Справа № 638/5725/20
Провадження № 1-кс/638/1217/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в приміщенні Дзержинського районного суду м.Харкова клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню №00000435 від 27.03.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, -

встановив:

В провадження суду надійшло клопотання ОСОБА_3 , в якому просить скасувати арешт, накладений в рамках кримінального провадження за клопотанням слідчого СУ ГУНП України в Харківській області ОСОБА_4 на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , житловою площею 47,7 кв.м.
В обґрунтування клопотання зазначає, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , однак наразі не має можливості реалізувати свої передбачені законом права власника житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки за ініціативою та клопотанням слідчого у кримінальному провадженні №0000084 від 24.11.2012 року ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11.02.2016 року у справі №640/9079/13-к накладено арешт, в тому числі на належний їй житловий будинок. Вказана обставина грубо порушує її права як власника вказаного житлового будинку, оскільки воно перешкоджає та фактично унеможливлює реалізацію власником повного спектру прав власності на нього. Вказує, що з моменту накладення арешту на житловий будинок жодним належним чином її не повідомлено про стан, хід та перебіг кримінального провадження. Лише 24.04.2020 року на її адресу надійшла відповідь від 03.04.2020 року СУ ГУНП в Харківській області, в якій зазначалось, що епізод за фактом заволодіння шляхом шахрайства правом на житловий будинок АДРЕСА_1 виділено в окреме кримінальне провадження №00000435 від 27.03.2017 року та передано за підсудністю до Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області.
Також зазначає, що право власності ОСОБА_3 на вказаний вище житловий будинок було зареєстровано 17.06.2009 року. Підставою виникнення права власності є договір іпотеки, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 01.02.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 за реєстровим №146. 16.06.2007 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 вчинено виконавчий напис про перехід права власності на даний житловий будинок до ОСОБА_3 . В подальшому за клопотанням слідчого накладено арешт на житловий будинок, належний ОСОБА_3 .. 19.01.2012 року Дзержинським районним судом м.Харкова винесено рішення у справі 2-2836/11 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_6 , третя особа Головне управління юстиції Міністерства юстиції у Харківській області про скасування та залишення без виконання виконавчого нотаріуса, визнання договору іпотеки недійсним. Вказаним рішенням визнано незаконним договір іпотеки від 01 лютого 2016 року, укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 ; скасовано та залишено без виконання виконавчий напис приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_6 від 26.06.2007 року про вилучення в натурі у ОСОБА_5 житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . 19.03.2012 року рішенням апеляційного суду Харківської області скасовано рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 19.01.2012 року, в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено. 27.02.2013 року Дзержинським районним судом м.Харкова винесено рішення у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_6 про скасування та залишення без виконання виконавчого напису нотаріуса. Позивачу відмовлено у задоволенні позову. Відповідно до ухвали апеляційного суду Харківської області від 18.02.2014 року рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 27.02.2013 року залишено без змін. 23.12.2015 року Дзержинським районним судом м.Харкова винесено рішення у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про визнання правовідношення за договором іпотеки нерухомого майна таким, що припинилось. В задоволенні позову відмовлено. Згідно з ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24.02.2016 року рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 23.12.2015 року залишено без змін. Отже, спір про правомірність набуття ОСОБА_3 права власності на вказаний житловий будинок вже вирішувався в судовому порядку і судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій було визнано законність такого набуття права власності. Тому у апеляційного суду не було достатніх та обґрунтованих підстав для накладення арешту на майно, а тому арешт є незаконним та підлягає скасуванню.
Також вказує, що не має статусу підозрюваного, обвинуваченого у даному кримінальному провадженні, а тому відсутні підстави для покладення на неї обов`язку відшкодувати потерпілому завдану шкоду. Вказаний житловий будинок не відповідає критеріям речового доказу, встановленим ст.98 КПК України, оскільки не містить слідів злочину і не міг бути знаряддям вчинення шахрайства. Постанова про визнання даного житлового будинку речовим доказом у кримінальному провадженні відсутня, цивільного позову також не заявлено, а тому відсутні підстави для продовження арешту житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .
Додатковою підставою для скасування арешту, накладеного на належний їй житловий будинок є також те, що строки досудового розслідування, встановлені ст.219 КПК України, у кримінальному провадженні вже минули, про їх продовження їй невідомо.
В судове засідання ОСОБА_3 не з`явилась, просила клопотання розглянути без її участі.

Слідчий в судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій просила клопотання розглянути без її участі, заперечував проти задоволення клопотання.

Розглянувши клопотання, дослідивши надані докази, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про задоволення клопотання з наступних підстав.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною першою статті 174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Харківській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000084 від 24.11.2012 року за фактом заволодіння шахрайським шляхом правом власності на квартири та домоволодіння громадян, які розташовані на території м.Харкова та Харківської області. 13.04.2017 року досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні закінчено, обвинувальний акт направлено для подальшого розгляду до Київського районного суду м.Харкова. Епізод за фактом заволодіння шляхом шахрайства правом на житловий будинок АДРЕСА_1 процесуальним керівником виділені з матеріалів кримінального провадження №0000084, відповідні відомості 27.03.2017 року внесені до ЄРДР за №0000435.
Постановою прокурора відділу 04/2/4 прокуратури області ОСОБА_7 від 15.09.2017 року визначено підслідність кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0000435 від 27.03.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України за СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області.
Також судовим розглядом встановлено, що ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11.02.2016 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 26.01.2016 року у кримінальному провадженні №0000084 від 24.11.2012 року про арешт майна, зокрема, накладено арешт на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності ОСОБА_3 на вказаний вище житловий будинок було зареєстровано 17.06.2009 року на підставі договору іпотеки, укладеного 01.02.2006 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 за реєстровим №146. 16.06.2007 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 вчинено виконавчий напис про перехід права власності на даний житловий будинок до ОСОБА_3 .
19.01.2012 року Дзержинським районним судом м.Харкова ухвалено рішення у справі 2-2836/11 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_6 , третя особа Головне управління юстиції Міністерства юстиції у Харківській області про скасування та залишення без виконання виконавчого нотаріуса, визнання договору іпотеки недійсним. Вказаним рішенням визнано незаконним договір іпотеки від 01 лютого 2016 року, укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 ; скасовано та залишено без виконання виконавчий напис приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_6 від 26.06.2007 року про вилучення в натурі у ОСОБА_5 житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . 19.03.2012 року рішенням апеляційного суду Харківської області скасовано рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 19.01.2012 року, в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.
27.02.2013 року Дзержинським районним судом м.Харкова ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_6 про скасування та залишення без виконання виконавчого напису нотаріуса. Позивачу відмовлено у задоволенні позову. Відповідно до ухвали апеляційного суду Харківської області від 18.02.2014 року рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 27.02.2013 року залишено без змін.
23.12.2015 року Дзержинським районним судом м.Харкова ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про визнання правовідношення за договором іпотеки нерухомого майна таким, що припинилось. В задоволенні позову відмовлено. Згідно з ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24.02.2016 року рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 23.12.2015 року залишено без змін.
Крім того розглядом клопотання встановлено, що ОСОБА_3 не має статусу підозрюваного, обвинуваченого у кримінальному провадженні №0000435 від 27.03.2017 року.
Також в матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про визнання даного житлового будинку речовим доказом у кримінальному провадженні.
Слідчий суддя зауважує, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).
Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").
Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх не застосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
На підставі викладеного, приймаючи до уваги наслідки арешту майна для його власника та володільця, розумність та співрозмірність обмеження права власності (володіння) завданням кримінального провадження, а також керуючись принципом змагальності кримінального провадження (стаття 22 КПК України) відносно подання до суду доказів своєї правової позиції, а також враховуючи наявність судових рішень, які набули чинності, стосовно арештованого майна та відсутність в матеріалах кримінального провадження даних, які свідчать про подальшу необхідність досудового слідства у вжитому заході забезпечення, слідчий суддя вважає, що підстави для продовження арешту житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 відсутні, а тому клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 170-174, 309, 370-372 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню №00000435 від 27.03.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11.02.2016 року на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , житловою площею 47,7 кв.м.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1