ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи : 658/3257/18
Номер провадження : 11-кп/819/596/20 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія : ч.2 ст.125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі: головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі прокурора: ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7 ,

представників потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції кримінальне провадження№ 0001497 за апеляційною скаргою представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 06 березня 2020 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

в с т а н о в и в:

Вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 06 березня 2020 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Василівка Каховського району Херсонської області, громадянина України, освіта повна загальна середня, неодруженого, непрацюючого, пенсіонера, адреса реєстраційного обліку та фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України несудимого, визнано винним та засуджено за ч.2 ст.125 КК України до штрафу у розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - в сумі 1360 грн. Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, задовольнити частково. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 у відшкодування:-майнової шкоди 1 667,49 грн.; -моральної шкоди 3 000 грн.
За вироком суду, 30 липня 2018 року приблизно о 16.00 год. в с. Василівка Каховського району поблизу території ТОВ «Таврійська Перспектива» ОСОБА_9 , на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс не менше десяти ударів руками й ногами по голові та тулубу потерпілого ОСОБА_7 , чим завдав останньому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у виді забитих ран в потиличній та скроневій області, та легких тілесних ушкоджень, у виді синців на обличчі, шиї, синців та саден за вушними раковинами, синців голови, синця тулубу, садна лівого передпліччя. Указаними діями ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 125 КК України, умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , просить вирок суду в частині призначення покарання та стягнення шкоди скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання та повністю задовольнити цивільний позов та стягнути на користь потерпілого понесені ним судові витрати на суму 6000 гривень, в решті вирок суду залишити без змін.
Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову, де не враховано що злочинними діями потерпілому завдано моральну шкоду саме в сумі 100000 гривень та ігнорування вирішення питання відшкодування понесених витрат на отримання правової допомоги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, думку прокурора та обвинуваченого які просили не задовольняти апеляційну скаргу, представника потерпілого та потерпілого про задоволення апеляційну скаргу, заслухавши сторони в судових дебатах, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вимогами ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зі змісту цієї норми вбачається, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом дотримано вимоги ст.91-93 КПК України, спрямованих на встановлення у справі об`єктивної істини. Викладені у вироку висновки суду щодо обвинуваченого ОСОБА_9 у вчинені вказаного кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені зібраними у матеріалах провадження доказами, яким суд дав відповідну оцінку та мотивував свої висновки, та ніким не заперечуються.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні не заперечував, що в той час у нього з потерпілим виник конфлікт.

Зі змісту скарги убачається, що представник потерпілого фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є: кримінально-правові, відносно визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання Ї конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

За змістом ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до злочину середньої тяжкості, вік та особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, завдання тілесних ушкоджень під час обопільної бійки (ініціатором якої (згідно з показами свідка ОСОБА_10 ) був потерпілий), існування між сторонами неприязних відносин протягом тривалого часу та дійшов правильного висновку, призначивши ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Колегія суддів погоджується із цим висновком і вважає, що таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципу індивідуалізації призначеного покарання, є достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_9 .

Щодо, цивільного позову, то відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Ст. 60 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням за ст. 91 КПК, підлягає доказуванню. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанціє обґрунтовано стягнув з обвинуваченого на користь потерпілого (майнову шкоду) понесені ним витрати на придбання ліків, медичних інструментів та засобів, оплату комп`ютерної томографії головного мозку у розмірі 1 667,49 гривень. Судом у вироку обґрунтовано визначено, що доказів того, що діяння, вчинене обвинуваченим, потягло необхідність придбання потерпілим слухового апарату, не надано.
Як передбачено ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За вироком, суд стягуючи з обвинуваченого на користь потерпілого моральну шкоду у розмірі 3 000 гривень, на думку колегії суддів обґрунтовано вказав що дійсно потерпілому завдано моральні страждання, так як йому було завдано тілесних ушкоджень, фізичний біль в момент нанесення тілесного ушкодження та пов`язаний з ушкодженням дискомфорт, при цьому встановлюючи вказаний розмір моральної шкоди суд виходив з із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи те, що потерпілому було завдано тілесні ушкодження під час обопільної бійки та що сам потерпілий не заперечував існування між ним та обвинуваченим неприязних відносин протягом тривалого часу, колегія суддів вважає шо стягнена моральна шкоду у розмірі 3000 гривень буде достатньою компенсацією за моральні страждання.

Слід зазначити, що у випадку вирішення питання щодо процесуальних витрат, суд має чітко дотримуватись вимог Глави 8 КПК України, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування.

Зокрема, у ст. 120 КПК України закріплені положення щодо витрат на правову допомогу. Витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, регулюються ст. 121 КПК України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

У пункті 7 ч. 1 ст. 368 КПК України зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Тобто, при вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер правовідносин, що склалися між учасниками, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Доводи захисника, щодо не вирішення питання про стягнення понесених витрат на отримання правової допомоги є також не обґрунтованими, оскільки суд вимоги закону при вирішенні цивільного позову потерпілого у кримінальному провадженні, де не ставилось питання щодо вказаних витрат та до позову не було додано будь яких доказів та розрахунків щодо них, судом було дотримано.

За вищевказаних обставин, апеляційна скарга потерпілого задоволенню не підлягає.

Виходячи з вищенаведеного колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим та ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів достовірність доказів та були б підставами для скасування або зміни вироку, колегією суддів не встановлено, тому апеляційна скарга представника потерпілого задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської областівід 06 березня 2020 року щодо ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді: ОСОБА_2 /підпис/ ОСОБА_3 /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/