Постанова

Іменем України
5 грудня 2019 року

м. Київ
справа № 521/3312/19

провадження № 51-2266км19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 13 березня 2019 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 березня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003694.
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ухвалою від 13 березня 2019 року, встановивши, що скаргу ОСОБА_6 від 25 лютого 2019 року було подано після закінчення строку, передбаченого ч. 1 ст. 304 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), і питання про його поновлення не порушується останньою, повернув цю скаргу особі, яка її подала, а також відмовив у відкритті провадження за її скаргою щодо зобов`язання слідчого та прокурора вчинити певні дії.

Не погоджуючись із таким рішенням слідчого судді, 18 березня 2019 року ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу.
Суддя Апеляційного суду Одеської області ухвалою від 19 березня 2019 року повернув ОСОБА_6 апеляційну скаргу на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК, оскільки вона не підтвердила своїх повноважень, які б давали можливість віднести її до осіб, визначених у пунктах 19 ч. 1 ст. 393 КПК.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі та доповненнях до неї ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвали слідчого судді та апеляційного суду. Обґрунтовуючи свої вимоги, скаржниця зазначає, що апеляційний суд незаконно повернув її апеляційну скаргу, оскільки вона надала документи на підтвердження факту визнання її потерпілою у кримінальному провадженні, тому, на думку ОСОБА_6 згідно з п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК вона має право на оскарження зазначеного рішення слідчого судді. Вважає, що апеляційний суд, повернувши її скаргу, обмежив її право на доступ до правосуддя. Крім того, стверджує, що згаданий суд у разі виявлення недоліків апеляційної скарги повинен був залишити її без руху.

Крім того, до Верховного Суду від ОСОБА_6 надійшла заява про здійснення касаційного розгляду без її участі.
Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції прокурор частково підтримала касаційну скаргу, просила ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у цьому суді.
Мотиви суду
Відповідно до ст. 438 КПК предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
У п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК передбачено, що підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, окрім іншого, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Доводи, викладені у касаційній скарзі ОСОБА_6 , про істотне порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону є обґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 370, ч. 2 ст. 418 КПК ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою. Зокрема, законим є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, а отже, й загальних засад.

Право особи на апеляційне оскарження спрямовано насамперед на реалізацію права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Забезпечення такого права є однією з важливих гарантій ухваленняправосудного рішення у кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 2 ст. 24 КПК гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Доступ до правосуддя є одним з основоположних принципів верховенства права, гарантованих Конституцією України (ч. 2 ст. 55, п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Апеляційний суд повною мірою не врахував наведених законодавчих положень.
Як убачається зі змісту ухвали, апеляційний суд, повертаючи скаргу ОСОБА_6 на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК, мотивував своє рішення тим, що матеріали справи та подана апеляційна скарга не містять документів, які би підтверджували повноваження особи щодо якої здійснюється провадження.
Проте з таким рішенням апеляційного суду щодо скарги ОСОБА_6 Верховний Суд не може погодитися.
Положеннями ст. 393 КПК визначено перелік осіб, які мають право на апеляційне оскарження судового рішення. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 393 КПК апеляційну скаргу мають право подати потерпілий або його законний представник чи представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції.
З матеріалів справи вбачається, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців навпроти графи «керівник юридичної особи та осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи» зазначено ОСОБА_6 (а.п. 10 ).

Відповідно до протоколу допиту від 29 листопада 2016 року слідчий Малиновського відділу поліції у м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області допитав потерпілу ОСОБА_6 , яка є директором ТОВ «Краян-навч» та ознайомлено її з правами, передбаченими ст. 56 КПК (а.с. 23).
Згідно з витягом із кримінального провадження № 0003694 відомості до ЄРДР вніс слідчий за заявою потерпілої ОСОБА_6 про неправомірні дії начальника охорони ОАО «ХК Краян» ОСОБА_7 щодо приміщення офісуТОВ «Краян-навч.», керівником якого є ОСОБА_6 (а. с. 31).
Разом з тим, зі змісту самої постанови слідчого Малиновського відділу поліції у м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області від 9 листопада 2018 року про закриття кримінального провадження вбачається, що у ній вказано процесуальний статус ОСОБА_6 як потерпілої.

З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що на час ухвалення оскарженого судового рішення в розпорядженні апеляційного суду були достатні дані, які вказували на те, що ОСОБА_6 є потерпілою у цьому провадженні.
Таким чином, ухвалюючи рішення про повернення апеляційної скарги, апеляційний суд не з`ясував та не перевірив належним чином відповідно до вимогст. 55, п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України, ст. 24 КПК, п. 7 ч. 1 ст. 393 КПК, чи мала ОСОБА_6 права на апеляційний перегляд ухвали слідчого судді як потерпілої в межах кримінального провадження, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про подання апеляційної скарги особою, яка не має права подавати таку скаргу.
За таких обставин суд апеляційної інстанції при вирішенні питання про повернення апеляційної скарги ОСОБА_6 допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, які є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Таким чином, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, а провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно взяти до уваги наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК та ухвалити судове рішення, яке відповідає ст. 370 КПК.

Що стосується посилань ОСОБА_6 на незаконність ухвали слідчого судді районного суду, то в силу ст. 424 КПК згадане рішення не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Необґрунтованими також є доводи, наведені у касаційній скарзі ОСОБА_6 про те, що апеляційний суд у разі виявлення недоліків у поданій нею апеляційній скарзі повинен був залишити її без руху.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі № 686/24639/17 (провадження № 51-5496км18), під час апеляційного перегляду рішень слідчих суддів апеляційний суд не вправі ухвалювати рішення про залишення апеляційної скарги без руху та про її повернення, якщо особа не усунула недоліків, оскільки положення ст. 398 КПК, частин 1, 2 та п.1 ч.3 ст. 399 КПК застосовуються до апеляційних скарг, поданих на судові рішення, передбачені частинами 1,2 ст. 392 КПК, а що стосується оскарження судових рішень, передбачених ч. 3 ст. 392 КПК (ухвали слідчого судді), то застосуванню підлягають положення ст. 422 КПК.

З огляду на наведене касаційну скаргу ОСОБА_6 слід задовольнити частково.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 березня 2019 року про повернення апеляційної скарги ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 13 березня 2019 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3