ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/330/20 Справа № 188/376/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000184 за апеляційною скаргою законного представника потерпілої ОСОБА_6 , яка діє в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_7 на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красноармійськ Донецької області, громадянина України, вдівця, який працює охоронцем в ФОП " ОСОБА_9 ", зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_11 ,
представника законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_12 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 від відбування основного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у зв`язку з втратою годувальника одноразово у розмірі 72014 грн. та щомісячно у розмірі 2061 грн. 50 коп. З 01.02.2021 року по 30.11.2031 року.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 250000 грн.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, за таких обставин.
ОСОБА_8 16 січня 2018 року приблизно о 14 годині 50 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем Daewoo Lanos реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ПрАТ Страхова компанія ВУСО, рухався по автодорозі Знам`янка-Луганськ-Ізварине у Петропавлівському районі Дніпропетровської області від міста Донецька у напрямку міста Дніпра зі швидкістю близько 80 км/год, перевозячи в якості пасажирів малолітню ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які знаходились на задньому сидінні.
В процесі руху водій ОСОБА_8 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного руху, з урахуванням дорожньої обстановки, не обрав в установлених межах безпечну швидкість руху, з якою він мав би можливість виконувати всі необхідні дії по керуванню автомобілем, які б забезпечували безпеку всіх учасників дорожнього руху, на проїзній частині частково покритій накатаним снігом та льодом втратив керування над автомобілем, внаслідок чого на 308 км + 150 м автодороги Знам`янка-Луганськ-Ізварине виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення задньою частиною керованого ним автомобіля Daewoo Lanos реєстраційний номер НОМЕР_1 з передньою частиною автомобіля Урал-4320 реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_15 , який по правій смузі автодороги Знам`янка-Луганськ-Ізварине зі швидкістю 55-60 км/год рухався у зустрічному напрямку.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля Daewoo Lanos реєстраційний номер НОМЕР_1 малолітня ОСОБА_7 та ОСОБА_13 отримали тяжкі тілесні ушкодження, пасажир того ж автомобіля ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження від яких померла ІНФОРМАЦІЯ_2 о 16 годині 38 хвилин у 1-му реанімаційному відділенні нейрохірургії КЗ Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова за адресою: місто Дніпро, площа Соборна, 14.
Своїми діями водій ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 12.1. Правил дорожнього руху, в яких вказано:
п. 1.3.: Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а так само бути взаємно ввічливими.
п. 1.5.: Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
п. 12.1.: Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Порушення п. 12.1. Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Невиконання вищевказаного пункту Правил дорожнього руху призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого:
- малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми голови та обличчя: - закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2-го ступеню з вогнищами забиття речовини головного мозку у правій скроневій та потиличної частках, субарахноїдального крововиливу, крововиливів у правий бічний та 3-й шлуночок головного мозку, лінійного перелому скроневої кістки праворуч, підапоневротичної гематоми у правій скроневій області, гемосинусу, подвійного перелому нижньої щелепи (ангулярного праворуч та тіла нижньої щелепи), повного вивиху 5-го зубу з гематомою в даній області, забійно-рваної рани спинки язика, стану після носової та ротової кровотечі. Виявлені у неї тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми голови та обличчя, спричинено від механічної дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, що діяли зі значною силою в область голови та обличчя, якими могли бути виступаючі частини салону автомобілю, за умов дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, дані медичної документації (стан хворої на момент госпіталізації), можливо вказати, що вони отримані незадовго до первинного надходження на стаціонарне лікування в Павлоградську міську лікарню № 4, тобто і в термін який вказаний у постанові. За своїм характером виявлені у неї тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми голови та обличчя - відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння;
- ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої сумісної тупої травми тіла з порушенням свідомості до коми та порушенням зовнішнього дихання - трахеотомія; відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3-го ступеню, втисненого багатоуламкового перелому скроневої кістки праворуч, гострих епідуральних гематом скроневої та тім`яної області праворуч, гострої субдуральної гематоми в лобній області ліворуч малого об`єму, пневмоцефалії, стану після носової та вушної кровотечі, отоліквореї праворуч, саден м`яких тканин голови, синця у лівій параорбітальній області з розвитком в посттравматичному періоді недостатності черепних нервів праворуч; закритої травми грудної клітини, забою обох легень та правостороннього гемотораксу; закритої травми черева з саднами на передній поверхні черевної стінки; рваних ран тильної поверхні правої кисті. Виявлені у неї тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої сумісної тупої травми тіла, спричинено від механічної дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, що діяли зі значною силою в область голови та тулуба, якими могли бути виступаючі частини салону автомобілю, за умов дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, дані медичної документації (стан хворої на момент госпіталізації), можливо вказати, що вони отримані незадовго до первинного надходження на стаціонарне лікування в Павлоградську міську лікарню № 4, тобто і в термін який вказаний у постанові. За своїм характером виявлені у неї тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої сумісної тупої травми тіла - відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння;
- ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 заподіяно наступні тілесні ушкодження: перелом горизонтальної гілки нижньої щелепи ліворуч, 2 крововиливи у м`яких покривних тканинах голови у лобній та потиличній ділянках праворуч, крововилив під м`якою мозковою оболонкою, пастоподібний та значно липкий характер речовини головного мозку; синець на правій стопі, 2 садна на гомілці та плечі ліворуч, крововиливи у м`яких покривних тканинах гомілок; збільшення матки, рани у передвір`ї піхви та шийці матки (післяпологовий стан); блідість внутрішніх органів; при судово-гістологічному дослідженні внутрішніх органів виявлено: Інфільтруючий крововилив у м`яких покривних тканинах голови потиличної ділянки праворуч. Субарахноїдальні крововиливи під м`якими мозковими оболонками обох півкуль потиличних ділянок обох півкуль головного мозку, лівої та правої скроневих часток, лівої лобної частки. Численні внутрішньомозкові крововиливи у області лівого бічного шлуночку. Дрібні, поодинокі внутрішньомозкові (вторинні) крововиливи у області правого бічного шлуночку, з вираженим набряком та набуханням у деяких нейронів. Виражений набряк речовини мозку в області довгастого мозку та в області містка мозку. Помірно виражений набряк м`яких мозкових оболонок півкуль головного мозку та напівпівкуль мозочку. Інфільтруючий крововилив у м`яких тканинах нижньої кінцівки, з флемботромбозом глибоких вен. Застійна двостороння гнійна пневмонія, яка має зів`ялу течію, з численними гемодинамічними розладами кровообігу у легенях. Дистрофічні зміни у внутрішніх органах. Жовте тіло у одному з яєчників. Ретенційні фолікулярні кісти у одному з яєчників (правому). Численні крововиливи у міометрії дна та зеву матки. Застійне повнокров`я. Смерть потерпілої настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 16 годині 38 хвилин внаслідок закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому нижньої щелепи, крововиливів у м`які покривні тканини голови, під м`яку мозкову оболонку головного мозку та у його речовину, котра ускладнилася розвитком вираженого набряку речовини головного мозку та м`якої мозкової оболонки, що підтверджується вищезазначеними даними судово-медичної експертизи трупу потерпілої та даними судово-гістологічного дослідження внутрішніх органів з трупу. Тілесні ушкодження на голові у сукупності перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої. Виявлені при експертизі трупа тілесні ушкодження причинені прижиттєво, задовго до настання смерті, від дії тупого твердого предмета (предметів) або при ударі об такий (такі), можливо за умови, яка вказана у постанові, тобто, при дорожньо-транспортній події, при контактуванні потерпілої з деталями салону автомобіля чи виступаючими його частинами, що підтверджується характером та локалізацією маючихся тілесних ушкоджень на трупі. Тілесні ушкодження на голові у сукупності, стосовно до живих осіб, мають ознаки тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості як небезпечні для життя у момент заподіяння та приведші до настання смерті. Тілесні ушкодження у вигляді синця на правій стопі, саден на гомілці та плечі ліворуч, крововиливів у м`яких покривних тканинах гомілок, стосовно до живих осіб, мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості.
Не погоджуючись з вказаним вироком, законний представник потерпілої ОСОБА_6 , яка діє в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання без звільнення від його відбування.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на 1 рік, суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, через які реалізується принцип його законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації.
Вказує, що суд першої інстанції належним чином не мотивував, які саме обставини справи та дані про особу обвинуваченого дають підстави для висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства.
Апелянт зазначає, що є незрозумілим врахування судом першої інстанції таких обставин, як не ухиляється від відшкодування шкоди та має намір та бажання її відшкодовувати, в той час як кримінальне правопорушення вчинено 16 січня 2018 року і з того часу ОСОБА_8 жодним чином не відшкодовано спричинену шкоду малолітній потерпілій, яка внаслідок дорожньо-транспортної пригоди стала повною сиротою та отримавши численні травми, потребувала допомогу на лікування та реабілітацію.
Посилається на те, що починаючи з червня 2019 року в судовому засіданні обвинувачений стверджував, що офіційно працює та обіцяв надати суду на підтвердження цього відповідні документи. Суд, порушуючи принцип безпереривності судового процесу, неодноразово відкладав судові засідання (05.08.2019 року, 23.09.2019 року, 16.11.2019 року) для того, що б забезпечити обвинуваченого можливістю надати ці підтвердження, проте на момент ухвалення вироку так їх і не надав. Тобто, не будучи працевлаштованим, не маючи жодних інших видів прибутку та не займаючись будь-якою суспільно-корисною працею, ОСОБА_8 формально визнав цивільний позов та в черговий раз пообіцяв відшкодувати шкоду виключно з метою уникнення реального покарання. Таке відношення обвинуваченого свідчить про відсутність встановленої судом першої інстанції обставини, що пом`якшує покарання у виді щирого каяття.
Вказує, що судом вірно зазначено, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_8 з необережності, проте не враховано, таких обставин як те, що ОСОБА_8 , не маючи достатнього водійського досвіду, тим більше на позиченому автомобілі, попри погані погодні умови, а саме покриття проїзної частини накатаним снігом та льодом, вирушив до іншого місця із вагітною дружиною та її чотирирічною донькою.
Апелянт зазначає, що враховуючи викладене, а також наслідки кримінального правопорушення смерть ОСОБА_14 , матері потерпілої ОСОБА_7 , яка перебувала на шостому місяці вагітності та тяжкі тілесні ушкодження, спричинені ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , а також відсутність будь-яких обставин, що пом`якшують покарання, виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Потерпіла ОСОБА_13 та законний представник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини свого неприбуття не повідомили, у зв`язку з чим, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за їх відсутності, відповідно до ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, думку представника законного представника потерпілої ОСОБА_12 , яка підтримала апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просила її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга законного представника потерпілої ОСОБА_6 , яка діє в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, законного представника потерпілої ОСОБА_6 , яка діє в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_7 і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження всіх доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.
Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі також не оскаржується.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_7 про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання ОСОБА_8 , колегія суддів вважає їх такими, що заслуговують на увагу.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Втім, обов`язковою умовою застосування цього кримінально-правового інституту, що належить до дискреційних повноважень суду, є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.
При вирішенні питання про застосування ст. 75 КК України суд має належним чином досліджувати й оцінювати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження та застосовувати вказані вимоги закону лише в тому разі, коли для цього є умови й підстави, про що у судовому рішенні мають бути наведені докладні мотиви.
Як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано не було.
Так, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком, суд першої інстанції послався на ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання, навчання та роботи характеризується позитивно, у скоєному щиро розкаявся, визнав цивільний позов, не ухиляється від відшкодування шкоди та має намір та бажання її відшкодовувати, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину і відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому.
З урахуванням наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України.
Однак, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_8 від покарання на підставі ст. 75 КК України, фактично не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів та не врахував тяжкість наслідків, завданих обвинуваченим, а саме смерті потерпілої ОСОБА_14 і спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_13 .
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, матеріальну шкоду, завдану злочином, а також спричинену моральну шкоду обвинувачений ОСОБА_8 відшкодував частково (квітанція про сплату від 09.01.2020р.), хоча в суді першої інстанції заявлені позовні вимоги визнав у повному обсязі.
На момент апеляційного розгляду кримінального провадження, в матеріалах відсутні відомості щодо вжиття обвинуваченим будь-яких заходів, спрямованих на усунення наслідків, спричинених кримінальним правопорушенням.
Заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги і в тій частині, що судом першої інстанції необґрунтовано визнано доведеним наявність такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття ОСОБА_8 , оскільки обвинувачений не виявив бажання виправити ситуацію, шкоду, заподіяну своїми злочинними діями відшкодував частково (квітанція про сплату від 09.01.2020р.), тобто висловлене обвинуваченим у суді першої інстанції каяття є удаваним, спрямованим на уникнення від покарання.
Ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_8 визнав свою провину та активно сприяв розкриттю злочину, враховуються судом при призначенні покарання в межах санкції статті, що передбачає покарання за вчинене кримінальне правопорушення та враховуються в сукупності з іншими матеріалами справи і не можуть бути самі по собі підставою для застосування положень ст. 75 КК України.
Колегія суддів вважає, що за вказаних обставин виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому покарання, призначене із застосуванням положень ст. 75 КК України не буде справедливим та не відповідатиме його меті виправленню та попередженню вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.
З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, колегія суддів вбачає підстави скасувати оскаржуване судове рішення в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок в цій частині.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання, навчання та роботи характеризується позитивно.
В якості обставини, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому, колегія суддів визнає активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які в силу вимог ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, колегією суддів не встановлено.
Приймаючи до уваги наведені вище обставини, колегія суддів погоджується з апеляційними вимогами законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_7 та вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі, з реальним його відбуванням, оскільки таке покарання є справедливим за своїм видом, достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги законного представника малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , у зв`язку з чим остання підлягає задоволенню, а вирок суду - скасуванню в частині призначення обвинуваченому покарання з ухваленням нового вироку в цій частині.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу законного представника потерпілої ОСОБА_6 , яка діє в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_7 - задовольнити.
Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в частині призначення покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. На вирок суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: