ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/4604/17 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/819/265/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286, ч. 3 ст.289 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

захисника: адвоката ОСОБА_7

перекладача: ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0004106 від 11.11.2016 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 18 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеною ухвалою відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135, ч.2 ст. 286,

ч. 3 ст. 289 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, до 16 лютого 2020 року включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, просить ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 18 грудня 2019 року скасувати, та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід на більш м`який.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_9 зазначає, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Також вказує, що доводи слідчого судді про те, що він, перебуваючи на волі, може ухилятися від суду або продовжити вчиняти інші злочини, є необґрунтованими, оскільки він раніше не судимий.

Заслухавши суддю - доповідача, обвинуваченого, захисника, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених

ч. 1 ст. 135, ч.2 ст. 286, ч. 3 ст. 289 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд, своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Так, виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу щодо обвинуваченого, не зменшились.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, за найтяжче з яких, передбачене покарання у виді позбавлення від семи до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також на дані про особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

Поряд з цим, апеляційний суду не може залишити поза увагою й той факт, що

ОСОБА_9 вчинено злочин проти життя і здоров`я особи, а саме: залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, старість, хворобу або внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про цю особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.
На думку колегії суддів, вищезазначена характеристика ОСОБА_9 , а також обставини вчиненого ним правопорушення, дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду внаслідок тяжкості злочинів, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжити злочинну діяльність, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються необґрунтованими.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_9 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження право особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, твердження обвинуваченого про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно нього, та можливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, є непереконливими.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, спростовуються матеріалами провадження.

Посилання апелянта на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, є необґрунтованими та зводяться до іншої оцінки обвинуваченим обставин, встановлених судом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 18 грудня 2019 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4