Справа № 206/4289/19
Провадження № 1-в/206/312/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника адміністрації ДУ ІВЦ №133 ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпро клопотання адміністрації ІВЦ (№133) щодо засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дружківка Донецької області, громадянина України, із середньо - технічною освітою, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого: 21.03.2016 року Дружківським міським судом Донецької області за ч.3 ст. 297 КК України до 4 років обмеження волі;
-31.10.2017 року Іллічівським районним судом м. Маріуполь Донецької області за ч.1 ст. 309, ст. 71 КК України до 2 років 10 місяців обмеження волі;
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

02.08.2019 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернулась з поданням адміністрація Державної установи «Ігренський виправний центр (№133)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 посилаючись на те, що він відбув 2/3 частини призначеного покарання, характеризується позитивно, за час відбування покарання довів своє виправлення.

Представник ДУ ІВЦ №133 та засуджений ОСОБА_5 підтримали подання, просили задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення подання.

Розглянувши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, представника виправної установи, засудженого, суд вважає, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити з наступних підстав.

В силу ст. 81 КК України, особам, які відбувають покарання, у тому числі у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною працею та зразковою поведінкою довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 засуджений 31.08.2017 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області за ч 1 ст. 309 КК України, на підставі ст. 71 КК України до 2 років 10 місяців обмеження волі. ОСОБА_5 відбув 3/4 призначеного строку покарання, характеризується позитивно, відповідно до наданої адміністрацією установи довідки за час відбуття покарання у ДУ ІВЦ №133 має шість заохочень та одне стягнення, яке зняте (а.с. 4), з листопада по грудень 2017 року, з січня по грудень 2018 року, з січня 2019 року по теперішній час працював на власному виробництві.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд виходить з того, що умовно-дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд враховує не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.

Так, відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно з вимогами ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.

Вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд повинен перевірити, в тому числі, і факт того, чи довів засуджений своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому головною умовою прийняття такого рішення є об`єктивна доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд дійшов висновку, що подання адміністрації Державної установи «Ігренський виправний центр (№133)» щодо засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є суто формальне, оскільки сам засуджений не зміг в судовому засіданні пояснити доцільність його умовно-дострокового звільнення, не виказував жалю до скоєного, та, що його дії за весь період відбування покарання свідчили про доведення ним свого виправлення.
Разом з тим, сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_5 зазнає позитивних змін.
Крім того, зважаючи на те, що ОСОБА_5 будучи засудженим за умисний злочини, на шлях виправлення не ставав, а вчинив злочин пов`язаний із незаконним обігом наркотичних засобів вже відбуваючи покарання у Маріупольському виправному центрі №138.

Отже наявних доказів, недостатньо суду щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень, до того ж сама по собі наявність шести заохочень у виправній установі не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_5 на даний час не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81 Кримінального кодексу України ст. 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні клопотання адміністрації ІВЦ (№133) щодо засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом 7 (семи) днів до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1