Провадження № 1-кп/537/40/2020
Справа № 537/3227/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.03.2020 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5 ,

представника

потерпілого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці кримінальне провадження внесене в ЄРДР за №00000038 від 07.01.2019 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, українця, громадянина України, на утриманні непрацездатних та неповнолітніх осіб не маючого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин:

06.01.2019 року, близько 01 години, між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в кімнаті АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої ОСОБА_4 умисно наніс потерпілому ОСОБА_5 два удари правою рукою, стиснутою в кулак в ліву частину тулуба в область ребер, який був повернутий в цей час обличчям до ОСОБА_4 , спричинивши потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження, згідно висновку судово-медичної експертизи № 40 від 17.01.2019 року у вигляді синця в ділянці грудної клітини зліва, перелому 10-го ребра зліва по середньо - підпаховій лінії, які утворилися від дії тупих предметів (не менш ніж від одного удару), можливо у вказаний строк і при вказаних обставинах, і за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступню тяжкості, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Своїми умисними діями, що виразилися у спричиненні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які не є небезпечними для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу , але таке, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України.

ІІ. Позиція обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину визнав частково в тому, що наносив один удар кулаком потерпілому ОСОБА_5 в обличчя, а по тулубу не наносив і відмовився надавати показання суду.

ІІІ. Досліджені в судовому засіданні докази.
Потерпілий в судовому засіданні 06.11.2019 року показав, що обвинуваченого знає з події, раніше стосунків не підтримував і по суті показав, що в ніч з 06.01.2020 року на 07.01.2020 року відпочивав в гуртожитку в кімнаті № 4 секції 22 будинку АДРЕСА_3 по сусідству з кімнатою обвинуваченого. В даній кімнаті він проводив будівельні роботи до 23-24 години і вирішив залишитись переночувати на робочому місці. Близько голини ночі обвинувачений вибив двері в кімнату і почав погрожувати йому і казати, що це він вкрав його кросівки, з вимогою віддати кросівки і шукати їх в його кімнаті, промовляючи, що в разі не віддавання йому буде непереливки. Він відповів, що не брав ніяких кросівок, однак обвинувачений не заспокоювався і погрожував все в кімнаті побити і стіни пошкодити, які він ремонтував і взяв його сенсорний мобільний телефон Самсунг сірого кольору. Не знайшовши в кімнаті кросівок обвинувачений пішов з кімнати по коридору на кухню, де був його знайомий з дівчиною, якого він потім впізнав по фото ОСОБА_7 .. Десь через 20 хвилин вони вдвох зайшли до нього в кімнату і вимагали віддати щось за кросівки, погрожуючи забрати телефон., після чого вийшли. Потім знову повернулися і при розмові з погрозами обвинувачений вдарив його кулаком правої руки в ліву частину тулубу під ребро два рази, від чого він зігнувся від болю. Після чого вони знову вийшли на кухню і прийшовши через 30 хвилин, обвинувачений повернув йому мобільний телефон, вибачаючись і кажучи, що він був не правий і пішов. Його товариш в цей час був в коридорі і після того, як обвинувачений вийшов з кімнати і пішов, ОСОБА_7 зайшов в кімнату і попрохав у нього мобільний телефон передзвонити і він дав телефон останньому, взявши який, пішов з кімнати і не повернув. Він відчув різкий біль від удару, ліг на диван і в подальшому не міг встати і не вставав до ранку. Зранку приїхав начальник, якому він розповів, що сталося і коли той пішов, пролежав не встаючи з дивану до вечора. Вже ввечері 07.01.2010 року начальник повіз його в Третю лікарню м. Кременчука, де зробили рентген і виявили перелом ребра. Він лікувався амбулаторно два тижні, відмовився від стаціонару, в цей час та тривалий час після цього не міг працювати на ремонтних роботах і заробляти. Також витрачав кошти на лікування та життя. Цивільний позов підтримує в повному обсязі і прохає його задовольнити. Стосовно призначення покарання прохає покарати обвинуваченого суворо.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні 19.02.2020 року показав, що взимку на новорічні світа 2019 року, точного часу та дати зараз не пам`ятає, був в гостях у знайомого ОСОБА_4 вдома за адресою в секції 22 будинку АДРЕСА_3 разом зі своєю знайомою ОСОБА_8 . В нього була пляшка вина і він запропонував ОСОБА_9 випити разом, але останній відмовився. При цьому він чув та бачив сварку між ОСОБА_9 та його сусідом по кімнаті на ім`я ОСОБА_10 , якого він знав до цього візуально, так як раніше був в гостях у ОСОБА_9 . Потім сварка переросла в бійку , в ході якої ОСОБА_9 замахнувся і наніс один удар кулаком якоїсь руки в область живота сусіду ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_10 пішов до себе в кімнату. Сагаль скоріш за все сварку та бійку не бачила. Його в ході розслідування допитував слідчий, що саме записав слідчий в протокол сказати не може, протокол підписав не прочитавши його. Також з ним проводився слідчий експеримент за участю понятих, в ході якого він розказав і показав про обставини нанесення ОСОБА_4 удару потерпілому і проводилось фотографування обставин бійки, а саме підтвердив, що ОСОБА_4 замахнувся для удару кулаком правої руки в область в ліву сторону тулуба потерпілому.

Крім повного не визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України його вина повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами:

- рапортом інспектора чергового ВП №1 ОСОБА_11 від 07.01.2019 року, згідно якого 07.01.2019 року о 16.45 год. надійшло повідомлення зі служби «02», що за адресою: АДРЕСА_4 близько 16 год. невідомі побили ОСОБА_5 ;

- ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука від 22.07.2019 року, згідно якої слідчому надано тимчасовий доступ до матеріалів та речових доказів досудового розслідування ;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 25.07.2019 року, згідно якого вилучено речі і документи за описом від 25.07.2019 року , а саме :

- світлокопію заяви ОСОБА_12 на огляд кімнати № 4 в секції 22 будинку № 27 по вул. Шевченка в м. Кременчуці;

- протоколом огляду місця події від 07.01.2019 року та план - схемою секції 22 та фото таблицею до протоколу , згідно якого проведено огляд кімнати № 4 , складено схему місця події та проведено фото фіксація місця події ;

- впізнанням особи за фотознімками за протоколом від 22.01.2020 року та довідкою до протоколу , згідно якого потерпілий ОСОБА_5 впізнав ОСОБА_4 як особу , яка 07.01.2019 року нанесла йому тілесну ушкодження ;

- впізнанням особи за фотознімками за протоколом від 22.01.2020 року та довідкою до протоколу , згідно якого потерпілий ОСОБА_5 впізнав ОСОБА_7 як особу , яка 07.01.2019 року заволоділа його мобільним телефоном;

- ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука від 16.01.2020 року, згідно якої призначено проведення потерпілому ОСОБА_5 судово - медичної експертизи на наявність і тяжкість тілесних ушкоджень;

- висновком експерта № 40 від 17.01.2020 року , згідно якого у потерпілого ОСОБА_5 виявлені тілесну ушкодження у вигляді: синця в ділянці грудної клітини зліва, перелому 10-го ребра зліва по середньо - підпаховій лінії, які утворилися від дії тупих предметів ( не менш ніж від одного удару), можливо у вказаний строк і при вказаних обставинах, і за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступню тяжкості, які викликали короткочасний розлад здоров`я. Виявлені тілесні ушкодження не могли утворитися під час падіння. При отриманні вище вказаних тілесних ушкоджень потерпілий знаходився в вертикальному або близько до нього положенні і був обернений передньою частиною тіла до травмуючих предметів. При судово - медичній експертизі у гр. ОСОБА_5 будь яких тілесних ушкоджень характерних для самозахисту не виявлено.;

- слідчим експериментом за протоколом від 22.01.2020 року з фото таблицею до протоколу, згідно якого потерпілий ОСОБА_5 показав про обставини нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_4 07.01.2019 року ;

- ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука від 01.02.2020 року, згідно якої призначено проведення потерпілому ОСОБА_5 судово - медичної експертизи за даними проведеного слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_5 від 22.01.2010 року ;

- висновком експерта № 112 від 19.02.2020 року , згідно якого покази потерпілого ОСОБА_5 дані ним в ході проведення слідчого експерименту по механізму , локалізації та кількості нанесених йому тілесних ушкоджень можуть відповідати даним судово- медичної експертизи на ім.»я ОСОБА_5 ;

- слідчим експериментом за протоколом від 18.04.2020 року з фото таблицею до протоколу , згідно якого свідок ОСОБА_7 показав про обставини нанесення потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень ОСОБА_4 07.01.2019 року, а саме якою рукою і в якому напрямку замахувався обвинувачений для нанесення удару потерпілому;

- ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука від 24.04.2020 року, згідно якої призначено проведення потерпілому ОСОБА_5 судово - медичної експертизи за даними проведеного слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_7 від 18.04.2010 року ;

- висновком експерта № 263 від 23.05.2020 року, згідно якого покази свідка ОСОБА_7 дані ним в ході проведення слідчого експерименту по механізму, локалізації та кількості нанесених потерпілому тілесних ушкоджень можуть відповідати даним судово-медичної експертизи на ім`я ОСОБА_5 ..

ІV. Оцінка суду.
Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що незважаючи на не визнання ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, його вина повністю підтверджується, як його показаннями, так і показаннями потерпілого, свідка, і іншими доказами по справі.

Суд приймаючи дане рішення виходив з наступного:

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст.ст. 84, 85 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Докази повинні бути належними, тобто такими, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Також, докази повинні бути допустимими, тобто такими, що отримані у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Так, надаючи оцінку показанням потерпілого ОСОБА_5 суд вбачає, що ОСОБА_4 під час розмови між ними умисно безпричинно наніс йому два удари кулаком правої руки в ліву частину тулуба, від чого він відчув різкий біль. В подальшому, вказані дії ОСОБА_4 призвели до звернення потерпілого за медичною допомогою внаслідок отриманої від удару травми, за висновком експерта № 40 від 17.01.2020 року у вигляді: синця в ділянці грудної клітини зліва, перелому 10-го ребра зліва по середньо - підпаховій лінії, які утворилися від дії тупих предметів (не менш ніж від одного удару), можливо у вказаний строк і при вказаних обставинах, і за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступню тяжкості, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Суд звертає увагу, що виявлені тілесні ушкодження не могли утворитися під час падіння і при отриманні вище вказаних тілесних ушкоджень потерпілий знаходився в вертикальному або близько до нього положенні і був обернений передньою частиною тіла до травмуючи предметів.

З показань свідка ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_4 умисно наніс під час розмови з потерпілим ОСОБА_5 удар кулаком в ліву сторону тулуба останнього.

Вказані показання ОСОБА_7 спростовують пояснення обвинуваченого щодо нанесення потерпілому ОСОБА_5 тільки одного удару кулаком в обличчя.

При цьому, обвинувачений не заперечував обставини вчинення ним злочину за показаннями потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_7 , не задавав останнім будь яких питань стосовно цього, що суд розцінює, як не бажання ОСОБА_4 спростовувати їх в передбачений кримінальним процесуальним законом порядку.

Враховуючи показання потерпілого ОСОБА_5 , суд вважає, що останній вказав на обставини вчинення ОСОБА_4 відносно нього злочину, його показання є наданими суду без будь яких сумнівів та суперечностей, що суд сприймає як беззаперечний, належний та допустимий доказ вини обвинуваченого у вчиненні даного злочину.

Приймаючи таке рішення, суд також враховує, що обставини вчинення злочину ОСОБА_4 потерпілий ОСОБА_5 вказує послідовно, логічно, його показання стосовно нанесення йому обвинуваченим тілесних ушкоджень повністю співпадають з висновками судово-медичної експертизи, проведеним з ним слідчим експериментом, висновком судово-медичної експертизи за проведеним з потерпілим слідчим експериментом, з показаннями свідка ОСОБА_7 , проведеним зі свідком слідчим експериментом, висновком судово-медичної експертизи за проведеним зі свідком слідчим експериментом, іншими доказами.

Враховуючи викладене, в сукупності з іншими обставинами вчинення злочину дають обґрунтовані підстави вважати обставини пригоди та механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, вказаними останнім та свідком ОСОБА_7 правдивими та достовірними і відсутності причини вважати їх надуманими чи необґрунтованими.

При цьому, потерпілий та свідок показання давали добровільно і у суду відсутні будь-які сумніви з їх правдивості та об`єктивності.

Суд звертає увагу, що свідок ОСОБА_7 спочатку надав суду показання стосовно нанесення обвинуваченим удару потерпілому в область голови, але в подальшому підтвердив факт замаху обвинуваченим кулаком правої руки і нанесення удару потерпілому саме в область тулуба, при цьому підтвердивши свої показання, дані в ході слідчого експерименту. Враховуючи, що даний свідок перебуває в дружніх стосунках з обвинуваченим, суд критично оцінює його первісні показання стосовно нанесення удару обвинуваченим в область голови потерпілого. Також, суд звертає увагу, що свідок ОСОБА_7 є обвинуваченим по іншому кримінальному провадженню за ст. 190 КК України за фактом вчинення шахрайський дій відносно потерпілого ОСОБА_5 за фактом заволодіння мобільного телефону останнього, яке відбулося після спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

Отже, в даному кримінальному провадженні суд знаходить, що стороною обвинувачення доведено подію кримінального правопорушення, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, також, винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, що можливо встановити із показань потерпілого, показань свідка ОСОБА_7 , висновками судово-медичних експертиз, даними слідчих експериментів з потерпілим та свідком, висновками судово-медичних експертиз за їх результатами та іншими доказами по справі.

Всі докази на підтвердження доведеності вини ОСОБА_4 оцінені судом, як кожен окремо, так і в своїй сукупності. Вказані докази передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально процесуальним законодавством.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ «суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Оцінка доказів, в розумінні практики Європейського суду з прав людини, суд керується критерієм поза розумним сумнівом. Таке доведення випливає із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою («Кобець проти України», № 16437/08, п. 43, рішення від 14 лютого 2008).

Суд визнає докази обвинувачення належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують винуватість ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

Отже, дослідивши під час судового розгляду надані сторонами та іншими учасниками кримінального провадження докази на предмет їх належності, достовірності, допустимості і достатності відповідно до ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч.1 ст. 122 КК України, так як він своїми умисними діями, що виразилися у спричиненні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які не є небезпечними для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого.

Вина ОСОБА_4 виходячи з критерію поза розумним сумнівом, доведена повністю.

V. Призначення покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченим суд керується загальними засадами кримінального провадження, визначеними в ст. 7 КПК України, статтями, 50, 65-67 КК України. Відповідно до положень яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. При призначенні покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, обставини, що пом?якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначення покарання суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, те, що ОСОБА_4 , згідно вимоги МВС України раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на диспансерному обліку в Кременчуцькому обласному наркологічному та Кременчуцькому обласному психоневрологічному диспансерах у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працездатний, але офіційно не працює, тобто не займається суспільно - корисною працею.

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України судом не встановлено.

При цьому, суд не може визнати обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, так як щире каяття припускає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність.

Суд звертає увагу, що обвинувачений визнаючи частково свою вину, фактично не визнав своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, вказуючи, що наніс тільки один удар кулаком в обличчя потерпілого і удару в область тулуба потерпілому не наносив, що спростовується судовим розглядом.

При цьому, суд також не може визнати такою обставиною активне сприяння розкриттю злочину, так як дана обставина означає, що винний добровільно в якійсь формі своїми активними діями надає допомогу органам слідства або суду в з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного і всебічного його розкриття. Однак, обвинувачений в ході досудового розслідування та суду заперечував свою вину у вчиненні злочину, надав показання суду, які протирічать встановленим обставинам справи, тощо.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.

Суд не може визнати такою обставиною вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, вважаючи, що сам факт вживання алкогольних напоїв, без наявності медичного огляду фахівців та надання відповідного висновку перебування обвинуваченого на момент вчинення злочину в такому стані, не може слугувати підставою для такого висновку.

Згідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд, окрім наведених вище мотивів враховує, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

При вирішенні питання про призначення ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст. 122 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, ОСОБА_4 під час судового розгляду вину у вчиненні злочину не визнав, що суд сприймає, як спосіб уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, винуватість у вчинення якого останнім доведена судом.

Суд бере до уваги, що ОСОБА_4 офіційно не працює, тобто на має постійного доходу, тому суд не може призначити покарання у виді виправних робіт, а тому призначення покарання у виді обмеження волі може бути тим покаранням, яке необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Суд бере до уваги, що на час судового розгляду кримінального провадження з боку ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 не було здійснено будь яке відшкодування завданої шкоди, пов`язаної з лікуванням спричинених тілесних ушкоджень, тощо.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 близьке до максимального покарання в межах санкції закону за вчинений ним злочин, у виді обмеження волі, відповідно до позиції прокурора в судових дебатах, який просив призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.

Представник потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_6 в судових дебатах висловив думку щодо призначення суворого покарання ОСОБА_4 в межах санкції, передбаченої ч.1 ст. 122 КК України.

Суду не було подано доказів в обґрунтування неможливості утримання ОСОБА_4 за станом здоров`я в умовах ізоляції від суспільства.

Таким чином, суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_4 покарання не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, чи із застосуванням ст. 69 КК України, чи призначення покарання з послідуючим звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з тих підстав, що ОСОБА_4 вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я особи, що вказує на неможливість його виправлення без відбування покарання в умовах ізоляції.

Під час досудового розслідування щодо ОСОБА_4 не обирався запобіжний захід.

Враховуючи процесуальну поведінку обвинуваченого, який не чинив перешкод у встановленні істини у справі, не ухилявся від органів досудового розслідування та суду, суд не вбачає ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування щодо ОСОБА_4 запобіжних заходів до набрання вироком законної сили.

Враховуючи викладене та особу обвинуваченого, обставини вчиненого ним злочину, його суспільно - небезпечні наслідки та відношення обвинуваченого до вчиненого, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, думку прокурора, думку потерпілого, суд приходить до висновку, що виправлення, соціальна реабілітація обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів не можливі без реального відбуття ним покарання, що відповідає справедливому співвідношенню між вчиненим злочином та заходами, які застосовуються до винного і зумовлені метою кримінального покарання, є необхідними і не надмірними. Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.

VІ. Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
В ході судового розгляду потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення моральної ( немайнової ) шкоди, а саме стягнути з ОСОБА_4 на його користь завдану моральну шкоду, яка полягає в заподіянні йому психологічних (моральних) страждань , яку він оцінює у 50000 грн.

В ст. 129 КПК України встановлено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ст. 1167 ЦК України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду та право вимоги до винної особи .

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Судом встановлено, що вчиненим злочином потерпілому завдано моральну шкоду, яка виразилась у перенесеними останнім фізичними та моральними стражданнями внаслідок спричинення тілесних ушкоджень, у емоційних та душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з неправомірними діями обвинуваченого та перенесеного нервового потрясіння, в нього порушився нормальний життєвий уклад, тощо.

Обвинувачений ОСОБА_4 цивільний позов в частині відшкодування завданої моральної шкоди визнав частково, враховуючи обставини справи вважає, що розмір завданої моральної шкоди не є співмірним з вимогами і визнає позов в цій частині в сумі 10 000 грн.

Виходячи зі змісту Постанови Пленуму Верховного Суд України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди моральна шкода може полягати, зокрема : у приниженні честі , гідності, порушенні стосунків з оточуючими людьми, моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що потребує додаткових зусиль для організації свого життя, тощо. Враховуючи вищевикладені обставини, а саме: тривалість моральних страждань потерпілого, їх характер, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, що завдало потерпілому моральних страждань, суд приходить до висновку, що вимога потерпілого щодо стягнення на його користь моральної шкоди в сумі 50000 грн. належним чином обґрунтовані частково, а тому слід стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілого моральну шкоду в сумі 20 000 грн.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, ст.ст. 50, 65, 66, 67 КК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим за ч.1 ст. 122 КК України та призначити покарання у виді 3 років обмеження волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу обрати особисте зобов`язання з`являтися за першою вимогою до суду та правоохоронних органів.

Цивільний позов ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення моральної (немайнової ) шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 завдану моральну шкоду в сумі 20 000 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Обвинуваченому роз`яснити його право ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя: ОСОБА_1