Провадження № 1-кп/185/266/20
У Х В А Л А

12 травня 2020 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про часткове скасування арешту, накладеного на майно, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000115 від 15 квітня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до клопотання ОСОБА_3 просить частково зняти арешт з автомобіля Toyota Avensis, державний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, 2011 року випуску, VIN НОМЕР_2 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_3 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на актомобіль Toyota Avensis, державний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, 2011 року випуску, мобільний телефон Xiaomi Redmi c/н НОМЕР_3 .
Клопотання обґрунтоване тим, що ухвала про накладення арешту постановлена без врахування розумності та співрозмірності обмеження права власності, не відповідає завданням кримінального провадження та обмежує права обвинуваченого.
ОСОБА_3 проживає в сільській місцевості на відстані 100 км від м. Дніпра, де він проходить лікування від тяжкого онкологічного захворювання. Він потребує постійного лікування, консультації та обстеження в м. Дніпро. Без автомобіля він позбавлений можливості вільно пересуватись та відвідувати лікувальні заклади в необхідній кількості відповідно до рекомендації лікаря. Крім того, не забезпечується схоронність арештованого майна.
Зазначив, що інших транспортних засобів не має ні він, ні родина, для чого надав розпечаку декларації.
Прокурор вважає, що заявлене клопотання про скасування заборони користування автомобілем, свідоцтвом та телефоном не обґрунтоване, бо вказане майно визнано речовим доказом. Крім того, вказаний автомобіль може бути предметом конфіскації, у разі визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні злочину та призначенні покарання з конфіскацією майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, п.1 ) збереження речових доказів; п.3 ) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Встановлено, що слідчим суддею Індустріального районного суду м. Дніпропетровська було постановлено ухвалу про арешт вказаного майна від 16 травня 2019 року. 14 травня 2019 року указаний автомобіль постановою було визнано речовим доказом.
Таким чином, з метою спеціальної конфіскації та конфіскації майна як виду покарання арешт автомобіля може мати місце.
Оцінюючи доводи заявника про співрозмірність обмеження в реалізації права власності, з огляду на наявність тяжкого захворювання, то суд враховує те, що з долучених прокурором протоколів негласних слідчих дій та додатку до висновку експерта від 13 листопада 2019 року слідує, що обвинувачений зазначив про наявність у нього бензинового і газового автомобілів. Декларація особи не може бути взята до уваги судом, бо остання є засобом фінансового контролю посадових осіб, а не засобом підтвердження наявності чи відсутності певних прав. Крім того, не всі права користування підлягають декларуванню, а тільки ті, які мали місце певний період часу протягом звітного періоду.
Також, самі речові докази не даний час не досліджено, а суд не має права наперед оцінювати важливість певного речового доказу на предмет наявності відомостей, які можуть бути використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що дане клопотання не підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 174, 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про часткове скасування арешту, накладеного на майно, залишити без задоволення.

Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1