Справа № 643/6831/20
Провадження № 1-кс/643/2298/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові клопотання старшого слідчого Московського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором, про арешт майна у кримінальному провадженні №0002207 від 26.04.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, тобто незаконне зберігання наркотичних засобів, без мети збуту,-

встановив :

Московським ВП ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0002207 від 26.04.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, тобто незаконне зберігання наркотичних засобів, без мети збуту.
В ході досудового розслідування встановлено, що 25.04.2020 в період часу з 22.10 до 22.45 за адресою: м. Харків, вул. Балакірєва, 3А у гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було виявлено та вилучено полімерний пакет в якому міститься речовина рослинного походження(ЖЄО 18282 від 25.04.2020).

Таким чином існують достатні підстави вважати, що виявлена та вилучена під час проведення огляду місця події речовина - є предметом вилученим з обігу. Для встановлення цього факту необхідно проведення комплексу слідчих та процесуальних дій а також відповідних судових експертиз, що потребує певного часу.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна здійснюється під час огляду, обшуку.

Приймаючи до уваги, що вищевказане майно буде використане у кримінальному провадженні в якості речових доказів, з метою позбавлення можливості його знищення або переховування, прокурор просив клопотання задовольнити.
Слідчий подав клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду з клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого зазначив, що не мав можливості звернутися з клопотанням у встановлений законом строк, у зв`язку з тим, що займався невідкладними слідчими діями по іншому кримінальному провадженню. На підставі викладеного слідчий просив клопотання задовольнити.
Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися, разом із клопотання надали заяву, в якій просили проводити судове засідання без їх участі, клопотання підтримали.
Власник майна ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, проти задоволення клопотання не заперечував.
Суд, розглянувши клопотання про арешт майна, дослідивши додані до клопотання матеріали, вважає його таким, що підлягає задоволенню.

Слідчий суддя, дослідивши надані докази, встановив, що в провадженні Московського ВП ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0002207 від 26.04.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, тобто незаконне зберігання наркотичних засобів, без мети збуту.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно вимог ч. 6 ст. 132 КПК України, до клопотання слідчого, прокурора про застосування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Більш того, в статті 223 КПК України викладені вимоги до проведенні слідчих (розшукових) дій. Так, відповідно до ч.1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні сторони обвинувачення майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя вважає причини пропуску слідчим строк на звернення до суду з клопотанням про арешт майна поважними, а накладення арешту вважає обґрунтованим та таким, що відповідає виконанню завдань, перелічених в абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України,

постановив:

Поновити слідчому строк на звернення до суду з клопотанням про арешт майна.
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме на полімерний пакет в якому міститься речовина рослинного походження, яке було вилучено у гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25.04.2020 в ході огляду місця події в період часу з 22.10 до 22.45 за адресою: м. Харків, вул. Балакірєва, 3А.

Зберігання майна зазначеного в п.п.1.1-1.3 визначити відповідно до «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», який затверджено постановою КМ України від 19 листопада 2012 року №1104, та «Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду», затвердженої наказом № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1