвинуваченого під вартою, які суд оцінює у сукупності з іншими наведеними даними, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі, запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 січня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 січня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 - без зміни.

Головуючий:

Судді: