Справа № 342/427/18
Провадження № 1-кп/353/33/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

начальника Городенківського відділу Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 ,

обвинуваченого-цивільного відповідача ОСОБА_4 та його захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого - цивільного позивача ОСОБА_6 та його представника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тлумач кримінальне провадження № 0000075, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.04.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, депутата сьомого демократичного скликання Вільхівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, працюючого водієм у ППА «Вільхівці», раніше не судимого, громадянина України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Тлумацького районного суду Івано-Франківської області на стадії судового розгляду перебуває кримінальне провадження, внесене 10.04.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000075, за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до обвинувального акту, який надійшов на розгляд до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області 08.11.2019 року, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він спричинив умисне легке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_8 .

Так досудовим розслідуванням було встановлено, що 09.04.2018 року, близько 14 год. 00 хв., в с. Вільхівці Городенківського району Івано-Франківської області обвинувачений ОСОБА_4 , проходячи повз житловий будинок АДРЕСА_2 , побачив ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , які перебували у салоні автомобіля Ford Fusion, д.н.з. НОМЕР_1 . Він підійшов до них та розпочав з ОСОБА_6 словесний конфлікт, у ході якого останній вийшов з автомобіля і разом з ОСОБА_4 відійшов у бік воріт зазначеного господарства.

В подальшому ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільну небезпеку та бажаючи настання негативних наслідків щодо здоров`я ОСОБА_6 , зі значною силою наніс останньому один удар кулаком правої руки в область обличчя. В результаті умисних злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 спричинено тілесне ушкодження у вигляді садна нижньої повіки правого ока, яке згідно висновку судово-медичного експерта відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки він спричинив умисне легке тілесне ушкодження потерпілому.

28.04.2020 року до канцелярії суду поштовим зв`язком надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника-адвоката ОСОБА_5 від 22.04.2020 року про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України з тих підстав, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , належить до злочинів невеликої тяжкості, з часу вчинення ним даного злочину минуло два роки, він не вчинив іншого злочину, не ухилявся від слідства та суду, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності не зупинявся та не переривався, а тому просив звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження закрити, цивільний позов залишити без розгляду. Також зазначене клопотання підтримано обвинуваченим ОСОБА_4 , про що свідчить його підпис. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 в клопотанні ствердив, що не заперечує щодо звільнення його від кримінальної відповідальності, наслідки звільнення від кримінальної відповідальності йому відомі.

В судовому засіданні обвинувачений-цивільний відповідач ОСОБА_4 та його захисник-адвокат ОСОБА_5 клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності підтримали та просили задовольнити з підстав, зазначених у ньому. Також обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125 КК України визнав частково, обставини вчиненні кримінального правопорушщення, викладені в обвинувальному акті не заперечує.

Потерпілий - цивільний позивач ОСОБА_6 та його представник адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечували, зазначивши, що таке звільнення відповідає закону.

Прокурор вважає, що клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України слід задовольнити, кримінальне провадження слід закрити в зв`язку із закінченням строків давності, оскільки з дня вчинення злочину минуло більше двох років.

Після оголошення вищевказаного клопотання, суд, відповідно до ч. 3 ст. 285 КПК України, роз`яснив обвинуваченому суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності (ст. 49 КК України) з нереабілітуючих підстав і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. Також судом в судовому засіданні роз`яснено, що у разі, якщо обвинувачений щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, то судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Суд, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_4 суть пред`явленого йому обвинувачення, наслідки закриття провадження з нереабілітуючих підстав та право заперечувати проти закриття провадження, поза об`єктивним сумнівом переконався в істинності та добровільності його позиції щодо поданого клопотання, а також щодо надання ним згоди на звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Пункт 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачає, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частиною 4 ст. 286 КПК України передбачено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули певні строки, зокрема, два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Також, згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2019 року по справі № 350/1218/16-к зазначив, що відповідно до положень ст. 49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Так, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки (ці строки диференційовані залежно від тяжкості вчиненого злочину); протягом цих строків особа не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Таким чином, передумовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного злочину, тобто, звільнити від кримінальної відповідальності можна лише у випадку, якщо є підстава такої відповідальності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді штрафу, громадських робіт або виправних робіт, що відповідно до вимог ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Відповідно до обвинувального акту, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 вчинено 09.04.2018 року. Таким чином, з дня вчинення злочину минуло більше двох років. Від явки до органів слідства, прокурора та суду він не ухилявся та не переховувався, а строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за злочин не зупинявся та не переривався, про що свідчить вимога Городенківського ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 27.05.2020 року.

Тобто, вищенаведені обставини свідчать, що строк притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, закінчився.

Також слід зазначити, що у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по справі № 462/7282/14-к зазначено, що визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення, кримінальним процесуальним законом не передбачено. Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже, невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом (ст. 49 КК України) інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення, з визнанням ними своєї винуватості у вчиненні злочину. Аналогічний висновк викладений і у Постанові ВС від 12.11.2019 року по справі № 566/554/16-к.

Таким чином, відсутні підстави, які б перешкоджали звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, а провадження у справі закрити.

Щодо заявленого потерпілим ОСОБА_6 цивільного позову, суд звертає увагу та таке.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Тобто, вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження по справі суперечить вказаним вище нормам закону.

В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК України підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Тому, в зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлений потерпілим ОСОБА_6 цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 матеріальних збитків та моральної шкоди слід залишити без розгляду, що за змістом ч. 7 ст. 128 КПК України не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні висновки щодо такого правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі № 531/2332/14-к та від 15 січня 2019 року у справі № 185/442/16-к.

У зв`язку з цим, суд вважає клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, закриття кримінального провадження та залишення цивільного позову без розгляду обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні, запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 44, 49 КК України, керуючись статтями 284-286, 288, 370-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 - задовольнити.

Обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене 10.04.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000075, за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 КК України - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальних збитків та моральної шкоди - залишити без розгляду.

Роз`яснити цивільному позивачеві ОСОБА_6 його право пред`явити позов у порядку цивільного судочинства.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Івано-Франківського Апеляційного суду через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області протягом семи днів з часу її проголошення.

Копію даної ухвали вручити негайно після її проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали суду.

ГоловуючийОСОБА_1