Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Провадження № 1-кп/490/310/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«24» грудня 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурорів ОСОБА_3

ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

його захисника ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7

ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Жовтневе Доманівського району Миколаївської області, є українцем, громадянином України, здобув середню освіту, не є одруженим, має доньку ОСОБА_10 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у Вознесенському професійному аграрному ліцеї, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджувався:

- 16 березня 2016 року Березанським районним судом Миколаївської області за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України до 3 років позбавлення волі; судом ухвалювалось про його звільнення від відбування покарання на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України з випробуванням, з встановленням іспитового строку в два роки;

- 14 січня 2016 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України до 2 років позбавлення волі; судом ухвалювалось про його звільнення від відбування покарання на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України з випробуванням, з встановленням іспитового строку в 1 рік 6 місяців;

- 04 квітня 2016 року - Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області - за частиною 2 статті 190 Кримінального Кодексу України - до 1 року позбавлення волі, а за сукупністю цього вироку та вироку від 14 січня 2016 року - остаточно до 2 років 6 місяців позбавлення волі; був звільнений 07 квітня 2017 року на підставі постанови Прилукського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 березня 2017 року умовно-достроково, з невідбутою частиною покарання - 1 рік 6 місяців 26 днів;

а також

- 05 жовтня 2018 року - Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області - за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - до 3 років позбавлення волі, а за сукупністю цього вироку та вироку від 4 квітня 2016 року - остаточно до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

І…… ОСОБА_5 , будучи раніше засудженими за вчинення злочинів проти власності та маючі не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості за вчинення таких злочинів, вчинив нові злочини проти власності за таких обставин.

1. 22 жовтня 2017 року у вечірній час ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 разом з іншою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження /надалі - співучасником/ та мешканцем цієї квартири ОСОБА_8 та скориставшись тим, що ОСОБА_8 залишив їх без уваги, домовився із співучасником про спільне викрадення чужого майна.

На виконання умов цієї домовленості ОСОБА_5 та співучасник, скориставшись тим, що ОСОБА_8 вийшов до іншого приміщення, діючи узгоджено, таємно вилучили належні ОСОБА_8 :

-телевізор "LG M1931D" вартістю 850 грн.;

-електричне точило "CRAFT-TEC PXBG 202" вартістю 1.200 грн.;

-мобільний телефон марки "Самсунг С 3222" вартістю 450 грн.

Після цього ОСОБА_5 та співучасник непомітно для ОСОБА_8 покинули приміщення квартири, внаслідок чого отримали можливість розпорядитись викраденим майном.

Таким чином, свій злочинний умисел щодо спільного таємного протиправного заволодіння чужим майном ОСОБА_5 та співучасник довели до кінця.

Внаслідок дій ОСОБА_5 та співучасника потерпілому ОСОБА_8 була заподіяна матеріальна шкода у загальному розмірі 2.500 грн.

2. 04 листопада 2017 року близько 23 години 30 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні бару "Імперіал", розташованому у будинку 77 по проспекту Центральному у місті Миколаєві, побачив ОСОБА_11 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та вирішив заволодіти його майном.

Реалізуючи цей намір, ОСОБА_5 , скориставшись безпорадним станом потерпілого та тим, що за його діями інші особи не спостерігають, таємно вилучив в потерпілого мобільний телефон марки "Huawei NOVA (CAN-L11) 32 Gb" вартістю 4.800 грн.

Після цього з місця вчинення злочину ОСОБА_5 зник, викраденим розпорядився на свій розсуд, заподіявши ОСОБА_11 матерілаьну шкоду у загальному розмірі 4.800 грн.

3. 18 листопада 2017 року близько 06:00 години ОСОБА_5 , проводжаючи додому свою знайому ОСОБА_7 , скориставшись її довірою, взяв в неї жіночу сумочку, отримавши таким чином вільний доступ до майна, що зберігалось у сумочці.

Після цього, перебуваючи в районі будинку АДРЕСА_3 (у якому мешкає ОСОБА_7 ) та скориставшись отриманим у вказаний вище спосіб доступом до речей, що зберігались в її сумочці та тим, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_5 таємно вилучив з сумочки належний ОСОБА_7 мобільний телефон марки "Huawei LUA U22" вартістю 1.150 грн.

Після цього жіночу сумочку ОСОБА_7 . ОСОБА_5 повернув, а з вказаним мобільним телефоном - з місця вчинення злочину зник, цим телефоном розпорядився на свій розсуд, заподіявши ОСОБА_7 матеріальну шкоду у загальному розмірі 1.150 грн.

4. 20 листопада 2017 року близько 22 години 00 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи біля будинку 72 по проспекту Центральному у місті Миколаєві, побачив ОСОБА_12 , який, перебував у стані алкогольного сп`яніння, та вирішив заволодіти його майном.

Реалізуючи цей намір, ОСОБА_5 , скориставшись його безпорадним станом та тим, що за його діями інші особи не спостерігають, таємно вилучив з кишені його куртки мобільний телефон марки "Huawei LUA Y5II" вартістю 3.500 грн.

Після цього з місця вчинення злочину ОСОБА_5 зник. викраденим розпорядився на свій розсуд, заподіявши ОСОБА_12 матеріальну шкоду у загальному розмірі 1.150 грн.

ІІ……Окрім того, ОСОБА_5 вчинив насильницький злочин за таких обставин.

5. 22 жовтня 2017 року у вечірній час, викравши майно ОСОБА_8 та отримавши реальну можливість розпорядитись ним, ОСОБА_5 та співучасник, діючи за взаємною згодою поміж собою, вирішили застосували насильство з метою уникнення затримання їх ОСОБА_8 та пов`язаних із таким затриманням перешкод у подальшому розпорядженні викраденим майном.

Реалізуючи цей намір, співучасник ззовні притримав вихідні двері з квартири АДРЕСА_2 , з якої вони щойно вчинили крадіжку, з тим, щоб обмежити свободу пересування потерпілого.

В зв`язку з таким ОСОБА_8 , намагаючись наздогнати ОСОБА_5 та співучасника, одразу вийти з квартири не зміг, що надало ОСОБА_5 можливість відійти від місця вчинення крадіжки на певну відстань.

Далі, звільнившись з квартири внаслідок того, що співучасник різко відпустив двері та почав тікати, ОСОБА_8 побіг вулицею у напрямку, у якому відбігали співучасник та ОСОБА_5 .

Тоді ОСОБА_5 , який в той час перебував на вулиці Малій Морській неподалік будинку 6, дістав з кишені куртки гладкоствольний пневматичний напівавтоматичний газобалонний пістолет "КМ-44DHN" № НОМЕР_1 виробництва фірми "KWC" (KIEN WELL TOY INDUSTRIAL CO) /Тайвань/ та з метою спричинення тілесних ушкоджень з мотивів уникнення затримання здійснив у бік потерпілого не менш двох прицільних пострілів.

Внаслідок цих дій ОСОБА_5 , ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці обличчя та шиї, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнається обвинувачений.

6. Дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати:

-за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб;

-за частиною 2 статті 125 Кримінального Кодексу України - як умисне легке тілесне ушкодження.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

ІІІ. Щодо історії кримінальних правопорушень.

7. З залучених до матеріалів кримінального провадження довідок № 10-01112017/48001 від 01 листопада 2017 року та № 46/22112017/48001 від 22 листопада 2017 року, а також копій вироків Березанського районного суду Миколаївської області від 16 березня 2016 року; Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 січня 2016 року; від 04 квітня 2016 року та від 05 жовтня 2018 року вбачається, що ОСОБА_5 :

-раніше засуджувався:

- 16 березня 2016 року - за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України;

- 14 січня 2016 року - за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України

- 04 квітня 2016 року - за частиною 2 статті 190 Кримінального Кодексу України;

-22 квітня 2016 року - вчинив злочин передбачений частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України,

судимості за раніше вчинені злочини в ОСОБА_5 наразі не зняті та не погашені у встановленому законом порядку.

IV. Щодо крадіжки, вчиненої 22 жовтня 2017 року.

8. З показів потерпілого ОСОБА_8 , долучених ним до матеріалів кримінального провадження копій гарантійних документів на електричне точило та телевізор, відомостей, що містяться у протоколі огляду предмету від 13 листопада 2017 року, постанові від 13 листопада 2017 року про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання та гарантійної розписки потерпілого від 19 грудня 2017 року вбачається, що ОСОБА_8 належать:
-телевізор "LG M1931D";

-електричне точило "CRAFT-TEC PXBG 202.;

-мобільний телефон марки "Самсунг С 3222".

9. З залучених до матеріалів кримінального провадження довідок ФОП ОСОБА_13 від 02 листопада 2017 року та від 10 листопада 2017 року та товарного чеку, виданого ФОП ОСОБА_14 вбачається, що вартість такий речей становить:
-телевізору - 850 грн.;

-електричного точила - 1.200 грн.;

-мобільного телефону - 450 грн.

таку вартість ані сторони кримінального провадження, ані потерпілий не оспорюють.

10. З залученої до матеріалів кримінального провадження заяви ОСОБА_15 та його показів під час судового розгляду кримінального провадження, як свідка, вбачається, що належні потерпілому телевізор та електричне точило станом на 9 листопада 2017 року зберігались в нього /в ОСОБА_15 /

11. Про обставини, за яких вказаний телефон був переданий ОСОБА_15 , свідчать покази свідка ОСОБА_15 та покази обвинуваченого ОСОБА_5 , які повністю узгоджуються поміж собою та вказують про те, що вказані телевізор та електричне точило ОСОБА_15 передав ОСОБА_5 .

12. Про обставини, за яких вказане майно вибуло з володіння ОСОБА_8 , свідчать наступні досліджені судом докази.

12.1. З показів потерпілого та обвинуваченого, які в цій частині повністю узгоджуються поміж собою, вбачається, що до того, як вказане майно опинилось в ОСОБА_5 , воно зберігалось за місцем проживання потерпілого - у квартирі АДРЕСА_2 .

12.2. З протоколу огляду місця події - квартири АДРЕСА_2 - від 25 жовтня 2017 року вбачається, що при вході до квартири через вхідні двері: "Знаходиться коридор довжиною 6 х 2 м. з переходом зі сходинкою. В коридорі зліва направо знаходяться: вхід до туалету, перехід з однією сходинкою, шафа-ніша, тумбочка з кухонним приладдям, холодильник, на якому стоїть зламаний магнітофон, шафа коричневого кольору, зламане ліжко, камін, вхід до кімнати № 1, матрас від ліжка (зламаного) сірого матеріалу, лавка на металевих ніжках, тумбочка білого кольору (дерев`яна), газова плита, тумба коричневого кольору, сміттєве відро, дерев`яне крісло з коричневою оббивкою".
З цього ж протоколу та додатків до нього вбачається, що вхід до кімнати № 1 здійснюється через дверний прохід без дверей; у цій кімнаті на початку подій, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, знаходились, зокрема, телевізор та мобільний телефон.

12.3. Під час судового розгляду кримінального провадження потерпілий ОСОБА_8 засвідчив, що 22 жовтня 2017 року зустрівся з ОСОБА_5 та співучасником / ОСОБА_16 /, за його згодою вони втрьох зайшли до квартири АДРЕСА_2 .
Далі потерпілий засвідчив, що коли він, обвинувачений та ОСОБА_16 зайшли до його /потерпілого/ помешкання, то обвинувачений та ОСОБА_16 залишились у приміщенні, вказаному у протоколі огляду місця події, як "коридор", а він /потерпілий/ поклав мобільний телефон біля ліжка у кімнаті та одразу пішов до туалету. Коли він /потерпілий/ ще був у туалеті, він почув, що закрились вхідні двері. Коли він після цього вийшов з туалету, то ані ОСОБА_5 , ані ОСОБА_16 не побачив. Тоді він вирішив, що хтось з них пішов до (згідно згаданого протоколу огляду місця події) кімнати № 1, а інший - вийшов через двері на двір покурити. Після цього він зайшов до кімнати № 1, але там нікого не побачив, та не побачив там й телевізора. Після цього він спробував відкрити вхідні двері, але вони вже були заблокованими.
Такі ж покази потерпілий надав під час проведеного за його участі 19 грудня 2017 року слідчого експерименту, вказавши при цьому конкретні місця, де відбувались події, що пізніше були описані ним під час судового розгляду кримінального провадження.
Під час проведення 12 червня 2018 року слідчого експерименту за його участю потерпілий також підтвердив покази, надані ним у суді.

12.4. Під час судового засідання 21 лютого 2018 року обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у таємному викраденні майна ОСОБА_8 разом з ОСОБА_16 визнавав.
При цьому він вказував, що дійсно разом з ОСОБА_16 на запрошення ОСОБА_8 зайшов до квартири АДРЕСА_2 . Одразу після того, як вони зайшли до квартири, ОСОБА_8 заснув. Тоді ОСОБА_16 , скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, передав йому / ОСОБА_5 / телевізор, та він / ОСОБА_5 / з телевізором вийшов та чекав ОСОБА_16 у дворі. ОСОБА_16 тим часом, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з кімнати точило, яке також передав йому /обвинуваченому/ та телефон. Потім ОСОБА_16 сказав йому йти, та ОСОБА_5 пішов з двору. Зі слів ОСОБА_16 він знає, що той заблокував двері квартири, а потім пішов.

13. Результати слідчого експерименту, проведеного 12 червня 2018 року за участі обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_8 доводять, що за обставин, вказаних потерпілим та обвинуваченим, двері в квартиру АДРЕСА_2 були заблоковані внаслідок того, що співучасник притримував їх ззовні.

14. Про момент закінчення протиправного обернення майна ОСОБА_8 на користь обвинуваченого та співучасника свідчить таке.
Відповідно до абзацу 1 пункту 4 Постанови № 10 від 06 листопада 2009 року Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про злочини проти власності" протиправне обернення майна на користь злочинця вважається закінченим з моменту, коли особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

14.1. Вирішуючи питання про момент протиправного вилучення майна потерпілого в цьому випадку, суд враховує ту обставину, що, як доведено вище, воно зберігалось у квартирі АДРЕСА_2 .
Таке доводить, що в цьому випадку майно вилучається у той момент, коли воно було видалене з місця його зберігання.
З протоколу огляду місця події від 25 жовтня 2017 року вбачається, що місце зберігання предмету злочину - квартира АДРЕСА_2 - відокремлена від території двору цього будинку "металевими дверима коричневого кольору з внутрішнім замком".
Отже, в цьому випадку майно ОСОБА_8 було протиправно вилучене в момент, коли воно було винесене за лінію вказаних дверей.

