Номер провадження: 11-сс/813/2061/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 29.11.2019 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, у кримінальному провадженні №0003724, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.10.2019 року,-

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення та короткий виклад обставин, встановлених слідчим суддею.
Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 29.11.2019 року задоволено клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 , та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком до 01.01.2020 року, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який с. Богачівка Кривоозерського району Миколаївської області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, розлученого, не офіційно працюючого робітником на будівництві, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, у кримінальному провадженні №0003724, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.10.2019 року.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що метою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 є запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Підставою продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вдатися до спроб будь яким чином перешкодити кримінальному провадженню.

Обставин, які є перешкодою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, не встановлено.

Зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись із прийнятим слідчим суддею рішенням захисник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, як незаконну, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого Суворовського ВП ГУНП України в Одеській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обґрунтовує вимоги тим, що слідчим не надано доказів які б свідчили про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою. На протязі двох місяців прокурором не зібрані докази, які б свідчили про наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Відсутні будь які докази, які б свідчили про наявність доказів того, що більш м`якший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК України.

Обставини, встановлені слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 01.10.2019 року, приблизно о 20 годині 40 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись на подвір`ї за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з мотивів особистої неприязні, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, підпалив ганчірку та закинув її через віконний отвір у будинок, спричинивши подальше займання та охоплення полум`ям предметів домашнього побуту та будинку в цілому, в результаті чого настала смерть ОСОБА_10 .

02.10.2019 року ОСОБА_8 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 04.10.2019 року клопотання слідчого задоволено та відносно підозрюваного застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Також ч. 4 ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що передусім національні судові органи повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (справа «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії»).

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали встановлено, що вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону Конвенції і практики ЄСПЛ.

І. Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_8 злочину.
Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя відповідно до вищевказаних вимог Закону Конвенції і практики ЄСПЛ перевірив та належним чином встановив наявність на час розгляду клопотання в кримінальному провадженні обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, яка підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 02.10.2019 року, відповідно до якого у згорілому будинку АДРЕСА_3 , за якою проживала ОСОБА_10 , виявлено труп жінки (а.п. 8-15);

- протоколом затримання підозрюваного ОСОБА_8 (а.п.16-19);

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 02.10.2019 року, відповідно до якого він пояснив, що 01.10.2019 року близько 21:00 години він підпалив будинок своєї колишньої співмешканки ОСОБА_10 , з якою посварився напередодні (а.п. 38-40);

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_11 (матері загиблої ОСОБА_10 ) від 02.10.2019 року, яка пояснила, що у її загиблої доньки ОСОБА_10 напередодні відбувся конфлікт з підозрюваним ОСОБА_8 , з яким остання перебувала у стосунках та проживала разом, та який погрожував їй фізичною розправою. Крім того, зазначила, що 01.10.2019 року приблизно о 21 годині 40 хвилин, знаходячись за місцем свого мешкання вона бачила як горить будинок її доньки (а.п. 58-61);

- протоколами допиту свідків ОСОБА_12 від 02.10.2019 року, який будучи начальником караулу 5 ДПРЧ 6 ДПРЗ, 01.10.2019 року прибув за повідомленням на місце пожежі за вищевказаною адресою, де в приміщенні будинку було виявлено труп жінки (а.п. 73-75);

- протоколами допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 від 02.10.2019 року, ОСОБА_17 від 02.10.2019 року та від 07.10.2019 року, які пояснили, що ОСОБА_10 проживала спільно з ОСОБА_8 , та через деякий час почала жалітися, що після сварки останній почав погрожувати їй фізичною розправою, а також пошкодженням майна та будинку (а.п.77-103);

- протоколами допиту свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 від 04.10.2019 року, які пояснили, що 01.10.2019 року переглядаючи відеозапис з камер спостереження помітили як поблизу будинку АДРЕСА_2 , де проживала ОСОБА_10 , ходить раніше невідомий чоловік (а.п. 62-72);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 02.10.2019 року за участю підозрюваного ОСОБА_8 .

Крім того, під час апеляційного розгляду прокурором надано докази на підтвердження перебування підозрюваного на вулиці Вишневій в м. Одесі, неподалік від будинку, де проживала ОСОБА_10 , в момент, коли сталася пожежа.

