Ухвала

13 вересня 2019 року

м. Київ
справа № 611/293/17
провадження № 51-4924 км 18
Верховний Суд колегією суддів першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши заяву судді ОСОБА_1 про самовідвід,
встановив:
Так, вироком Барвінківського районного суду Харківської області від 22 червня 2016 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк його перебування під вартою з 02 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15 лютого 2018 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вказані вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду засудженим ОСОБА_4 оскаржено в касаційному порядку.
У своїй касаційній скарзі з доповненнями засуджений вказував про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне застосування положень ч. 5 ст. 72 КК України, та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого ним злочину через суворість.
Постановою колегії суддів першої судової палати Кримінального касаційного суду Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у складі головуючого ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вказану касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_4 задоволено частково, вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду змінено. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк його перебування під вартою з 02 лютого 2017 року по 15 лютого 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті судові рішення залишено без зміни.
11 вересня 2019 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 , у якій останній ставить питання про перевірку вироку Барвінківського районного суду Харківської області від 22 червня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Харківської області від 15 лютого 2018 року, а також постанови Верховного Суду від 10 квітня 2019 року.
Автоматизованою системою документообігу Верховного Суду для розгляду касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 визначено колегію суддів у складі головуючого ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Підставою заявленого самовідводу є те, що суддя ОСОБА_1 , як суддя Верховного Суду, висловив свою думку щодо законності та обґрунтованості рішень судів першої та апеляційної інстанції. Крім того, суддя ОСОБА_1 вважає за неможливе надавати оцінку доводам касаційної скарги засудженого щодо перевірки постанови Верховного Суду від 10 квітня 2019 року, оскільки це може викликати сумніви у його неупередженості, враховуючи, що таке рішення було оформлено та ухвалено за його участі, як суддею-доповідачем.
Положення ст. 75 КПК України передбачають обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні.
Так, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 75 КПК України у складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.
Під час перевірки матеріалів касаційного провадження, підстав, що унеможливлюють участь судді ОСОБА_1 у даному касаційному провадженні, або викликають сумнів у його неупередженості, колегією судді не встановлено.
Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, заява судді ОСОБА_1 про самовідвід задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 75 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у задоволенні заяви судді ОСОБА_1 про самовідвід.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3