ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8115/20
провадження № 1-кс/753/1939/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" травня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

слідчий суддя ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання Старшого слідчого слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління поліції у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене з Прокурором Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 , по матеріалам досудового розслідування, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006545 04.09.2019 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючий, одружений, маючого на утриманні малолітню дитину зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 189 КК У країни,

встановив:
Старший слідчий СВ Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження № №0006545 від 04.09.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 189 КК України.

В обґрунтування вказаного клопотання слідчий зазначає, що ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення злочинів проти власності, маючи не зняту та не непогашену у встановленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, умисно вчинив тяжкі злочини.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, ОСОБА_5 маючи злочинний намір на скоєння нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, будучи особою яка раніше вчиняла розбій, вступив у злочинну змову з ОСОБА_7

29.08.2019 о 17 год. 50 хв. ОСОБА_5 , реалізуючи злочинний умисел, спільно з ОСОБА_7 , діючи групою осіб, перебуваючи біля буд. АДРЕСА_2 , помітили раніше незнайомого ОСОБА_8 , до якого ОСОБА_5 , звернувся та представився працівником поліції, і запропонував пройти за ріг будинку, щоб поспілкуватись.

Знаходячись за рогом вказаного будинку, ОСОБА_5 , та ОСОБА_7 , реалізовуючи свій спільний злочинний умисел, та злочинні ролі які були попередньо розподілений між собою, згідно яких ОСОБА_5 мав продемонструвати зброю перед потерпілим та забрати майно, який мав при собі для полегшення вчинення злочину, а ОСОБА_7 , мав спостерігати за прилеглою до місця вчинення злочину територією з метою попередження появи сторонніх осіб, ОСОБА_5 дістав з сумки яка перебувала на ньому предмет схожий на пістолет далі пересмикнув затвор, тим самим послав патрон до патронника, чим зробив його готовим для стрільби, після чого приставив його в область колінного суглоба ОСОБА_9 , при цьому наказав мовчати та не зчиняти галасу, погрожуючи при цьому фізичною розправою. ОСОБА_8 реально сприйнявши погрози ОСОБА_5 та реально розцінюючи загрозу для свого життя та здоров`я, підкорився їхнім вимогам.

Продовжуючи свої злочині дії, направлені на заволодіння чужим майном, ОСОБА_5 діючи спільно та узгоджено з ОСОБА_7 , почав вимагати від потерпілого гроші, які зберігаються, при ньому, на що ОСОБА_8 повідомив вказаним особам, що грошей у нього при собі не має.

Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється в тому, що він своїми умисними діями, вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, вчинений особою яка раніше вчиняла розбій, тобто у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Крім того, після вчинення розбійного нападу, на потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , цей же день, приблизно о 18 год. 30 хв., знаходячись біля будинку № 40 по вул. Урлівська в м. Києві, з метою особистого збагачення вирішили вчинити вимагання грошових коштів від ОСОБА_10 , З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне вимагання грошових коштів ОСОБА_5 , повідомив ОСОБА_10 , що він начебто причетний до побиття його родича, погрожуючи вбивством та фізичною розправою, став вимагати передачі йому грошові кошти в сумі 10000 грн., які потрібно відшкодувати за заподіяні тілесні ушкодження. В той час ОСОБА_7 , з метою досягнення позитивного результату, у вчиненні вказаного злочину, а саме, отримати грошові кошти шляхом вимагання, став залякувати потерпілого, усним висловлювання про застосування насильства.

В результаті чого ОСОБА_8 будучи наляканим за своє життя, припускаючи можливість насильства, яке є небезпечним для його життя та здоров`я, попередньо знаючи що у ОСОБА_5 , при собі мається предмет зовні схожий на пістолет, ОСОБА_8 , уникаючи можливих шкідливих наслідків, вимушений був погодитись з вимогами ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , одночасно повідомив останніх, що наразі грошових кошти у нього відсутні, в тому числі на банківській картці. На що, ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на вимагання чужого майна ОСОБА_10 діючи в групі спільно з ОСОБА_7 , почали вимагати у останнього, щоб він зателефонував своїм знайомим, з метою отримання грошей, які вони вимагали.

ОСОБА_10 , знаходячись в стані сильного душевного хвилювання, зателефонував своєму товаришу ОСОБА_11 з проханням перерахувати грошові кошти в сумі 10000 грн. на банківську карту «Монобанк». Водночас ОСОБА_5 взяв слухавку та повідомив ОСОБА_11 , що він є працівником поліції та у його товариша нібито виникли серйозні проблеми, а саме ОСОБА_8 затриманий за зберігання наркотичних засобів, і з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності необхідно перерахувати грошові кошти на його банківську картку. ОСОБА_11 , будучи впевнений в словах ОСОБА_5 , виконав його вимоги, перерахував 2 500 грн. на банківську карту «Монобанк», яка належить потерпілому.

Разом з тим, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 , повідомили ОСОБА_8 , що даних грошових коштів, не достатньо, у зв`язку з чим, останній в телефонному режимі збільшив кредитний ліміт на власній банківській картці «Монобанк» на суму 2000 грн.

В подальшому, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , супроводили ОСОБА_10 , до банкомата який розташований по вул. Урлівська, 38 в м. Києві, де потерпілий зняв грошових кошти в сумі 4500 грн., та передав ОСОБА_5 .

Проте, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 , продовжували свої злочинні дії, та вимагали більше грошових коштів, ОСОБА_8 , переймаючись за своє життя знову зателефонував ОСОБА_11 , який вдруге перерахував на його вказану картку грошові кошти в розмірі 5000 грн.

Продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , разом з ОСОБА_8 вдруге попрямували до банкомата по буд. АДРЕСА_3 , де потерпілий зняв грошових кошти в сумі 4900 грн., та передав ОСОБА_5 .

Отримавши від ОСОБА_12 , грошові кошти в розмірі 9400 грн., ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 відпустили потерпілого, при цьому повідомили, що він винен ще завтра віддати їм грошові кошти.

Після цього, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 , з місця вчинення злочину зникли, а грошовими коштами розпорядились на власний розсуд..

Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється в тому, що він своїми умисними діями, вчинив, вимагання поєднане з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 189 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованих йому злочинах, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 189 КК України, обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 04.09.2019; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 ; протоколом впізнання предметів; протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_11 .

Прокурор вважає, що у порядку ст. 177 КПК України встановлені ризики, що підозрюваний ОСОБА_5 може: переховуватися від органів досудового розслідування, та/або суду, оскільки усвідомлюючи невідворотність реального покарання, а також тяжкість покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 10 років може спонукати до переховування, міцних соціальних зв`язків за місцем мешкання, родини, неповнолітніх дітей немає; вчинити інший злочин чи продовжити злочин, у якому підозрюється, оскільки раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних та більш тяжких злочинів. До останнього під час винесення вироку суддями застосовувалась ст.ст. 75, 104 КК України, яка застосовується до неповнолітніх, тому слідство вважає що ОСОБА_5 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та продовжує злочину діяльність, як засіб для існування; незаконно впливати на потерпілого та свідків, показання яких судом безпосередньо на даний час не сприймались. Так, з метою зміни потерпілим своїх показань або відмови від дачі показань суду можливий ризик впливу на потерпілого.

Також прокурор наголошував, що інший запобіжний захід окрім тримання під вартою не може бути застосовано до підозрюваного, у зв`язку з тим, що останній немає місця роботи та засобів для власного забезпечення, та визначив вчинення злочинів проти власності як джерело для здобуття коштів та матеріальних благ, що сприятиме вчиненню нових злочинів та не зможе перешкодити від переховування від органів досудового розслідування та суду, адже останній неодноразово притягувався за аналогічні злочини, тому слідство вважає, що ОСОБА_5 може взагалі покинути територію України. Окрім того, ОСОБА_5 вчинив два тяжких злочини відповідно до ст. 12 КПК України, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років та 10 років, а тому зазначений запобіжний захід не може запобігти ризику незаконного впливу на них.

У судовому засіданні прокурор внесене до суду клопотання підтримав, просив його задовольнити, з підстав наявності ризиків та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання процесуальних рішень у справі.

Захисник та підозрюваний в судовому засіданні проти задоволення клопотання про застосування такого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, та просили обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, додатково надали до суду копію свідоцтва про шлюб та народження.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, вивчивши матеріали клопотання, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання, у зв`язку з наступним.

29.04.2020 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 189 КК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності підстав, зазначених статтею 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, які зазначені статтею 178 КПК України.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 189 КК України, які відносяться до особливо тяжких злочинів, а відтак вважаю наявними підстави, з якими закон пов`язує можливість обрання особі запобіжного заходу.

Відповідно до Закону України від 30 червня 1993 року № 3352-XII «Про попереднє ув`язнення» таке ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Тримання осіб, взятих під варту, відповідно до завдань кримінального судочинства здійснюється на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог Загальної декларації прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження з ув`язненими і не може поєднуватися з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Метою попереднього ув`язнення згідно з цим законом є запобігання можливому ухиленню особи, взятої під варту, від органів досудового розслідування та суду, перешкоджанню кримінальному провадженню або зайняттю злочинною діяльністю, а також забезпечення виконання вироку та видачі (екстрадиції) або транзитного перевезення особи.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу (в тому числі у вигляді тримання під вартою) відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Запобіжні заходи, у тому числі тримання під вартою, як і затримання особи, є видами заходів забезпечення кримінального провадження (ст. 131 КПК України). Ці заходи, як і направлення особи до медичного закладу для проведення стаціонарної судово-медичної або судово-психіатричної експертизи та переміщення особи, яка відбуває покарання, в установу попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі в судовому розгляді кримінального провадження не можуть переслідувати мету покарання особи за вчинений злочин, оскільки це суперечить презумпції невинуватості.

Затримання, тримання особи під вартою, направлення її до медичного закладу для проведення стаціонарної судово-медичної або судово-психіатричної експертизи, переміщення особи, яка відбуває покарання, в установу попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі в судовому розгляді кримінального провадження є заходами не кримінально-правового, а кримінально-процесуального характеру, що мають на меті виключно забезпечення належного здійснення кримінального провадження. Застосування цих заходів не може розглядатись як безпосередній наслідок вчиненого злочину, оскільки вони обумовлені не визнанням судом особи винною, а застосовуються до моменту постановлення вироку та/або до набрання ним законної сили за наявності відповідних підстав, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.

В силу ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення та про наявність достатніх підстав, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але не доведе обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеному у клопотанні, що має місце по даному кримінальному провадженню, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

При вирішенні питання щодо запобіжного заходу підозрюваній, суд також враховує, що при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно дотримуватися вимог ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, при цьому, ризик переховування обвинувачених від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

При розгляді даного клопотання, суд, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, виходить з усвідомлення, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, і що це питання не може вирішувати «in abstracto». Це питання має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими суд мотивує своє рішення, та належно задокументованих фактів. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагають істинні потреби публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують вимогу поваги до особистої свободи (рішення в справі «Лабіта проти Італії» (Labita v. Italy) [ВП], заява № 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).

Також, у Рішеннях ЕСПЛ «Летельє проти Франції», «Мамедова проти Росії», а також правових позицій, викладених у п. 80 Рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», та у рішенні від 12 січня 2012 р. у справі «Тодоров проти України», визначено принцип призначення альтернативного запобіжного заходу, згідно з яким «для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою».

У справі «Ігнатов проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 5 Конвенції, разом зі статтями 2, 3 і 4, є серед основоположних прав, що захищають фізичну безпеку особистості і в цій якості її важливість має першорядне значення. Її головна мета полягає в тому, щоб не допустити свавільного або необґрунтованого позбавлення волі. Зокрема, можна ідентифікувати три основні засади у практиці Суду: вичерпний характер винятків, які повинні бути інтерпретовані строго і які не допускають широкого трактування відповідно до інших положень Конвенції (зокрема, статті 8-11 Конвенції); законності затримання, включаючи матеріальне та процесуальне право, що є вимогою ретельного дотримання принципу верховенства права. Одним з найбільш поширених видів позбавлення волі у кримінальному провадженні є досудове тримання під вартою. Таке тримання є одним із винятків із загального правила, що кожна людина має право на свободу (параграф 1 статті 5), та передбачено в підпункті (с) пункту 1 статті 5 Конвенції.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, аналізуючи доводи прокурора щодо необхідності застосування до підозрюваного ОСОБА_5 найбільш суворого виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також зіставляючи їх з вищевказаними вимогами кримінального процесуального закону і практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя вважає, що прокурором не наведено достатніх і належних доказів існування у сукупності всіх ризиків зазначених прокурором.

Аналізуючи можливість обрання щодо підозрюваного іншого запобіжного заходу, слідчий суддя звертає увагу на те, що на початковій стадій досудового розслідування ризики перешкоджання підозрюваним у проведенні досудового розслідування, зокрема - збиранні доказів, є найвищими, і забезпечення найбільш ефективного та оперативного розслідування в даному випадку, на переконання суду, можливе у випадку тримання підозрюваного під домашнім арештом, який є найм`якшим запобіжним заходом на даній стадії кримінального провадження серед ефективних.

В той же час, суд вважає, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, а отже, оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, наявність у підозрюваного постійного місця проживання, стану здоров`я, слідчий суддя дійшов висновку, що підозрюваному необхідно обрати більш м`який запобіжний захід, а саме у вигляді домашнього арешту, що передбачено ст.181 КПК України та полягає в забороні залишати місце свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період доби з 22.00 год. до 06.00 год. наступної доби, строком на два місяці, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, оскільки, на думку слідчого судді, застосування такого, менш суворого запобіжного заходу, зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 176-179, 184, 193, 194, 196, 309, 369-372, 376, 395 КПК України, практикою Європейського суду з прав людини, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання - відмовити.

Обрати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період доби з 22.00 год. до 06.00 год. наступної доби, строком на два місяці, однак в межах строку досудового розслідування, зобов`язавши останнього прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме:

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає (м. Київ), без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утриматися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади, свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, крім паспорту громадянина України.

Ухвалу щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Роз`яснити підозрюваному, що працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Строк дії ухвали визначити до 23.07.2020 року.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя: ОСОБА_1