Категорія:в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

власника конфіскованого майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника конфіскованого майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчої судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2019 року,

В С Т А Н О В И В

Вищезгаданою ухвалою конфісковано в дохід держави вилучені під час огляду посилки ув`язненого ОСОБА_8 речі: телефон марки «Xiaomi» Redmi 5, чорного кольору ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , зарядний пристрій до нього та 2 стартових пакети мобільних операторів «Vodafone» та «Київстар»; мобільний телефон марки «IPhone» 6S темного кольору, зарядний пристрій до нього та наушники, ІМЕІ/MEID НОМЕР_3 .
Задовольняючи клопотання начальника установи слідча суддя, посилаючись на положення ч.7 ст.102 КВК України, вказала на наявність підстав вважати, що дане майно відноситься до речей, які заборонено використовувати, що є підставою для їх конфіскації.
Не погоджуючись із таким рішенням, власник конфіскованого майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що всупереч вказівці слідчої судді, постановлена нею ухвала підлягає оскарженню в апеляційному порядку, оскільки норми КПК України такої заборони не містять. Також зазначає, що конфісковані речі не є речами засудженого, в розумінні ст.102 КВК України, а тому їх належало залишити на зберіганні до звільнення першого. Так як участі у розгляді поданого начальником ДУ «Луцький слідчий ізолятор» ОСОБА_9 клопотання не брав, просить поновити йому строк апеляційного оскарження.

Заслухавши доповідача, який доповів суть ухвали слідчої судді та доводи апелянта на підтримання поданої ним апеляції, міркування прокурора про її безпідставність, перевіривши матеріали клопотання, апеляційний суд доходить висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Питання про конфіскацію речей розглядалось без повідомлення та участі власника конфіскованого майна ОСОБА_7 , тоді як апеляційна скарга подана 13 грудня 2019 року. З огляду на положення ч.3 ст.395 КПК України, строк на апеляційне оскарження апеляційний суд не вважає пропущеним, і питання про його поновлення не вирішує.

Нормами ст.ст. 2, 7 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) визначені завдання кримінального судочинства та регламентовано, що зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема відносяться доступ до правосуддя та забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, а зміст останньої розкрито у ст. 24 КПК, згідно з частиною першою якої кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів.

Так як слідча суддя прийняла рішення, яке не передбачене КПК України, у зв`язку з цим та з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 243/6674/17-к, в провадженні № 13-16cво18, під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою на це рішення, слід керуватися приписами ч.6 ст.9 КПК України щодо застосування загальних засад кримінального провадження, визначених ч.1 ст.7 цього ж кодексу. Однією з таких засад є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності (пункт 17 частини першої статті 7 КПК України). Окрім того, оскільки, немає ні дозволу, ні заборони щодо апеляційного оскарження такої ухвали, вона підлягає перегляду в апеляційному порядку, з метою перевірки доводів, викладених в апеляційній скарзі.
Відповідно до положень ч.7 ст.102 КВК України, на яку міститься посилання у оскаржуваній ухвалі слідчої судді, перелік і кількість предметів і речей, які засуджені можуть мати при собі, визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України. Зберігання засудженими при собі речей, а також предметів, які заборонено використовувати в колоніях (установах виконання покарань), не допускається. Виявлені у засуджених речі та предмети, які заборонено використовувати в колоніях, вилучаються, про що посадовою особою колонії складається протокол. За клопотанням установи виконання покарання слідчий суддя розглядає питання про конфіскацію таких речей та предметів або про передачу їх на зберігання до звільнення засудженого відповідно до положень розділу VIII Кримінального процесуального кодексу України.
Згідно із диспозицією вищезгаданої статті, обов`язковою умовою конфіскації є зберігання таких речей засудженим (обвинуваченим) та їх у нього вилучення.
Як убачається з матеріалів клопотання та змісту оскаржуваного рішення слідчої судді, під час огляду посилки, яка надійшла ув`язненому ОСОБА_8 , що утримувався у ДУ «Луцький слідчий ізолятор» від громадянина ОСОБА_7 (експрес накладна Нової пошти №8387), у ній було виявлено та вилучено два мобільних телефони та комплектуючі до них.
Однак, встановлено, що заборонені речі у володінні та користуванні ОСОБА_8 не перебували та були вилучені під час огляду посилки, яка надійшла на його ім`я в ДУ «Луцький слідчий ізолятор», яка, окрім наведеного, не є установою виконання покарань, а сам ОСОБА_8 не є засудженим, оскільки будь-яких відомостей щодо ухвалення вироку стосовно вказаної особи, який набрав законної сили, матеріали клопотання не містять.
Наведене, на думку апеляційного суду, виключає можливість застосування конфіскації таких речей, у відповідності до положень ч.7 ст.102 КВК України, що залишилось поза увагою слідчої судді.
Не вжито начальником установи попереднього ув`язнення і вичерпних заходів щодо встановлення та виявлення необхідних відомостей, оскільки в діях особи, яка передала ув`язненому посилку, наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.188 КУпАП України (незаконна передача заборонених предметів особам, яких тримають у слідчому ізоляторі, установах виконання покарань), яка передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації заборонених предметів.
Тобто, у розглядуваному випадку, уповноваженою особою застосовано неналежну правову процедуру конфіскації виявлених і вилучених речей, а слідчою суддею застосовано закон, який не підлягає застосуванню та прийнято рішення поза межами її компетенції при розгляді даного питання.
Ураховуючи вищенаведене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні поданого начальником ДУ «Луцький слідчий ізолятор» ОСОБА_9 клопотання.
Керуючись ст.ст. 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу власника конфіскованого майна ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчої судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2019 року скасувати.

Постановити нову, якою в задоволенні клопотання начальника ДУ «Луцький слідчий ізолятор» ОСОБА_9 про конфіскацію в дохід держави вилучених речей, які є забороненими до використання в установах виконання покарань, відмовити.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: