Справа № 461/1158/20
Провадження № 1-кс/461/883/20
УХВАЛА
Іменем України
17.02.2020 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
представника заявника ОСОБА_3 ,
представника ТОВ "Бартоломей" ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні скаргу ОСОБА_5 на постанову старшого слідчого Галицького відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_6 від 27 січня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0003861 за ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

06 лютого 2020 року до суду надійшла відповідна скарга. Свої вимоги заявник мотивував тим, що у провадженні Галицького відділу поліції перебувало кримінальне провадження № 0003861 за ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України, що було розпочате за фактом привласнення ОСОБА_7 грошових коштів ТОВ «Бартоломей». Постановою слідчого від 27 січня 2020 року слідчим було закрите провадження у справі у зв`язку із відсутністю у діях складу кримінального правопорушення. Заявник вважає таку постанову слідчого протиправною та просить її скасувати з огляду на наступне. Слідчим було задоволене клопотання заявника про проведення ряду слідчих дій, проте такі проведені на момент закриття провадження не були. Зокрема, слідчим не отримано тимчасового доступу до інформації про рух коштів ТОВ «Бартоломей» з метою встановлення доходів і видатків. Ухвалою слідчого судді слідчому було надано дозвіл на огляд приміщення, проте у матеріалах провадження відсутні відеозаписи такої слідчої дії. З приводу встановлених в ході огляду приміщення обставин не було допитано потерпілого та директора ТОВ «Бартоломей» ОСОБА_7 . Просить суд скасувати оскаржувану постанову та направити матеріали провадження до відділу поліції для продовження досудового розслідування.
В судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що ТОВ «Бартоломей» було утворене спільно ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . Згодом ОСОБА_7 почав самостійно розпоряджатися активами товариства, усунувши заявника від участі у діяльності фірми. Останнім в суборенду була передана належна заявникові частка приміщення товариства та кухонне обладнання, за що останній не сплачує орендної плати. Просив суд скасувати постанову слідчого, оскільки вважає, що у діях ОСОБА_7 наявний склад кримінального правопорушення.
Представник ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_5 схиляє ОСОБА_7 до продажу приміщення, для чого застосовує різні методи, у тому числі і незаконні.
Слідчий та прокурор до суду не прибули, хоча Прокуратура Львівської області була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. На вимогу суду були надані матеріали кримінального провадження № 0003861.
Суд, розглянувши доводи скарги, вважає, що така задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнений до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Пунктом 3 ч.1 ст. 303 КПК України встановлено, що на досудовому провадженні заявником, потерпілим, його представником чи законним представником може бути оскаржене рішення слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Як встановлено слідчим суддею, у провадженні Галицького відділу поліції перебувало кримінальне провадження № 0003861 за ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України, що було розпочате за фактом привласнення ОСОБА_7 грошових коштів ТОВ «Бартоломей».
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 є власником 3/7 часток квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 21 січня 2014 року ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_7 було створено та зареєстровано ТОВ «БАРТОЛОМЕЙ», із частками у статутному капіталі 43% та 57% відповідно. Товариству 01 лютого 2015 року ними передано в оренду належне їм на праві спільної часткової власності приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , для ведення підприємницької діяльності у сфері ресторанного бізнесу. Директором ТОВ «БАРТОЛОМЕЙ» призначено ОСОБА_7 , який будучи власником 57% статутного капіталу одноосібно вирішує питання щодо здійснення діяльності товариства та розпоряджається грошовими коштами, отриманими від його діяльності.
Постановою слідчого від 27 січня 2020 року кримінальне провадження було закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю у діях осіб складу кримінального правопорушення. У постанові слідчим зазначено, що між потерпілим та ОСОБА_7 склалися цивільно-правові відносини, а дії останнього не містять складу кримінального правопорушення.
Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен перевірити наявність приводів і підстав для винесення постанови, законність джерел отриманих даних, які стали підставою для закриття кримінального провадження.
Згідно із ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо: встановлена відсутність події кримінального правопорушення або встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Відповідно до положень КПК України закриття кримінального провадження є однією із форм закінчення досудового розслідування і прийняття такого рішення можливе після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, що стосуються цього провадження, в їх сукупності. Крім того, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи.
Частина 3 ст. 191 КК України передбачає кримінальну відповідальність за привласнення чи розтрата чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні, вчинене повторно або за попередньою змовою групою осіб.
Привласнення полягає у протиправному і безоплатному вилученні (утриманні, неповерненні) винним чужого майна, яке знаходилось у його правомірному володінні, з наміром в подальшому обернути його на свою користь чи користь третіх осіб. В результаті привласнення чужого майна винний починає незаконно володіти і користуватись вилученим майном, поліпшуючи безпосередньо за рахунок викраденого своє матеріальне становище.
Розтрата передбачає незаконне і безоплатне витрачання (споживання, продаж, безоплатну передачу, обмін, передачу в рахунок погашення боргу тощо) винним чужого майна, яке йому ввірене чи перебувало в його віданні. В результаті розтрати винний поліпшує майнове становище інших осіб шляхом безпосереднього споживання ними незаконно вилученого майна, позбавлення їх за рахунок витрачання такого майна певних матеріальних витрат, збільшення доходів інших осіб.
Діяння може кваліфікуватися як привласнення чи розтрата лише у тому разі, коли його предметом виступає майно, яке було ввірене винному чи було в його віданні, тобто воно знаходилось у правомірному володінні винного, який був наділений правомочністю по розпорядженню, управлінню, доставці або зберіганню такого майна. Така правомочність може обумовлюватись службовими обов`язками, договірними відносинами або спеціальним дорученням.
З наданих суду документів вбачається, що між учасниками ТОВ «Бартоломей» ОСОБА_5 та ОСОБА_7 наявні господарсько-правові відносини з приводу діяльності вказаного товариства. Останні зокрема обмінюються листами з приводу управління приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , його оренди, участі у зборах товариства, щодо протиправних дій, які унеможливлюють діяльність закладу громадського харчування. Серед зазначеної кореспонденції наявний акт прийому-передачі приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , складений між ОСОБА_5 , ОСОБА_7 з однієї сторони та ТОВ «Бартоломей» з іншої сторони, який складений на виконання договору оренди № 1 від 01 лютого 2015 року.
Наведене свідчить про наявність між суб`єктами господарювання господарських правовідносин щодо діяльності товариства та цивільних щодо управління спільним нерухомим майном.
З урахуванням викладеного, слідчий суддя дійшов висновку про те, що в ході досудового розслідування не здобуто жодних об`єктивних даних щодо наявності в діях осіб складу злочинів (кримінальних правопорушень). Винесена слідчим постанова відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства і ґрунтується на здобутих доказах. Відтак, слідчим. були встановлені всі необхідні відомості для оцінки обставин, на які посилався ОСОБА_8 .
Слідчий суддя вважає, що слідчий з урахуванням його процесуальної самостійності, передбаченої ст. 40 КПК України, надав належну оцінку зібраним доказам і достатньо обґрунтовано мотивував постанову про закриття кримінального провадження. У постанові досить детально наведені підстави рішення про відсутність у діях осіб складу кримінального правопорушення.
Фактично скарга стосується того, що орган досудового розслідування не встановив певних обставин, які вважає за необхідне встановити заявник, і не досяг бажаних ним результатів.
Посилання щодо невиконання слідчим ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до інформації, яка містить банківську таємницю, суд зазначає наступне.
Ухвали слідчого судді, якими органу досудового розслідування надано дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів, не носить зобов`язального (імперативного) характеру для слідчого. Таке рішення суду лише надає дозвіл на проведення певних слідчих дій, які з урахуванням передбаченої ч. 5 ст. 40 КПК України процесуальною самостійністю слідчого проводяться у разі визначеної ним необхідності.
На підставі наведеного судом не встановлено обставин, які б викликали сумнів у повноті, всебічності та неупередженості досудового розслідування. Висновки та процесуальне рішення слідчого відповідають вимогам кримінального та кримінального процесуального закону і ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. З огляду це у слідчого судді відсутні підстави для скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 303-307, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову старшого слідчого Галицького відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_6 від 27 січня 2020 року про закриття кримінального провадження № 0003861 за ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України.

Ухвала постановлена в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 17 лютого 2020 року проголошено її вступну та резолютивну частини.

Повний текст ухвали проголошений 21 лютого 2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення або отримання копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1