Номер провадження: 11-сс/813/710/20
Номер справи місцевого суду: 947/3797/20 1-кс/947/4102/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, від 22.04.2020 року, якою накладено арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000116, внесеному до ЄРДР 15.11.2019, за ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, від 22.04.2020 року, було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , яке погоджено прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, вилучене в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні № 0000116, внесеному до ЄРДР 15.11.2019 за ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

Рішення суду мотивоване тим, що вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України для речових доказів, що свідчить про наявність необхідності в забезпеченні їх збереження, а саме - запобігання можливого приховання, відчуження, а також забезпечення подальшого проведення відповідних процесуальних дій з таким майном.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є незаконною, необґрунтованою, такою, що не відповідає вимогам КПК України з підстав викладених нижче:

- слідчим суддею проігноровані вимоги ст. 173 КПК України;

- ухвала постановлена без виклику ТОВ «ПІВДЕНЬБУДІЗОЛ», оскільки вилучена у ОСОБА_7 документація стосується господарської діяльності ТОВ «ПІВДЕНЬБУДІЗОЛ», яка і є її власником;

- вилучені під час обшуку оригінали документів ТОВ «ПІВДЕНЬБУДІЗОЛ», наявні у слідчого та ухвалою слідчого судді не надавався дозвіл на їх виявлення та вилучення під час обшуку, зокрема: трудові книжки працівників підприємства; статутні документи ТОВ «ПІВДЕНЬБУДІЗОЛ»; ліцензія ДАБІ України від 15.03.2017 №11-Л; копія паспорта на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- слідчий суддя не звернув увагу, що відсутні будь-які докази причетності ОСОБА_7 та інших посадових осіб ТОВ «ПІВДЕНЬБУДІЗОЛ» до вказаного злочину;

- вилучене майно не може мати на собі сліди вчинення злочину, які можуть бути використані як доказ факту чи обставини, що встановлюються під час кримінального провадження;

- в мотивувальній частині ухвали наявні посилання на заперечення адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , які були надіслані лише 23.04.2020 року.

У зв`язку з викладеним адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , просить скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, від 22.04.2020 року, якою накладено арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000116, внесеному до ЄРДР 15.11.2019, за ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України.

Позиції учасників судового розгляду.
У судове засідання апеляційного суду сторони кримінального провадження не прибули, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, з клопотанням про відкладення судового розгляду не зверталися.

Апеляційний суд, звертає увагу на положення ст. 422 КПК України, щодо скорочених строків розгляду апеляційних скарг на ухвали слідчого судді; практику Європейського суду, що неодноразово зазначав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Приймаючи до уваги той факт, що в даному випадку участь сторін кримінального провадження є необов`язковою, а апеляційним судом вжиті всі можливі заходи для повідомлення сторін кримінального провадження про призначення судового засідання в апеляційному суді, в зв`язку з чим апеляційний суд, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , за відсутності сторін кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 34 та ч. 4 ст. 107 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Мотиви апеляційного суду.
Вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, розглядаючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно, перевірялись слідчим суддею суду першої інстанції, при цьому були досліджені матеріали провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Перевіривши доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення слідчого судді та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку, що вказані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про арешт майна, слідчим суддею виконані належним чином, виходячи з наступного.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, приймаючи рішення про накладення арешту на майно, зазначене в ухвалі, слідчий суддя послався на те, що по відношенню до зазначеного майна, існує сукупність правових підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, подальше проведення слідчих дій з ним не виявляється за можливе без арешту, як це передбачено ст. 170 КПК України.

З таким рішенням слідчого судді погоджується й апеляційний суд.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Виходячи з норми ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт майна з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000116, внесеному до ЄРДР 15.11.2019, за ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України, в якому нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється прокуратурою Одеської області.(а.с.11-12)

Досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні провадиться на підставі матеріалів УБСУ в Одеській області, згідно з якими, можлива протиправна діяльності посадових осіб Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський та представників підприємства підрядника ТОВ «Південьбудізол» () під час проведення робіт з реконструкції очисних споруд та території мікрорайону «Радужний».(а.с.1-10)

На підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, від 20.03.2020 року, проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_7 , а саме в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено зазначені у клопотанні документи щодо господарської діяльності ТОВ «Південьбудізол» () та проведення вказаних робіт.

Виходячи із зазначених у клопотанні фактичних обставин злочину, які вважає встановленими слідчий, на момент звернення з клопотанням до слідчого судді він мав у своєму розпорядженні відомості, які давали підстави підозрювати, що вилучені документи містять відомості щодо обставин здійснення господарської діяльності ТОВ «Південьбудізол» та виконання робіт по реконструкції очисних споруд на території мікрорайону «Радужний» смт. Затока міста Білгород-Дністровського, а також можуть вказувати на осіб, імовірно причетних до вчинення вищевказаного злочину, а тому відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України: зберегли на собі сліди кримінального правопорушення і можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Ці ж відомості давали підстави припустити існування ризиків їх пошкодження, псування, знищення, перетворення і перешкоджання у такий спосіб кримінальному провадженню.

Постановою слідчого від 10.04.2020 року вказане майно визнано речовим доказами.(а.с.79-89).

Отже, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді щодо наявності підстав для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів.

Твердження апелянта про те, що арешт на майно ТОВ «Південьбудізол» тягне за собою для товариства негативні наслідки, не може бути визнано обґрунтованим, оскільки застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступень втручання, що у цьому випадку і мало місце, крім того, з огляду на ненадання апелянтом, всупереч вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, відомостей про настання таких наслідків.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя встановив належну мету, передбачену п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, та відповідну їй правову підставу, передбачену ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого і накладення арешту на майно, врахував при цьому наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, та забезпечив своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді по доводам апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги, про те, що посадові особи ТОВ «Південьбудізол» та особисто ОСОБА_7 не є суб`єктами даного кримінального провадження та не мають ніякого відношення до вказаного злочину, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Крім того, з огляду на обмежувальний характер такого заходи як арешт майна, особа не позбавлена можливості, у разі зміни обставин, звернутись із заявою про його скасування у подальшому, в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України.

Також апеляційний суд звертає увагу на усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, згідно з якою, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Отже, виходячи із зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини, апеляційний суд вважає, що оскільки інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність прийнятого слідчим суддею рішення, то вони не потребують надання на них відповіді.

З урахуванням викладеного вище, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, всупереч доводам апелянта, наклав арешт на майно вилучене в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, апеляційним судом при апеляційному розгляді не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 370-372, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, від 22.04.2020 року, якою накладено арешт на майно у кримінальному провадженні № 0000116, внесеному до ЄРДР 15.11.2019, за ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4