Справа № 730/919/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/289/20
Категорія - ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 28 травня 2019 року за № 0000238, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 15 січня 2020 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із базовою загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, утриманців не маючого, є особою з інвалідністю 3 групи (інвалідність встановлена до 02.01.2020 року), раніше не судимого відповідно до положень ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 15 січня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України і призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді у виді 1 року позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до статті 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1 рік 6 місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно статті 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_8 такі обов`язки:

1) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Початок іспитового строку постановлено рахувати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи в сумі 628 гривень 04 копійки.

Питання щодо речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що в кінці квітня 2019 року, (більш точної дати не встановлено), близько 08 години, ОСОБА_8 , перебуваючи на території господарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де він проживає з матір`ю ОСОБА_9 1955 року народження, із приміщення господарського хліва, до якого мав вільний доступ, таємно викрав мішок цукру вагою 50 кг вартістю 687 гривень 50 копійок, належного потерпілій ОСОБА_9 , заподіявши останній матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім цього, 26.05.2019 року, близько 17 години, ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , де він проживає з матір`ю ОСОБА_9 , із шухляди комоду, який знаходиться у спальній кімнаті останньої, шляхом вільного доступу таємно, повторно, викрав гроші в сумі 500 гривень, належних потерпілій ОСОБА_9 , 1955 року народження, чим заподів їй матеріальної шкоди на вказану суму.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого просить вирок суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Вказує, що в судовому засіданні прокурором було запропоновано застосувати ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюють ся, з чим погодився суд, проте, не погодився сам ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_7 . Наголошує на порушенні судом вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

В запереченні на апеляцій скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 15 січня 2020 року без змін.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без змін, захисника та обвинуваченого, які просили задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного у вироку протиправного діяння, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження було визнано недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, вини обвинуваченого у його вчиненні, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засудженого, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаявся.

Апеляційний суд відмічає, що доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1,2 ст. 185 КК України, за обставинами, інкримінованими в обвинувальному акті, є правильною.

Дії обвинуваченого судом першої інстанції вірно кваліфіковані ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, та за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 р., № 8 від 12 червня 2009 р. та № 11 від 06 листопада 2009 р.) … призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції відповідно до вимог статті 65,66,67 КК України обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, є злочинами середньої тяжкості, їх характер, особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК не судимий, притягувався до адміністративної відповідальності, перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, є особою з інвалідністю 3 групи, не працює, добровільно відшкодував заподіяну шкоду потерпілій, вину визнав та щиро розкаявся, його бажання і можливість виправити свою поведінку, те, що не настало тяжких наслідків, врахував обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, обставини, що обтяжують покарання, а саме, вчинення злочину відносно особи похилого віку та відносно особи, з якою винуватий перебуває у сімейних відносинах, та обґрунтовано прийшов до висновку про обрання покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статей, за якими кваліфіковано його дії, з урахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, звільнивши від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Що стосується тверджень в апеляційній скарзі про те, що судом були порушені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, то колегія суддів вважає їх необгрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, у судовому засіданні при вирішенні питання про обсяг доказів прокурором було запропоновано застосувати ч. 3 ст. 349 КПК України, тобто дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім тих, що характеризують особу обвинуваченого. Судом також роз`яснено учасникам наслідки розгляду справи згідно ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому, ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_7 повністю погодилися із запропонованим порядком дослідження доказів, будь-яких заперечень з їх сторони не надходило.

Апеляційним судом було досліджено в судовому засіданні аудіозапис судового процесу, в ході якого встановлено, що в засіданні місцевого суду всі сторони кримінального провадження, в тому числі сторона захисту, погодились з тим, що ніяких доказів, покладених в обґрунтування обвинувачення, досліджувати не потрібно, обвинувачений у повному обсязі визнає свою вину. Ніяких прямих заперечень з приводу порядку і обсягу дослідження доказів а також клопотань з цього приводу під час судового розгляду від сторін не надходило. Виходячи з тексту ч. 3 ст. 349 КПК, суд прийняв рішення та досліджував докази у прямій відповідності до цієї норми закону та волевиявленя сторін.

Захисником ОСОБА_7 подано апеляцій скаргу, обґрунтовуючи тим, що суд не має прав досліджувати докази, які ніким не оспорюються, в тому числі, висновки судово-психіатричних експертиз. Проте, захисник не звернув увагу на підстави, за яких його було залучено для участі у справі, зокрема з підстави перебування ОСОБА_8 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Борзнянської центральної районної лікарні з 2001 року, а отже, захисник залишив поза увагою те, що в ході досудового розслідування було встановлено обставини, за яких відповідно до ст. 52 КПК України його участь є обов`язковою, та підстави, за яких було призначено судово-психіатричні експертизи.

Апеляційний суд відмічає, що дослідження висновків судово-психіатричного експерта відбулося не в межах дослідження доказів вини або невинуватості, а спрямоване на дослідження обставин, які характеризують особу обвинуваченого.

Істотних порушень вимог кримінального чи кримінального процесуального закону, які б давали безумовні підстави для скасування судового вироку, не встановлено.

За даних обставин, апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення, а вирок необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407-409, 411-419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 15 січня 2020 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4