УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2020 року

м. Київ
справа № 180/1674/18

провадження № 51-771ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу особи, щодо якої вирішувалося питання про приведення вироку іноземної держави у відповідність із законодавством України, ОСОБА_4 , на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року,
встановив:
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, за вироком Кіровського районного суду м. Астрахані від 23 серпня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації до покарання у виді позбавлення волі на строк 16 років.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області ухвалою від 31 серпня 2018 року задовольнив клопотання Міністерства юстиції України та привів вирок Кіровського районного суду м. Астрахані від 23 серпня 2017 року щодо ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України та постановив вважати ОСОБА_4 засудженим за: ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, без конфіскації майна; ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, без конфіскації майна. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом складання призначених покарань призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 16 років, без конфіскації майна.
Не погодившись з ухвалою місцевого суду ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 28 листопада 2019 року змінив ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2018 року та постановив вважати ОСОБА_4 засудженим до покарання у виді позбавлення волі за: ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК на строк 6 років, без конфіскації майна; ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК на строк 10 років, без конфіскації майна. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, без конфіскації майна. В решті ухвалу місцевого суду залишив без змін.
Не погоджуючись з рішеннями місцевого та апеляційного судів, ОСОБА_4 звернувся до Касаційного кримінального суду Верховного Суду з касаційною скаргою в якій, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить застосувати до нього статтю про поглинення менш тяжкого злочину більш тяжким та зменшити строк позбавлення волі і замінити невідбутий строк покарання на покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Статтею 424 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) визначений вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку.
Згідно з частинами 1, 2 вказаної статті процесуального закону у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.
Як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, вони стосуються питань, пов`язаних з виконанням вироку, і постановлені відповідно до Глави 46 КПК «Визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб».
Порядок розгляду судом питань про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України врегульовано ст. 610 КПК.
Частиною 7 ст. 610 КПК передбачено, що ухвалу суду, постановлену за наслідками розгляду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, може бути оскаржено в апеляційному порядку. Однак касаційне оскарження такої ухвали не передбачено цією нормою закону.

Системний аналіз норм кримінального процесуального закону вказує на те, що ухвали, постановлені в порядку приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, не є предметом розгляду суду касаційної інстанції, а тому суд касаційної інстанції не наділений правом реалізувати свої повноваження, передбачені ст. 436 КПК, за наслідками розгляду касаційної скарги на такі судові рішення.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
З огляду на викладене, колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
При цьому відповідно до ч. 3 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 цієї статті, без перевірки відповідності касаційної скарги вимогам ст. 427 цього Кодексу.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3