Також прокурором надано дані від оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» щодо здійснення підозрюваним 01.10.2019 року значної кількості (більше ніж 150) телефонних дзвінків на адресу ОСОБА_10 , а також на адресу її матері.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що зібрані докази в достатній мірі на даній стадії досудового розслідування узгоджуються між собою та вказують на можливу причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, що спростовую доводи сторони захисту про відсутність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні.

ІІ. Щодо доводів про недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 199 КПК України, апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення надано відповідні докази на підтвердження існування ризиків, які знайшли своє відображення в оскаржуваній ухвалі слідчого судді.

На наявність зазначених ризиків вказує поведінка підозрюваного під час готування та вчинення злочину, а також після його вчинення, який усвідомлював настання суспільно-небезпечних наслідків.

З матеріалів провадження убачається, що підозрюваний ОСОБА_8 має постійне місце реєстрації в Миколаївській області та проживає в м. Одесі, не одружений, осіб на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, що свідчить по відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Крім того, на існування зазначених ризиків вказує тяжкість покарання у виді 15 років позбавлення волі, яке загрожує підозрюваному у разі доведеності його вини та визнання останнього винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, що свідчить про існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду.

Разом з тим, підозрюваний з місця вчинення кримінального правопорушення зник, та відповідно до наданих ним пояснень згідно протоколу допиту від 02.10.2019 року (а.п.40), він зазначив, що після скоєння інкримінованого йому злочину поїхав на залізничний вокзал щоб виїхати на територію Донбасу, але по дорозі його зупинили працівники поліції, що також вказує на існування ризику можливого переховування від органу досудового розслідування та суду.

Апеляційний суд не може не погодися з доводами сторони захисту про те, що сама по собі тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 злочину не може бути підставою для продовження запобіжного заходу, про що неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, однак враховуючи обставини вчинення інкримінованого підозрюваному злочину та його наслідки - смерть особи, вважає доводи сторони захисту в частині відсутності підстав для продовження строку тримання під вартою необґрунтованими, оскільки у даному випадку та на даній стадії досудового розслідування тримання під вартою підозрюваного є виправданим, у зв`язку з наявністю публічного інтересу, який переважає над повагою до особистої свободи.

Крім того, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На існування заявленого слідчим ризику впливу на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженні вказують ті обставини, що підозрюваний знайомий з ними та йому відомі місця їхнього проживання, та у разі перебування на волі, враховуючи характер інкримінованого йому злочину, може вплинути на даних свідків та потерпілу, з метою зміни ними показань під час судового розгляду.

Крім того, враховуючи характер вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину способом, який має суспільно небезпечний характер, що свідчить про наявність можливого ризику вчинення підозрюваним інших злочинів.

Викладене свідчить про те, що заявлені слідчим у клопотанні ризики за час досудового розслідування не зменшились.

В зв`язку з наведеним, твердження захисника про відсутність доказів існування зазначених у клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді ризиків, апеляційний суд вважає безпідставними.

Крім того, як убачається з матеріалів клопотання у даному кримінальному провадженні постановою керівника Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_20 від 27.11.2019 року продовжено строк досудового розслідування до 3-х місяців, тобто до 02.01.2020 року, з метою завершення проведення ряду необхідних слідчих дій, зокрема проведення експертних досліджень.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що слідчим суддею під час розгляду клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою вірно встановлено наявність на даній стадії обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 та оцінено існування доведених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшились, та враховано необхідність завершення проведення ряду слідчих дій.

ІІІ. Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність доказів неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Колегія суддів враховує встановлені під час апеляційного розгляду конкретні обставини інкримінованого підозрюваному злочину та дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 , що вказує на неможливість застосування до підозрюваного на даній стадії досудового розслідування більш м`якого запобіжного заходу, які здатні запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам і забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Зважаючи на те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, врахувавши всі обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя обґрунтовано розглянув клопотання про продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою та враховуючи суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів приходить до висновку, що продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 є виправданим, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених вище ризиків.

Висновки апеляційного суду.
За таких умов, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, стороною обвинувачення надано достатні та переконливі дані, які вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам, а стороною захисту не надано жодного доказу, які свідчать про протилежне та спростовують ці твердження.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу захисника необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 29.11.2019 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, у кримінальному провадженні №0003724, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.10.2019 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4