ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/2548/18 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/295/20 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2020 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаряОСОБА_5
прокурора представника потерпілої потерпілої захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальні провадження №0000200 та №0000820 за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 05 грудня 2019 року відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Садове Білозерського району Херсонської області, мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, маючого неповнолітню дитину на утриманні, не працюючого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 125 ч.1, 125 ч.2 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 05 грудня 2019 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.ст. 125 ч.1, 125 ч.2 КК України та призначено покарання:

- за ст. 125 ч. 1 КК України 200 годин громадських робіт;

- за ст. 125 ч. 2 КК України 1 рік обмеження волі.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України визначено ОСОБА_10 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 ч.1 п.п. 1, 2, ч.3 п.2 КК України покладено на ОСОБА_10 в період іспитового строку обов`язок періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Вироком суду ОСОБА_10 визнано винним і засуджено за злочини, вчинені ним за таких обставин.

ОСОБА_10 13.02.2018 року, близько 16.00 годин, знаходячись біля території свого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілому ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в ході раптово виниклого конфлікту, наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя потерпілого ОСОБА_11 , в результаті якого останній впав на землю, після чого, в той час коли потерпілий ОСОБА_11 перебував у лежачому положенні, ОСОБА_10 наніс останньому три удари ногами у зимньому взутті в область потилиці, в результаті чого спричинив потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження, у вигляді струсу головного мозку, трьох забитих ран голови, двох забитих ран правої повіки, крововиливів у м`які тканини обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (епізод 1).

Крім того, ОСОБА_10 06.07.2018 року в вечірній час (більш точного часу не встановлено), знаходячись біля території свого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілій ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, за допомогою каміння, наніс один удар в область обличчя потерпілої ОСОБА_8 , після чого по спливу приблизно 5-7 хвилин, знаходячись на відстані 5 метрів від потерпілої, шляхом кидку каміння, наніс ще оди удар в область голови потерпілої ОСОБА_8 , в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження у виді забійної рани голови, обличчя, крововилив обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень (епізод 2).

Вищевказані дії обвинуваченого ОСОБА_10 суд кваліфікував: по епізоду 1 за ст. 125 ч.2 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я; по епізоду 2 за ст. 125 ч.1 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
В апеляційній скарзі представник потерпілої вважає вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано застосував вимоги ст. 75 КК України, своє рішення належним чином не мотивував, безпідставно послався на пом`якшуючі обставини, тоді як вказані обставини ніяким чином не знижують ступінь тяжкості скоєних злочинів. Зазначає, що судом при призначенні покарання не в повній мірі враховано особу обвинуваченого та індивідуальний характер вчиненого відносно потерпілої ОСОБА_8 злочину, оскільки залишено поза увагою сукупність та повторність вчинених обвинуваченим злочинів. Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок і призначити ОСОБА_10 покарання у виді одного року обмеження волі з фактичним відбуттям призначеного покарання.
У своїх запереченнях на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_9 вказує на необґрунтованість апеляційної скарги представника потерпілої, просить залишити її без задоволення, а вирок суду без змін. Вважає, що призначене ОСОБА_10 покарання достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Заслухавши суддю-доповідача, потерпілу та її представника, які підтримали доводи апеляційної скаргита просили її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, думку прокурора, яка також заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, а в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, обвинуваченого під час надання йому останнього слова, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, заперечення на неї, колегія суддів дійшла до наступного.
Згідно з ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення судів першої інстанцій у межах апеляційної скарги.
З матеріалів провадження вбачається, що вирок суду щодо ОСОБА_10 в частині доведеності його вини, кваліфікації дій учасниками провадження не оскаржується, а тому апеляційний суд не перевіряє законність вироку суду першої інстанції в цій частині. Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.
Що ж до доводів апеляційної скарги представника потерпілої про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, то вони є безпідставними.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та запобіганню вчинення нею нових злочинів.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. При цьому, слід мати на увазі, що тяжкість злочину мала б бути найменш суспільно небезпечною, а особа такою що могла бути виправлена без відбування призначеного покарання.
Зазначених вимог закону при призначенні покарання судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.
Як вбачається з вироку, суд першої інстанції при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_10 врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який характеризується задовільно, вину у скоєнні вказаних кримінальних правопорушень визнав частково, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, відсутність як пом`якшуючих так і обтяжуючих покарання обставин.
Також суд врахував висновок органу пробації про можливість виправлення особи у громаді за умови здійснення інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.
З урахуванням всіх вказаних обставин в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у виді обмеження волі на строк один рік, та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнив його від відбування покарання з випробуванням та поклав відповідні обов`язки.
Свої висновки в цій частині суд достатньо обґрунтував, і з якими колегія суддів погоджується в повному обсязі, вважаючи обране обвинуваченому ОСОБА_10 покарання достатнім для його виправлення, а тому підстав для посилення цього покарання колегія суддів не вбачає.
Доводи потерпілої сторони про необхідність відбуття ОСОБА_10 покарання реально, колегія суддів до уваги не приймає з наступних підстав.
Відповідно до вимог п.7 ч.1 ст. 393 КПК України апеляційну скаргу мають право податипотерпілий або його законний представник чи представник - у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, епізод злочинної діяльності, де потерпілою визнано ОСОБА_8 , судом першої інстанції кваліфіковано за ч.1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Санкція ч.1 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року, тобто не передбачає покарання у виді обмеження волі, яке призначено обвинуваченому ОСОБА_10 за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, де потерпілим визнано ОСОБА_11 , а тому доводи апеляційної скарги представника потерпілої про відбування покарання у виді обмеження волі реально є такими, що не ґрунтуються на законі.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_10 покарання узгоджується із засадами ст. 65 КК України, є справедливим та достатнім для його виправлення, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги представника потерпілої немає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу представника потерпілої залишити без задоволення, а вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 05 грудня 2019 року щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

ОСОБА_2 / ОСОБА_3 / ОСОБА_4