14.2. Сукупність наведених вище доказів та інші матеріали справи доводять, що в цьому випадку з винесенням майна ОСОБА_8 за лінію вказаних дверей обвинувачений ОСОБА_5 та співучасник отримали можливість розпоряджатись та користуватись ним.
Так, наведені вище докази доводять, та таке не спростовується іншими матеріалами кримінального провадження, що, перетнувши лінію цих дверей, обвинувачений та співучасник отримали можливість безперешкодно передавати вилучене майно один одному, отже - отримали можливість передати його будь-якій особі на свій розсуд, а також - поза розумним сумнівом - знищити або сховати це майно.

Наведені обставини у їх сукупності не можуть бути поясненими інакше, як тим, що, в цьому випадку злочинне посягання на майно потерпілого було завершене у той момент, коли обвинувачений та співучасник винесли його за лінію вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 .

Оцінюючи кожен з наведених вище доказів окремо, суд враховує, що усі вони були отриманими у встановленому законом порядку та жоден з них не містить внутрішніх суперечностей.
Оцінюючи наведені докази у їх сукупності, суд відзначає, що усі вони узгоджуються поміж собою, взаємно доповнюють один одного, та у сукупності утворюють цілісну картину подій, що відбувались 22 жовтня 2017 року за участі обвинуваченого та потерпілого.
Суд враховує також, що належних, допустимих та достовірних доказів на спростування відомостей, про які йдеться у проаналізованих доказах, матеріали справи не містять.

За такого той факт, що 22 жовтня 2017 року ОСОБА_5 разом з іншою особою вчинив крадіжку майна ОСОБА_8 , суд вважає доведеним.

V. Щодо крадіжки, вчиненої 05 листопада 2017 року.

15. З показів потерпілого ОСОБА_11 та долученої ним до матеріалів кримінального провадження копії маркування на пакуванні від мобільного телефону вбачається, що ОСОБА_11 належить мобільний телефон Huawei Nova (CAN-L11) з IMEI1: НОМЕР_2 ; IMEI2: НОМЕР_3 .

16. З залученої до матеріалів кримінального провадження довідки ФОП ОСОБА_13 вбачається, що вартість такого телефону становить 4.800 грн.; таку вартість ані сторони кримінального провадження, ані потерпілий не оспорюють.

17. З залученого до матеріалів кримінального провадження повідомлення "Ломбарду "Гроші Тут"" вбачається, що цей мобільний телефон був переданий до вказаної кредитної установи, як застава, для отримання грошових коштів 05 листопада 2017 року о 15:58:15 ОСОБА_15 .

18. Про обставини, за яких вказаний телефон був переданий до ломбарду, свідчать наступні зібрані у справі та досліджені судом докази.

18.1. З показів свідка ОСОБА_15 вбачається, що цей мобільний телефон він /свідок/ передав в ломбард за дорученням та в інтересах ОСОБА_5 , у якого на той час не було паспорта та який мав "непрезентабельний" вигляд.
Свідок також пояснив, що цей мобільний телефон ОСОБА_17 приніс йому /свідку/ та попросив "розблокувати" його. Він /свідок/ самостійно розблокувати мобільний телефон не зміг, через що разом з ОСОБА_5 та його другом ОСОБА_18 вони звернулись за "розблокуванням" телефону до спеціалізованої точки, розташованої на Центральному ринку у місті Миколаєві.
За "розблокування" мобільного телефону з них взяли 350 грн., які сплатив він / ОСОБА_15 /, оскільки інші таких грошей не мали.
Після цього вони усі втрьох пішли до ломбарду, де заклали мобільний телефон та отримали за це 4.500 грн.
З цієї суми він /свідок/ взяв сплачені ним кошти за розблокування телефону, а інші гроші віддав ОСОБА_5 .

18.2. Обвинувачений протягом усього часу розгляду кримінального провадження покази свідка ОСОБА_15 в цій частині повністю підтвердив.
Зокрема, він підтвердив, що дійсно приніс цей телефон до ОСОБА_15 та попросив того "розблокувати" телефон.
ОСОБА_15 намагався таке зробити, але з цим не впорався.
Тоді наступного дня він разом з ОСОБА_15 та своїм другом ОСОБА_18 поїхали на Центральний ринок, де за гроші телефон їм "розблокували". При цьому, оскільки грошей в нього та ОСОБА_18 не було, за "розблокування" телефону платив ОСОБА_15 ..
Після того, як телефон їм "розблокували", вони втрьох пішли до ломбарду, де здали телефон. При цьому телефон здали на паспорт ОСОБА_15 , оскільки лише в того був паспорт.
Після цього ОСОБА_15 взяв гроші, що витратив на "розблокування", а решту коштів віддав йому - ОСОБА_17 .

18.3. Свідок ОСОБА_18 під час судового розгляду кримінального провадження наведені покази обвинуваченого та свідка ОСОБА_15 підтвердив, так само, як й обставини, про які йдеться у цих показах.

19. Далі, потерпілий ОСОБА_11 у суді засвідчив, що мобільний телефон ОСОБА_17 свідомо не передавав та взагалі не пам`ятає, щоб бачив ОСОБА_17 до судового розгляду кримінального провадження.
Стосовно обставин вибуття мобільного телефону з його /потерпілого/ володіння пояснив, що 04 листопада 2017 року разом зі своїми товаришами по службі відпочивав у барі "Імперіал", при цьому мобільний телефон був в нього в кишені разом з документами та грошима.
На певному етапі він, через алкогольне сп`яніння, втратив здатність усвідомлювати події, що відбувались навколо нього та за його участю; через деякий час прокинувся за іншим столом через те, його розбудили бармени, будили вони його протягом 15 хвилин, після того він ще декілька днів не міг прийти до тями.
Та саме тоді, коли його розбудили, він помітив відсутність мобільного телефону.
Випадково втратити мобільний телефон він не міг, адже карман, у якому був мобільний телефон разом з документами був застібнутим, а після втрати мобільного телефону документи у кишені залишились.

20. Обвинувачений під час судового засідання 21 лютого 2018 року свою вину у викраденні телефону в ОСОБА_11 визнавав.
При цьому пояснював, що дійсно 18 листопада 2017 року, перебуваючи у барі "Імперіал", побачив ОСОБА_11 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та вирішив скористатись цим станом з тим, щоб заволодіти майном потерпілого.
З цією метою, а також врахувавши, що у барі "Імперіал" є люди, які можуть побачити та припинити його дії, він /обвинувачений/ вивів потерпілого з приміщення бару на вулицю та попросив в того мобільний телефон під приводом подивитись.
Потерпілий же, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, телефон віддав, та пішов, пославшись на те, що йому /потерпілому/ необхідно до туалету.
Отримавши у такий спосіб мобільний телефон, він /обвинувачений/ звернув його на свою користь та використав його на власний розсуд.

21. Свідок ОСОБА_18 під час судового розгляду кримінального провадження також зазначав, що зі слів ОСОБА_19 йому /свідку/ відомо, що мобільний телефон обвинувачений взяв в "вояки-АТОшника", який був п`яним.

Оцінюючи кожен з наведених вище доказів окремо, суд враховує, що усі вони були отриманими у встановленому законом порядку та жоден з них не містить внутрішніх суперечностей.
Оцінюючи наведені докази у їх сукупності, суд відзначає, що усі вони узгоджуються поміж собою, взаємно доповнюють один одного та у сукупності утворюють цілісну картину подій, що відбувались 04 листопада 2017 року за участі обвинуваченого та потерпілого.
Суд враховує також, що належних, допустимих та достовірних доказів на спростування відомостей, про які йдеться у проаналізованих доказах, матеріали справи не містять.

За такого той факт, що 04 листопада 2017 року ОСОБА_5 вчинив крадіжку мобільного телефону ОСОБА_11 , суд вважає доведеним.

VI. Щодо крадіжки, вчиненої 18 листопада 2017 року.

22. Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину у вчиненні цього злочину за обставин, вказаних в обвинувальному акті, визнав повністю.

При цьому він зазначав, що 17 листопада 2017 року в вечорі у барі "Імперіал" познайомився з ОСОБА_7 , разом із нею та її подругою відпочивав спочатку у барі, а потім - у боулінгу "Сіті-Центру", вранці проводжав її до дому та тримав її сумочку, на підході до її квартири дістав з сумочки телефон, який потім продав у ломбарді.

Потерпіла, в свою чергу, також підтвердила обставини викладені в обвинувальному акті та описані обвинуваченим.

При цьому вона зазначила, що, познайомившись з обвинуваченим за вказаних ним обставин, вирішила, що той є "гарним хлопцем", через що - довірилась йому.

В зв`язку з таким вона, йдучи біля свого будинку до магазину, дала йому потримати свою сумочку, яку той тримав доти, доки вона не зайшла у квартиру.

В квартирі ж вона побачила, що мобільний телефон в неї зник.

Враховуючи, що наведені покази повністю узгоджуються поміж собою та з пред`явленим обвинуваченням, суд, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого та керуючись частиною 3 статті 349 КПК України ухвалою від 21 лютого 2018 року визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин викрадення ОСОБА_5 мобільного телефону ОСОБА_7 , та в подальшому цю ухвалу не змінював, оскільки ці обставини ніким не оспорюються.

За такого той факт, що 18 листопада 2017 року ОСОБА_5 вчинив крадіжку мобільного телефону ОСОБА_7 , суд вважає доведеним.

VII. Щодо крадіжки, вчиненої 20 листопада 2017 року.

23. Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину у вчиненні цього злочину за обставин, вказаних в обвинувальному акті, визнав повністю.

При цьому він зазначав, що дійсно 20 листопада 2017 року близько 22 години 00 хвилин разом з ОСОБА_18 перебував біля будинку АДРЕСА_4 , там вони побачили ОСОБА_12 , який, перебував у стані алкогольного сп`яніння, через що не міг контролювати ані власні рухи, ані власні речі.

Скориставшись таким, він / ОСОБА_17 / викрав у ОСОБА_12 телефон, який потім здав до ломбарду.

Будучи допитаним під час судового розгляду кримінального провадження, як свідок, ОСОБА_18 викладені обвинуваченим обставини викрадення мобільного телефону в ОСОБА_12 підтвердив.

Враховуючи, що наведені докази повністю узгоджуються поміж собою та з пред`явленим обвинуваченням, суд, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого та керуючись частиною 3 статті 349 КПК України ухвалою від 21 лютого 2018 року визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин викрадення ОСОБА_5 мобільного телефону ОСОБА_12 , та в подальшому цю ухвалу не змінював, оскільки ці обставини ніким не оспорюються.

За такого той факт, що 20 листопада 2017 року ОСОБА_5 вчинив крадіжку мобільного телефону ОСОБА_12 суд вважає доведеним.

VIII. Щодо заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 ..

24. З показів потерпілого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_5 , які в цій частині повністю узгоджуються поміж собою, вбачається, що:
-одразу після вчинення крадіжки ОСОБА_16 ззовні заблокував вихідні двері з квартири АДРЕСА_2 ;

-коли, звільнившись з квартири, ОСОБА_8 біг по вулиці Малій Морській, ОСОБА_5 , який в той час перебував в районі будинку 6, дістав з кишені куртки гладкоствольний пневматичний напівавтоматичний газобалонний пістолет "КМ-44DHN" № НОМЕР_1 виробництва фірми "KWC" (KIEN WELL TOY INDUSTRIAL CO) /Тайвань/ та здійснив у бік потерпілого не менш двох прицільних пострілів.

25. З висновку судово-медичного експерта № 1706 від 01 листопада 2017 року вбачається, що станом на 01 листопада 2017 року на тілі ОСОБА_8 були наявними тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці обличчя та шиї, які утворились одночасно, ймовірно - від дій металевих кульок, випущених з пневматичної зброї, можливо - за описаних вище вказаних обвинуваченим та потерпілим обставин.
Згідно цього висновку, заподіяні ОСОБА_8 тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

26. Визначаючи зміст та спрямованість умислу, зокрема - ОСОБА_5 - під час застосування встановленого вище насильства, суд враховує всі обставини вчиненого діяння, зокрема спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, а також - фактичні наслідки дій щодо застосування насильства.
В зв`язку із цим суд враховує наступне.

26.1. В цьому випадку насильницькі дії відносно ОСОБА_8 були вчинені одразу після викрадення його майна, до того ж - особами, які таке майно викрали (зокрема - ОСОБА_5 ).

26.2. До того ж, фактичними наслідками застосованого насильства стали спочатку - перешкоджання у переслідуванні осіб, які вчинили крадіжку, а потім (внаслідок зроблених ОСОБА_5 пострілів) - повне зупинення такого переслідування.
При цьому суд відзначає, що жодних перешкод для продовження саме насильства з боку, зокрема, ОСОБА_5 - в момент вчинення протиправних дій не було.

26.3. Суд враховує й знаряддя, застосоване ОСОБА_5 - 4,5 мм. гладкоствольний пневматичний газобалонний пістолет "КМ-44DHN" № НОМЕР_1 виробництва фірми "KWC" (KIEN WELL TOY INDUSTRIAL CO) /Тайвань/, який не належить до вогнепальної зброї /висновок експерта № 653 від 22 грудня 2017 року/, але пристосований до заподіяння легких тілесних ушкоджень на відстані.
Принагідно суд враховує й спосіб застосування насильства ОСОБА_16 /утримування дверей ззовні/, який є вочевидь непридатним для заподіяння тілесних ушкоджень, але - ефективним для утримання певної особи на відстані.

Наведене у сукупності виключає будь-яке інше розумне пояснення подій, що відбувались під час заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , крім того, що вони заподіювались з метою уникнення затримання в зв`язку із вилученням майна, а також - пов`язаних с затриманням перешкод у подальшому розпорядженні ним

За такого факт заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 суд вважає доведеним.

Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд вважає вину ОСОБА_5 у вчиненні злочинів за встановлених судом обставин доведеною.

Підстави зміни обвинувачення.

IX……Органи досудового розслідування та публічне обвинувачення визначили, що предметом крадіжки в ОСОБА_8 , окрім іншого, є "наточувальний станок "CRAFT-TEC PXBG 202" ".

27. В той же час, відповідно до залучених до матеріалів кримінального провадження технічних документів на цей прилад він має назву "електричне точило CRAFT-TEC PXBG 202", та вартість саме такого приладу визначалась під час цього кримінального провадження.

В той же час, в цьому випадку словосполученням "наточувальний станок" та терміном "електричне точило" позначені одні й ті ж самі об`єкти матеріального світу; та усі учасники кримінального провадження освічені саме про об`єкти матеріального світу, про які йдеться в обвинуваченні.

Отже, зміна обвинувачення, внаслідок якої предмет злочину був названий належним чином, в цьому випадку не тягне за собою порушення прав сторін та не призводе до виходу за межі висунутого обвинувачення.

