ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 643/1517/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/1557/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , який взяв захист своїх інтересів на себе, з участю законного представника потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_11 , без участі потерпілого ОСОБА_12 , належним чином повідомленого про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Московського районного суду м. Харкова від 02 12 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вищевказаним вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шарівка, Валківського району, Харківської області, громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера МВС, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України з призначенням йому покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком у 3 роки та з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Кошари, Конотопського району, Сумської області, громадянина України, маючого середню освіту, інваліда другої групи, одруженого, працюючого КП «Солоницівське ЖЕГ», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України з призначенням йому покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком у 3 роки та з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду у розмірі 19450 грн. 31 коп.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду у розмірі 20000 грн.
В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_12 до ОСОБА_7 , третя особа ПАТ «НАСК «ОРАНТА», відмовлено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 , ОСОБА_7 у дохід держави судові витрати у розмірі 5 148 грн., 2574 грн., 2574 грн., 5 434 грн., всього 15 730 грн.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 16.08.2018 року, приблизно о 06.01 годині, керував технічно справним автомомібелм «Nissan Maxima», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався по вул. Василя Стуса у м. Харкові з боку вул. Академіка Павлова у напрямку вул. Тракторобудівників зі швидкістю приблизно 64 км/год, перевищуючи максимально дозволену швидкість у населеному пункті.
Під час руху по вказаній вулиці, ОСОБА_9 , наближаючись до регульованого перехрестя з вул. Гвардійців Широнінців, діючи необережно, не переконався у безпеці своїх дій, виїхав на перехрестя на забороняючий червоний сигнал світлофора, чим грубо порушив п.п. 8.7.3 е) та 8.10 Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення з автомобілем «Ford Tourneo Connect», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який перетинав регульоване перехрестя по вул. Гвардійців Широнінців на зелений для нього сигнал світлофора.

Порушення п. 8.7.3 «е» та 8.10. Правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_9 згідно з висновком комплексної експертизи відео - та звукозапису і автотехнічної експертизи № 185/1108/1109/18 від 27.12.2018 року знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками дорожьо-транспортної пригоди.
ОСОБА_7 16.08.2018 року, приблизно о 06.01 годині, керував технічно справним автомобілем «Ford Tourneo Connect», р.н. НОМЕР_2 , та рухався по вул. Гвардійців Широнінців м. Харкова з боку пр. Ювілейного у напрямку вул. Валентинівської зі швидкістю приблизно 78 км/год.
Під час руху по вказаній вулиці, наближаючись до регульованого перехрестя з вул. Василя Стуса, ОСОБА_7 , діючи необережно, проявив необачність, перевищуючи максимально дозволену швидкість у населеному пункті, виїхав на перехрестя та при виникненні небезпеки для руху у вигляді виїжджаючого на перехрестя на забороняючий «червоний» сигнал світлофору автомобіля «Nissan Maxima», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, чим грубо порушив вимоги п.п.12.3. та 12.4. Правил дорожнього руху України, та допустив зіткнення з автомобілем «Nissan Maxima», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 , який перетинав регульоване перехрестя по вул. Василя Стуса на «червоний» сигнал світлофора.

Порушення п. 12.3 та 12.4 Правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_7 згідно з висновком комплексної експертизи відео - та звукозапису і автотехнічної експертизи № 185/1108/1109/18 від 27.12.2018 року знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками дорожьо-транспортної пригоди.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась як з причин порушення ПДР України водієм ОСОБА_9 так і водієм ОСОБА_7 пасажир автомобіля «Nissan Maxima», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-14/676-А/18 від 29.09.2018 року, потерпілому ОСОБА_12 спричинені тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Вказані дії як ОСОБА_9 так і ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених та з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий вирок, яким визнати винними як ОСОБА_9 так і ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України та призначити їм покарання у виді 4 років позбавлення волі кожному з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, звільнивши їх на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки (а.к.п. 165-168).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор у кримінальному провадженні просив про задоволення його апеляційної скарги.

Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважали, що підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

Законний представник потерпілого ОСОБА_12 ОСОБА_11 вважала за необхідне вирішити справу на розсуд суду.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинувачених, захисника та законного представника потерпілого, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у інкримінованому їм кримінальному правопорушенні, фактичні обставини його вчинення та призначення основного покарання в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

В ході перевірки доводів апеляційної скарги щодо м`якості призначеного покарання, колегія суддів враховує вимоги статті 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Приймаючи рішення про не застосування до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції усіх вищезазначених вимог дотримався, врахувавши, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу як ОСОБА_9 , який раніше не судимий, є пенсіонером, має малолітню дитину, має постійне місце мешкання, де характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, щиро розкаявся у скоєному та відшкодував шкоду потерпілому, так і ОСОБА_7 , який також є особою раніше не судимою, працюючий, за місцем мешкання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, щиро розкаявся у вчиненому та публічно вибачився перед потерпілим.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинувачених судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи встановлені обставини та характеризуючі обвинувачених дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для призначення обвинуваченим такого додаткового покарання, як позбавлення права керувати транспортними засобами, вважаючи призначене покарання необхідним та достатнім для виправлення як ОСОБА_9 так і ОСОБА_7 та попередження вчинення ними нових злочинів.

Таким чином, суд першої інстанції, на підставі усіх наявних у матеріалах кримінального провадження доказах та детальному вивченні особистостей обвинувачених та їх ставленні до вчиненого, призначив покарання, яке є необхідним та цілком достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Вирок Московського районного суду м. Харкова від 02.12.2019 року по справі щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4