Справа № 346/2765/19
Провадження № 1-кп/346/418/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000046 від 16 травня 2019 року про обвинувачення :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, учасника АТО, військовослужбовця строкової служби військової частини НОМЕР_1 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення передбаченогост. 408 ч.3 КК України,

ВСТАНОВИВ:

15 вересня 2016 року між ОСОБА_5 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 укладено контракт про проходження військової служби на строк три роки.

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 від 15 грудня 2016 року № 259-РС солдата АДРЕСА_2 призначено на посаду номера обслуги першої самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського батальйону, а наказом № 204 зараховано до списків особового складу та на всі вимди забезпечення військової частини.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов"язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні, або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов"язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов"язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов"язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов"язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату Козінчуку достеменно було відомо і до часу не з"явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Однак, 01 жовтня 2018 року о 09:00 год. обвинувачений, діючи умисно, з метою ухилення від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин не з`явився на службу з відпустки до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився на службу до військової частини.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав та дав суду показання по суті пред`явленого обвинувачення, які відповідають фактичним обставинам справи і не суперечать їм.

Так, обвинувачений повідомив, що проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що в АДРЕСА_2 , у кінці вересня 2018 року отримав короткострокову відпустку, до 01 жовтня до 09 год. 00 хв. Проте на службу не з"явився, оскільки на той час між ним та дружиною виник конфлікт щодо подальшого сімейного життя, а тому залишився вдома щоб зберегти сім"ю. Надалі його все більше стали боліти ноги внаслідок отриманого на службі варикозного розширення вен і у червні 2019 року був прооперований в м. Чернівці. Після проходив реабілітацію і на службу уже не повертався, так як самопочуття не покращилось. На даний час термін контракту закінчився.

Визнає свою винуватість, у вчиненому щиро розкаюється та просить суворо не карати.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України в судовому засіданні не досліджувались інші зібрані у кримінальному провадженні докази, оскільки, за згодою учасників процесу, дослідження останніх визнано недоцільним, так як фактичні обставини справи ніким не оспорюються і у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз"яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 408 КК України як нез"явлення на службу з метою ухилення від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєного стану, дезертирство.

Відповідно до ч. 2 ст. 50, ст. 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення осіб, які вчинили злочин, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо конкретного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов"язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом"якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчиненню нових злочинів.

У п. 3 постанови зазначено, що суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та дані про його особу.

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до вимог ст. 67 КК України судом не встановлено.

Обставинами, що пом"якшують покарання обвинуваченому суд вважає - перше притягнення до кримінальної відповідальності, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику за місцем проживання, тривале перебування в зоні АТО, негативний стан здоров"я після перенесеного захворювання та закінчення терміну контракту, а тому вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України, що на думку суду буде достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 314, 349, 368, 369, 373, 374, 394, 395, 468, 469, 474, 475, 476 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим за ст. 408 ч.3 КК України та призначити покарання - п"ять років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

У відповідності до вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з"являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним в порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_6