Х……Органами досудового розслідування та державним обвинуваченням застосоване ОСОБА_5 як особисто, так й за участі співучасника, насильство відносно ОСОБА_8 розцінене, як таке, що мало на меті вилучення його /потерпілого/ майна.
За такого дії, зокрема, ОСОБА_5 щодо вилучення майна та застосування відносно ОСОБА_8 насильства органами досудового розслідування та публічним обвинувачем кваліфіковані за частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України - як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Фактична модель такого злочину в обвинувальному акті від 11 вересня 2019 року викладена таким чином
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_16 , перебуваючи за місцем мешкання потерпілого ОСОБА_8 , скориставшись відсутністю останнього, з квартири потерпілого незаконно взяли, тобто розпочали викрадати [майно].
Після чого, ОСОБА_5 та ОСОБА_16 , утримуючи вказане майно, почали покидати жиле приміщення будинку потерпілого та через двері направлятись до коридору, ще не маючи реальної можливості розпорядитись викраденим майном.
В цей час потерпілий ОСОБА_8 , почувши гуркіт в своєму помешканні та побачивши, що ОСОБА_5 та ОСОБА_16 покинули його помешкання, виявив зникнення належного йому майна. Тоді ОСОБА_8 , припускаючи, що саме ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_16 викрали належне йому майно, вирішив наздогнати останніх та повернути викрадене. У зв`язку з чим, він направився до вхідних дверей свого будинку, які вели в коридор та далі на вулицю. Проте, одразу відчинити двері ОСОБА_8 не вдалося, оскільки ОСОБА_16 їх тримав ззовні, розуміючи, що потерпілий виявив їхні з ОСОБА_5 злочинні дії, оскільки почув, що потерпілий наближається до дверей та кричить. Таким чином, утримуючи вхідні двері за допомогою фізичної сили та блокуючи прохід потерпілому ОСОБА_8 , ОСОБА_16 фактично застосував до нього насильство з метою утримання вже вилученого майна.
В цей час ОСОБА_5 , скоординувавши свої дії з ОСОБА_16 , поки останній блокував потерпілого ОСОБА_8 , не даючи йому змоги вийти з будинку та повернути своє майно, утримуючи при собі викрадене…вибіг з коридору будинку потерпілого та з подвір`я і почав тікати з місця події з метою отримання реальної можливості розпорядитися викраденим майном.
Після чого, ОСОБА_16 відпустив вказані двері та розуміючи, що його дії з ОСОБА_5 є явними та відкритими для потерпілого, почав тікати утримуючи при собі [іншу частину викраденого майна].
З метою повернення викраденого майна, ОСОБА_8 , вибігши з будинку та за хвіртку подвір`я на вулицю слідом за ОСОБА_5 та ОСОБА_16 , продовжив кричати їм вслід з вимогою на повернення належного йому майна та почав наздоганяти останніх. Останні не зважаючи на те, що були помічені потерпілим і не припиняючи своїх злочинних дій, спрямованих на відкрите викрадення чужого майна, та не реагуючи на вимогу потерпілого зупинитися, не зупинилися та продовжили тікати, утримуючи при цьому викрадене майно.
Проте потерпілий ОСОБА_8 продовжував переслідувати ОСОБА_5 та ОСОБА_16 з метою повернення належного йому майна, у зв`язку з чим ОСОБА_5 , з метою утримання вже вилученого майна [зробив постріли в бік потерпілого, чим заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження].
Таким чином, ОСОБА_5 та ОСОБА_16 досягли своєї мети на утримання вже вилученого майна потерпілого ОСОБА_8 , зупинивши його активні дії, направлені на повернення майна, за допомогою насильницьких дій, що не є небезпечними для життя чи здоров`я потерпілого.
Але з обґрунтованістю запропонованої публічним обвинуваченням юридичної моделі вчиненого злочину, так саме, як й з тим, що викладена фактична модель повною мірою відповідає дійсності, погодитись неможливо за такого.

28. Відповідно до пункту 4 Постанови № 10 від 06 листопада 2009 року Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про злочини проти власності":
Крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним./абзац 1/.
Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування - залежно від характеру насильства чи погрози - як грабіж чи розбій./абзац 3/
Коли винна особа вже отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися протиправно вилученим майном, але застосовує насильство лише з метою уникнення затримання, її дії не можуть визнаватися грабежем, поєднаним з насильством. Залежно від способу вилучення майна вони можуть розцінюватись як крадіжка або грабіж. Застосування насильства в такому випадку утворює окремий склад злочину і потребує окремої кваліфікації залежно від тяжкості наслідків та заподіяної потерпілому фізичної шкоди./абзац 4/.

29. Стосовно обставин цієї справи суд відзначає, що наведена частина обвинувального акту свідчить, що на думку органів досудового розслідування та публічного обвинувачення:
-з моменту, коли ОСОБА_5 та співучасник "незаконно взяли" майно потерпілого й до моменту, коли співучасник "заблокував" прохід потерпілому, обвинувачений та співучасник майно потерпілого ще не "вилучили"; "вилучили" його лише з "блокуванням" проходу. При цьому, на думку публічного обвинувачення, у період з моменту, коли ОСОБА_5 та співучасник "незаконно взяли" майно й до моменту, коли вони його "вилучили", їх дії були помічені потерпілим, цю обставину вони усвідомлювали, але не зважаючи на це, майно потерпілого "вилучили";
-з моменту "вилучення" майна й до моменту заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та співучасник майно ОСОБА_16 "вилучили", але не мали змоги розпорядитись ним.

30. Із тим, що в момент, коли прохід для потерпілого був "заблокований", майно в нього вже було "вилучене", суд погоджується, оскільки інакшого пояснення обставини, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, не допускають.
Разом із цим, суд зауважує, що, як доведено вище, фактичне "вилучення" майна відбулось не тоді, коли прохід для потерпілого був "заблокований", а - раніше , а саме - коли це майно було вилучено з місця його зберігання - з приміщень квартири АДРЕСА_2 .

31. Прокурор стверджує, ніби двері, які притримував співучасник ОСОБА_5 , вели в коридор та далі на вулицю.
Але такі твердження не відповідають дійсності.
Так, з протоколу огляду місця події від 25 жовтня 2017 року вбачається, що: "Вхід до квартири здійснюється через металеві двері коричневого кольору з внутрішнім замком"; про наявність будь-якого коридору між цими дверима та вулицею у вказаному протоколі огляду не йдеться.
Відомості, що були отримані під час слідчого експерименту, проведеного 12 червня 2018 року, дозволяють визначити двері, які "блокувались" під час викрадення майна. Ці відомості свідчать, що нею є двері, які згадуються у протоколі огляду місця події від 25 жовтня 2017 року.
При цьому на момент проведення слідчого експерименту - станом на 12 червня 2018 року - між цими дверми та двором будинку прибудований тамбур, але під час проведення цього слідчого експерименту потерпілий пояснив, що на момент викрадення майна цієї прибудови не існувало та двері, які "блокувались" виводили прямо на двір /відеозапис, записаний на цифровий носій інформації - DVD-диск, файл S427009, 0:03:33 - 0:03:41/. Ці зауваження потерпілого підтверджуються фототаблицями до протоколу огляду місця події від 25 жовтня 2017 року, з яких вбачається, що на момент огляду матеріали, з яких згодом був збудований тамбур, зберігались безпосередньо у приміщенні квартири /зображення № 3/.
Що ж стосується матеріалів слідчого експерименту від 19 грудня 2017 року, то вони відомостей про відсутність на момент розкрадання тамбуру не спростовують, адже були складені майже через два місці після огляду місця події.

32. Теза прокурора, ніби, вилучивши майно, ОСОБА_5 та його співучасник не мали можливості розпорядитись ним, також не відповідає дійсності, адже, як доведено вище, з моментом вилучення майна ОСОБА_5 та співучасник отримали можливість принаймні безперешкодно його передавати.

33. Прокурор також стверджує, ніби, починаючи "блокувати" вказані двері, ОСОБА_5 та співучасник усвідомлювали, що їхні дії є виявленими потерпілим.
Але з такими твердженнями погодитись неможливо.
Так, усвідомленню того, що дії є поміченими, поза розумним сумнівом має передувати факт того, що відповідні дії є поміченими.
Але жодного доказу на підтвердження такого факту матеріали справи не містять, навпаки, містять докази, які цей факт спростовують.
Зокрема, суд нагадує, що під час судового розгляду кримінального провадження потерпілий засвідчив, що, у період вилучення майна він перебував у туалеті; коли ще був у туалеті, почув, що закрились вхідні двері; коли він після цього вийшов з туалету, то ані ОСОБА_5 , ані ОСОБА_16 не побачив; вирішив, що хтось з них пішов до кімнати, а інший - вийшов через двері на двір покурити; після цього зайшов до кімнати, але там нікого не побачив, та не побачив там й телевізора. Після цього він спробував відкрити вхідні двері, але вони вже були заблокованими.
Під час проведення 12 червня 2018 року слідчого експерименту за його участю потерпілий також підтвердив покази, надані ним у суді, уточнивши, що у момент, коли він помітив відсутність телевізора, вхідні двері до квартири /тобто ті, про блокування яких він дізнався згодом/ вже були закриті /відеозапис, записаний на цифровий носій інформації - DVD-диск, файл S427008, 0:19:25 - 0:19:31/.
Підстави для сумнівів у достовірності вказаних доказів в суду відсутні, жодна з сторін про їх недостовірність не посилається.
Наведене доводить, що в дійсності потерпілий не помічав та не міг помітити саме дій ОСОБА_5 та його співучасника щодо вилучення його /потерпілого/ майна; помітив він лише самі наслідки цих дій.
За такого ані ОСОБА_5 , ані його співучасник об`єктивно не мали підстав усвідомлювати, що самі їх дії були поміченими, отже - цієї обставини не усвідомлювали.

34. На підтвердження власної тези, ніби ОСОБА_5 та його співучасник усвідомлювали, що їх дії щодо вилучення майна потерпілого були поміченими, прокурор в обвинувальному акті зазначає, ніби вони чули, що потерпілий наближається до дверей та кричить.
Але, по-перше, як доведено вище, потерпілий почав наближатись до дверей тоді, коли побачив наслідки дій ОСОБА_5 та його співучасника щодо вилучення майна.
По-друге ж, жодного доказу того, що, наближаючись до дверей, потерпілий кричав, матеріали справи не містять; сам потерпілий про таке не стверджує, стверджує, що почав кричати лише тоді, коли вибіг на вулицю.

Наведене у сукупності поза розумним сумнівом доводить, що:
-в цьому випадку потерпілий не виявляв дій щодо викрадення його майна; в дійсності виявив лише наслідки таких дій;
-в цьому випадку ані ОСОБА_5 , ані його співучасник не усвідомлювали, що їх дії щодо викрадення майна виявлені потерпілим, але - лише завбачали можливість їх переслідування;
-на момент початку такого переслідування вони вже отримали реальну можливість розпорядитись протиправно вилученим майном;
-насильство до потерпілого ж застосовувалось ними не з метою вилучення майна, але, як доведено вище, з метою уникнення затримання та пов`язаних з ним перешкод у подальшому використанні викраденого майна.

Відповідно до прямих вказівок в абзаці 4 пункту 4 Постанови № 10 від 06 листопада 2009 року Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про злочини проти власності" за таких обставин дії, зокрема, ОСОБА_5 не можуть визнаватися грабежем, поєднаним з насильством та мають розцінюватись як крадіжка; застосування насильства в такому випадку утворює окремий склад злочину і потребує окремої кваліфікації.

Враховуючи ж, що така зміна кваліфікації в цьому випадку покращує становище обвинуваченого, суд вважає за необхідне на підставі частини 3 статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України під час розгляду цієї справи з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав учасників кримінального провадження вийти за межі пред`явленого обвинувачення та постановити вирок у справі на підставі встановлених в суді обставин, надавши діям обвинуваченого належну правову кваліфікацію.

Підстави неврахування окремих доказів.

ХІ. По епізоду від 22 жовтня 2017 року.

35. Починаючи з 04 січня 2019 року ОСОБА_5 почав стверджувати, ніби в дійсності в квартиру АДРЕСА_2 не заходив, постійно перебував у дворі будинку біля входу до квартири, а майно з цієї квартири йому передав ОСОБА_16 .

Але ці покази обвинуваченого не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення за такого.

35.1. Такі покази не є послідовними та були надані обвинуваченим лише після зміни обвинувачення прокурором.

35.2. Вони спростовуються показами потерпілого, з яких вбачається, що до квартири ОСОБА_5 заходив.

Підстави для сумнівів у достовірності цих показів в суду відсутні, адже ці покази потерпілий надав у встановленому законом порядку, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу заздалегідь неправдивих свідчень, та матеріали справи не містять підстав для припущення про те, що потерпілий оговорює обвинуваченого.

До того ж, ці покази є послідовними.

35.3. Ці покази обвинуваченого, на відміну від його попередніх показів та показів потерпілого, жодним належним та допустимим доказом не підтверджуються.

З огляду на наведене покази обвинуваченого в частині, що аналізується, суд вважає недостовірними.

36. У суді обвинувачений стверджував, що взяв участь у вилученні майна ОСОБА_8 за пропозицією ОСОБА_16 , будучи запевненим співучасником, що ОСОБА_8 має борг перед ОСОБА_16 .

Але ці покази обвинуваченого також не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.

36.1. Так, надаючи ці покази та - на їх підтвердження - покази свідка ОСОБА_15 - обвинувачений ймовірно намагався довести, що в дійсності особисто він був введений в оману співучасником щодо дійсного змісту та спрямованості їх спільних дій та добросовісно припускав, що в дійсності, хоча й у не передбачений законом спосіб, допомагав отримувати від потерпілого повернення боргу.

Але з добросовісністю такого припущення з боку обвинуваченого погодитись неможливо з огляду на таке.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що під час зустрічі з ОСОБА_8 будь-хто у будь-якій формі обговорював з ОСОБА_8 обставини наявності чи відсутності будь-якого боргу або обставини повернення такого боргу потерпілим. При цьому сам обвинувачений на такі обставини не посилається.

З огляду на таке, не зважаючи на будь-які пояснення змісту вчинюваних дій із боку ОСОБА_16 обвинувачений не мав об`єктивних підстав вважати, що в потерпілого є борг перед співучасником, а за такого - вважати їх спільні дії такими, що спрямовані на повернення боргу.

Цей висновок суду підтверджується ще й тією обставиною, що доказів того, що ОСОБА_8 в дійсності має борг перед ОСОБА_16 або будь-якими іншими особами, причетними до цієї справи, матеріали справи не містять.

За такого посилання обвинуваченого, ніби він добросовісно помилявся щодо дійсного змісту вчинюваних ним у співучасті з іншою особою дій, не відповідають дійсності.

36.2. Будучи ж сприйнятими інакше, покази, що аналізуються, не мають значення для прийняття рішення по суті цієї справи.

37. На підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні крадіжки в ОСОБА_8 органи досудового розслідування та публічне обвинувачення посилаються також на протокол від 22 листопада 2017 року пред`явлення свідкові ОСОБА_15 фотографій ОСОБА_17 та інших осіб, для впізнання.

Але відомості, що містяться у цих документах, не можуть бути використані судом під час судового розгляду кримінального провадження за такого.

З теорії криміналістики та кримінального процесу відомо, що метою впізнання є отримання доказів, які становлять висновок одного з учасників кримінального провадження про результати проведеної ним ідентифікації - тотожності, схожості або відмінності осіб, пред`явлених для впізнання, з ознаками, що збереглись в його пам`яті.

В цьому ж випадку ОСОБА_15 знає ОСОБА_17 протягом тривалого проміжку часу, є його близькими знайомими, через що результати його ідентифікації, проведеної ними, не мають відношення безпосередньо до обставин справи, отже - не відповідають вимогам щодо належності доказів.

ХІІ. По епізоду від 18 листопада 2017 року.

38. Починаючи з 04 січня 2019 року ОСОБА_17 почав стверджувати, ніби в дійсності телефон в ОСОБА_11 не викрадав, але - знайшов його поблизу "універу" та вирішив обернути на свою користь.

Але ці покази обвинуваченого не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення за такого.

38.1. Такі покази не є послідовними та були надані обвинуваченим лише після зміни обвинувачення прокурором.

38.2. Вони спростовуються показами потерпілого, з яких вбачається, що, по-перше, умови зберігання телефону виключають можливість його випадкової втрати та, по-друге, телефон вибув з володіння потерпілого в районі бару "Імперіал", але - не в іншому районі, про який вказує обвинувачений.

Підстави для сумнівів у достовірності цих показів в суду відсутні, адже ці покази потерпілий надав у встановленому законом порядку, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за дачу заздалегідь неправдивих свідчень, та матеріали справи не містять підстав для припущення про те, що потерпілий оговорює обвинуваченого.

До того ж, ці покази, як доведено вище, узгоджуються з іншими доказами.

38.3. Ці покази обвинуваченого, на відміну від його попередніх показів та показів потерпілого, жодним належним та допустимим доказом не підтверджуються.

Посилання обвинуваченого на покази свідка ОСОБА_15 не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення, адже цей свідок знає про події, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, лише зі слів обвинуваченого.

38.4. На відміну від потерпілого, обвинувачений має підстави надавати неправдиві покази, адже в цьому випадку у разі прийняття цих показів судом його /обвинуваченого/ становище істотно покращиться.

З огляду на наведене покази обвинуваченого в частині, що аналізується, суд вважає недостовірними.

39. На підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні крадіжки в ОСОБА_11 органи досудового розслідування та публічне обвинувачення посилаються на покази свідка ОСОБА_20 .

Вони, зокрема, стверджували, що цей свідок придбав в обвинуваченого та його друзів належний ОСОБА_11 мобільний телефон Huawei Nova (CAN-L11).

Але під час судового розгляду кримінального провадження цей свідок впевнено заявив, що мобільного телефон марки Huawei Nova (CAN-L11) в обвинуваченого ніколи не купував, купував в нього інший мобільний телефон, який не має відношення до обставин цієї справи.
Та ці покази свідка ОСОБА_20 відповідають дійсним обставинам кримінального провадження, адже, як доведено вище, зокрема, за допомогою наданих публічним обвинуваченням документів, цей мобільний телефон в дійсності був збутий не цьому свідкові, але - до "Ломбарду "Гроші Тут"".
Отже, покази цього свідка стосуються обставин, що не мають значення для справи, та не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

За такого відомості, що містяться в цих показах, не відповідають вимогам щодо належності доказів, через що не можуть враховуватись під час прийняття рішення по суті справи.

40. На підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні крадіжки в ОСОБА_11 органи досудового розслідування та публічне обвинувачення посилаються на протокол від 21 листопада 2017 року пред`явлення свідкові ОСОБА_20 фотографій осіб для впізнання.

Але, як доведено вище, обставини, відомі цьому свідкові, відношення до справи не мають. Через таке відомості, що містяться у вказаному протоколі пред`явлення для впізнання, також не здатні підтвердити та фактично не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні

За такого відомості, що містяться в цьому протоколі, не відповідають вимогам щодо належності доказів, через що не можуть враховуватись під час прийняття рішення по суті справи.

41. На підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні крадіжки в ОСОБА_11 органи досудового розслідування та публічне обвинувачення посилаються також:

-на протокол від 22 листопада 2017 року пред`явлення свідкові ОСОБА_18 фотографій ОСОБА_17 та інших осіб, для впізнання;

-на протокол від 21 листопада 2017 року пред`явлення свідкові ОСОБА_15 фотографій ОСОБА_17 та інших осіб, для впізнання.

Але відомості, що містяться у цих документах, не можуть бути використані судом під час судового розгляду кримінального провадження за такого.

З теорії криміналістики та кримінального процесу відомо, що метою впізнання є отримання доказів, які становлять висновок одного з учасників кримінального провадження про результати проведеної ним ідентифікації - тотожності, схожості або відмінності осіб, пред`явлених для впізнання, з ознаками, що збереглись в його пам`яті.

В цьому ж випадку як ОСОБА_18 , так й ОСОБА_15 знають ОСОБА_17 протягом тривалого проміжку часу, є його близькими знайомими, через що результати його ідентифікації, проведеної ними, не мають відношення безпосередньо до обставин справи, отже - не відповідають вимогам щодо належності доказів.

42. Під час досудового розслідування кримінального провадження - 30 листопада 2017 року - був проведений слідчий експеримент за участі обвинуваченого /на той час - підозрюваного/ ОСОБА_17 , результати якого публічне обвинувачення наразі надало суду для підтвердження його винуватості у викраденні мобільного телефону в ОСОБА_11 .

Дослідженням матеріалів цього слідчого експерименту встановлено, що під час його проведення ОСОБА_17 лише на місці відтворив покази, надані під час досудового розслідування, та жодних дій, спрямованих на отримання додаткових відомостей, під час цього слідчого експерименту не проводилось.

Під час судового розгляду кримінального провадження ж показання, що надавались під час згаданої слідчої дії, обвинувачений ОСОБА_17 не підтримав та пояснив, що на час проведення слідчого експерименту говорив те, що йому сказав слідчий.

При цьому відповідно до прямих вказівок у частині 4 статті 95 Кримінального Процесуального Кодексу України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них. За такого показання цього обвинуваченого, що відтворювались під час згаданої слідчої дії, у суді є недопустимим доказом.

ХІІІ. По факту заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 ..

43. Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений стверджував, ніби, здійснюючи постріли в бік потерпілого, не усвідомлював, що діє саме відносно ОСОБА_8 , в цей момент вчиняв заходи від особи, від якої відчував загрозу для себе.
Але ці покази в частині причин здійснення пострілів суд вважає недостовірними з огляду на таке.
Сам обвинувачений під час судового розгляду пояснив, що відчув загрозу в особі, яка його переслідувала, з огляду на те, що ця особа кричала в його бік із вимогами та загрозами.
При цьому потерпілий у суді пояснив, що, переслідуючи ОСОБА_5 , дійсно висловлював погрозу та вимогу повернути майно.
Отже, обставини, що спонукали обвинуваченого робити постріли, дозволяли йому однозначно встановити як причину його переслідування, так й особу, яка його /обвинуваченого/ переслідувала.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого

44. Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а також - які обтяжують його покарання під час судового розгляду кримінального провадження встановлено не було.

Застосування покарання.

ХІV. За частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого в зв`язку із вчиненням крадіжок, суд, керуючись статтею 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 2 статті 185 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчинених злочинів та відомості про особу обвинуваченого.

45. Оцінюючи характер та ступінь тяжкості злочинів, вчинених обвинуваченим, суд відзначає, що усі вони є злочинами середнього ступеню тяжкості.

Суд також враховує, що в цьому випадку ОСОБА_5 засуджується за вчинення чотирьох злочинів протягом одного місяця, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку його особи, а за такого - й вчинених ним злочинів.

Суд враховує також, що усі злочини він вчинив з використанням безпорадного стану потерпілих, які були присутніми під час вчинення злочинних дій, що також підвищує суспільну небезпеку вчинених злочинів порівняно з іншими злочинами цієї категорії.

46. Вивченням відомостей про особу обвинуваченого встановлено, що він до затримання стабільних джерел доходів не мав, до використання коштів відноситься легковажно та не раціонально, має знайомих лише серед осіб, схильних до вчинення правопорушень, не здатен протистояти впливу асоціального оточення.

З його ж пояснень вбачається, що вчинення ним злочинів зумовлено "азартом", який охоплює його під час вчинення злочинів; до того ж, обставини цієї справи свідчать, що він є готовим за необхідності застосувати насильство в зв`язку з протиправним посяганням на чуже майно.

Отже, злочини, за які ОСОБА_5 засуджується цим вироком, є природним проявом свідомо обраного ним способу його життя.

Оцінюючи наведені обставини в їх сукупності, суд вважає, що за вчинення злочинів, передбачених частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України, ОСОБА_5 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.

ХV. За частиною 1 статті 125 Кримінального Кодексу України.

Вирішуючи питання про застосування заходів кримінального впливу відносно ОСОБА_5 в зв`язку із вчиненням ним злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального Кодексу України, суд враховує таке.

47. Санкція частини 2 статті 125 Кримінального Кодексу України передбачає максимальне покарання у вигляді виправних робіт строком на 1 рік.

Відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України за такого цей злочин є злочином невеликої тяжкості.

48. Відповідно до статті 49 Кримінального Кодексу України за такого давність притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за його вчинення становить два роки з дня вчинення ним останнього злочину.

Отже, строк давності для притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за вчинення цього злочину сплинув 20 листопада 2019 року.

49. Відповідно до частини 5 статті 74 Кримінального Кодексу України за таких обставин ОСОБА_5 слід звільнити від покарання за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального Кодексу України.

Призначення остаточного покарання.

50. До вчинення злочину за який ОСОБА_5 засуджується цим вироком, він вчинив інший злочин, за який засуджений вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2018 року.

Відповідно до частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України, за такого, ОСОБА_5 слід призначити покарання за сукупністю усіх вчинених ним злочинів, із застосуванням принципів повного чи часткового складання покарань, або поглинення менш суворого покарання більш суворим.

51. При вирішенні питання про те, який з цих принципів необхідно застосувати при призначенні покарання ОСОБА_5 , суд відповідно до приписів пункту 21 Постанови № 7 Пленуму від 24 жовтня 2003 року Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує данні про його особу, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

В зв`язку із цим суд враховує, що вчинені ОСОБА_5 злочини природно випливають із свідомо обраного ним способу життя.

За такого, суд вважає, що при призначенні ОСОБА_5 покарання відповідно до приписів частин 1, 4 статті 70 Кримінального Кодексу України необхідно застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Отже, остаточно ОСОБА_5 слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.

Вирішення питань про обчислення строків відбування покарання та зарахування у цей строк певних періодів.

52. Строк відбуття покарання обвинуваченому слід рахувати з моменту набрання чинності цим вироком.

53. При цьому у строк відбуття покарання ОСОБА_5 на підставі частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України слід зарахувати період його попереднього ув`язнення в зв`язку із розглядом цієї справи - з 30 листопада 2017 року до моменту набрання чинності цим вироком.

54. Обвинувачений стверджує, що період його попереднього ув`язнення слід зараховувати йому у строк відбуття покарання в порядку, встановленому Законом України № 838-VIII "Про внесення змін до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання", який передбачав, що: "Зарахування судом строку попереднього ув`язнення ... проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі".

Але підстави для такого є відсутніми.

Так, Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17 зробив обов`язковий для врахування правовий висновок, відповідно до якого якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання норми закону № 838-VIII застосуванню не підлягають /пункт 107/.

В цьому ж випадку ОСОБА_5 перший злочин, за який він засуджується цим вироком, вчинив 22 жовтня 2017 року; за попереднім вироком попереднє ув`язнення до нього не застосовувалось.

Вирішення питання про розподіл судових витрат.

55. Матеріали справи свідчать, що під час досудового розслідування цього кримінального провадження на залучення експертів Миколаївського НДЕКЦ при МВС України з метою встановлення обставин вчинення злочинів ОСОБА_5 було витрачено 865 грн.90 коп..

Відповідно до статті 124 КПК України вказані процесуальні витрати слід покласти на обвинуваченого.

Вирішення питання про долю речових доказів.

56. Речові докази у справі - монітор "LG" та електричний станок для наточування інструментів марки "CRAFT-TEC PXBG 202", як предмети, що були протиправно вилученими в потерпілого - на підставі пункту 5 частини 9 статті 100 КПК України слід повернути потерпілому ОСОБА_8 ..

57. Довідку, видану підприємством "Ломбард "Гроші Тут"", визнану речовим доказом постановою слідчого СВ Центрального ВП ГУ НП України в Миколаївській області ОСОБА_21 - на підставі пункту 7 частини 9 статті 100 КПК України слід залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього строку їх зберігання.

Запобіжний захід в межах цього кримінального провадження наразі не застосовується.

Цивільний позов в межах цього кримінального провадження не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 125, частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України.

На підставі частини 5 статті 74 Кримінального Кодексу України звільнити ОСОБА_5 від покарання за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального Кодексу України у зв`язку із закінченням строків давності.

Призначити ОСОБА_5 покарання за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України за сукупністю цього злочину та злочину, за який ОСОБА_5 засуджений вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2018 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_22 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту набрання чинності цим вироком.

На підставі частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України зарахувати в строк покарання, остаточно призначеного за цим вироком, період попереднього ув`язнення ОСОБА_5 - з 30 листопада 2017 року до моменту набрання чинності цим вироком - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_5 у прибуток держави 865 грн. 90 коп. на відшкодування витрат на проведення експертиз.

Речові докази у справі - монітор "LG" та електричний станок для наточування інструментів марки "CRAFT-TEC PXBG 202" - повернути потерпілому ОСОБА_8 ..

Довідку, видану підприємством "Ломбард "Гроші Тут"", залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього строку їх зберігання.

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

СУДДЯ = ОСОБА_23 =

24.12.2019