Справа № 135/1006/18
Провадження № 1-в/135/5/19
09.07.2019 Ладижинський міський суд Вінницької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
розглянувши в режимі відеоконференції в приміщенні Ладижинського міського суду Вінницької області клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну покарання більш м`яким з довічного позбавлення волі на позбавленні волі на певний строк,
У липні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про заміну покарання більш м`яким з довічного позбавлення волі на позбавленні волі на певний строк, обґрунтовуючи його тим, що він засуджений 01.08.2007 Апеляційним судом АРК за п. п.7, 9, 12, 13 ч.2 ст. ст.115, 71 КК України до довічного позбавленння волі. Строк відбування покарання обраховується з 25.03.2007. Вважає, що відповідно до ч. 3 ст. 74 КК України, призначена йому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону, у зв`язку з чим його покарання має бути пом`якшене.
В судовому засіданні ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 клопотання підтримали, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні та просили його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого, оскільки воно не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, яке не передбачає заміну довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням.
Заслухавши пояснення засудженого, його захисника, враховуючи думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати такі питання, зокрема, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 74 КК України.
Згідно ч. 3 ст.74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого санкцією нового закону. У разі, якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною 1 статті 72 цього Кодексу.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений 01.08.2007 вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим за п. п.7, 9, 12, 13 ч.2 ст. ст.115, ст.71 КК України до довічного позбавленння волі.
Згідно ухвали Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 01.08.2007 зазначено, що строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 25.03.2007, тобто з дня його затримання.
Вирок Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 01.08.2007 набрав законної сили 03.09.2007.
Засуджений на даний час відбуває покарання в ДУ «Ладижинська виправна колонія № 39».
Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально - правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
За вчинені ОСОБА_4 злочини, передбачені п. п.7, 9, 12, 13 ч.2 ст. ст.115 КК України максимальне покарання передбачено у виді довічного позбавлення волі.
Призначене вироком Апеляційного суду Автономної Республіки Крим відносно ОСОБА_4 покарання у виді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам КК України, які діяли на момент вчинення ним злочину.
Дійсно, відповідно до ст. 81 та 82 КК України передбачена можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засуджених або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Так, відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин;
2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі;
3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Стаття 82 КК України передбачає, що особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин;
2) не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі;
3) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Порядок застосування зазначених норм права було роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. Так, відповідно до п.3 та 4 зазначеної постанови визначено, що відповідно до ч. 1 ст. 81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.
Таким чином, діюче кримінальне законодавство дозволяє застосовувати положення ст. 81 та 82 КК України лише до вказаної категорії осіб, при цьому покарання у вигляді довічного позбавлення волі є окремим видом покаранням, умовно-дострокове звільнення від відбування якого або заміна його на більш м`яке не передбачено.
Статтею 51 КК України передбачені види покарань до осіб визнаних винними у вчиненні злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
Виходячи із зазначених вище положень, умовно-дострокове звільнення чи заміна до призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі, не передбачена і можлива виключно на підставі ч. 2 ст. 87 КК України, що виходить за межі повноважень суду.
Поряд з чим суд зазначає, що законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.
Положенням ч. 1 ст.87КК України передбачено можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.
Згідно ч. 2 ст. 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Детальний механізм помилування визначений Положенням «Про порядок здійснення помилування», затвердженим Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015.
Таким чином, нормами Кримінального Кодексу України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та практиці Європейського суду з прав людини.
Такою можливістю вправі скористатися і засуджений ОСОБА_4 .
За даних обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну покарання більш м`яким з довічного позбавлення волі на позбавленні волі на певний строк слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 51, 81, 82, 87 КК України, п.п. 3,4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, п.п. 2-5, 9 Положення «Про порядок здійснення помилування», затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, ст.ст. 537, 539 КПК України суд,

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про заміну покарання більш м`яким з довічного позбавлення волі на позбавленні волі на певний строк відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд Вінницької області.
Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя