Справа № 333/3184/19
Пр. № 1-кп/333/515/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого : ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, неодруженого, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має середню освіту, працюючого слюсарем Холдинг Різ ЛТД, , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України,

Судовим слідством, суд -

ВСТАНОВИВ:
Інспектор роти №2 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у місті Запоріжжя Департаменту патрульної поліції капрал поліції ОСОБА_7 , відповідно до ст. ст. 1, 17 Закону України «Про Національну поліцію», п. 2.1 розділу 2 посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 4/1 від 05.01.2016, п. 1 примітки до ст. 364 КК України є особою, яка постійно здійснює функції представника Національної поліції України - центрального органу виконавчої влади, який служить суспільству, шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку у зв`язку з чим він є службовою особою.

Так, 15.05.2019 близько 21 години 40 хвилин інспектором роти № 2 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у місті Запоріжжя Департаменту патрульної поліції капрал поліції ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 під час патрулювання Комунарського району міста Запоріжжя на службовому автомобілі марки «Тойота Пріус», державний номерний знак НОМЕР_1 , у складі екіпажу № 601, на ділянці дороги біля будинку №11 по вул. Автозаводській у місті Запоріжжі було помічено чоловіка із явними ознаками наркотичного сп`яніння, під час перевірки який представився - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якого під час поверхневої перевірки було виявлено коробок з сірників, в якому знаходилась речовина рослинного походження, ймовірно наркотичного характеру. Після цього, інспектором роти № 2 батальйону № 4 Управління патрульної поліції у місті Запоріжжя Департаменту патрульної поліції капралом поліції ОСОБА_7 було прийнято рішення про виклик на місце слідчо-оперативної групи Комунарського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області для проведення відповідних слідчих дій.

Однак, ОСОБА_4 , не бажаючи настання негативних правових наслідків для себе за скоєне ним правопорушення, у тому числі з можливим притягненням до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України, у нього виник умисел на надання працівнику поліції капралу поліції ОСОБА_7 який є службовою особою правоохоронного органу, неправомірної вигоди за невчинення ним в інтересах ОСОБА_4 , з використанням наданого йому службового становища дій, які він повинен виконати, а саме: не викликати на місце слідчо-оперативну групу Комунарського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області для проведення відповідних слідчих дій.

Реалізуючи виниклий злочинний умисел, ОСОБА_9 , перебуваючи біля вищезазначеного будинку, запропонував капралу поліції ОСОБА_7 , який згідно з вимогами ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», є працівником правоохоронного органу, неправомірну вигоду у розмірі 300 гривень, при цьому намагався передати останньому декілька купюр Національної валюти України та повідомивши, що передає гроші за не вживання подальших дій з документування вчинення ним правопорушення.

Працівник поліції на пропозицію отримання неправомірної вигоди, запропонованої ОСОБА_9 не погодився, відмовився та наполіг на необхідності складення стосовно останнього матеріалів про правопорушення, з одночасним повідомленням оператора «102» ГУНП у Запорізькій області про факт вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, одночасно викликавши слідчо-оперативну групу Комунарського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУ НП в Запорізькій області.

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 , відповідно до якого, останній обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, яке кваліфікується як пропозиція надати службовій особі неправомірної вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, будь-якої дії з використанням службового становища.

27.11.2019 року під час судового засідання прокурор повідомив, що він з обвинуваченим уклав угоду про визнання винуватості. Згідно вказаної угоди, 27 листопада 2019 року між обвинуваченим ОСОБА_9 та прокурором Комунарського відділу Запорізької місцевої прокуратури №2 Запорізької області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 00001615 від «16» травня 2019 року, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в приміщенні прокуратури Комунарського району м. Запоріжжя за спільною ініціативою та обопільною згодою укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до умов зазначеної угоди прокурор ОСОБА_3 та ОСОБА_9 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.369 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин та покарання, яке повинен понести обвинувачений. Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_9 буде призначене покарання за ч.1 ст.369 КК України у виді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`ясненні сторонам угоди.

У судовому засіданні обвинувачений визнав свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, у повному обсязі та пояснив, що зможе виконати усі умови, передбачені угодою. Прокурор ОСОБА_3 та ОСОБА_9 підтвердили суду, що угода про визнання винуватості ними укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просили її затвердити, призначивши узгоджену в ній міру покарання.

На виконання вимог ст. 474 КПК України, судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосовано, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України.

Таким чином, суд, заслухавши обвинуваченого, думку прокурора і захисника, дослідивши матеріали провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України та КК України дійшов до такого.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ у справі «Коваль проти України» від 19 жовтня 2006 року, суд наголосив, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення».

Стаття 6 Конвенції гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роу і Дейвіс проти Сполученого Королівства»). А також у рішеннях в справах «Леонід Лазаренко проти України» від 28 жовтня 2010 року та «Боротюк проти України» від 16 грудня 2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що «… ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (рішення у справі «Сейдович проти Італії»).

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Частиною 2 статті 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого.

Згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, який згідно ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Також, судом з`ясовано, що ОСОБА_9 цілком розуміє: що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо злочину, у вчиненні якого його він обвинувачується, а обвинувачений має права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України; наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, зокрема, про характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до обвинуваченого у разі затвердження угоди судом; права, передбачені ч. 5 ст. 474 КПК України.

Зі змісту угоди про визнання винуватості від 27.11.2019 року вбачається, що вона відповідає вимогам, встановленим в ст. 471 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити. Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання підозри та її правова кваліфікація із зазначенням частини статті Кримінального Кодексу України; істотні для даного кримінального провадження обставини; узгоджене покарання та згода сторін на його призначення; наслідки укладення та затвердження угоди; наслідки невиконання угоди. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.

Крім того, судом встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, ОСОБА_9 зможе виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Для з`ясування добровільності укладення угоди прокурором надані матеріали провадження № 00001615, які судом вивчені на предмет наявності скарг обвинуваченого під час досудового розслідування, але останні відсутні.

Судом встановлено, що дії ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.369 КК України, які виразилися у пропозиції надати службовій особі неправомірної вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, будь-якої дії з використанням службового становища, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, і обставину, що пом`якшує його покарання, а саме: щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Приймаючи до уваги, що умови даної угоди відповідають вимогам ст. 471 КПК України та КК України, враховуючи, що обвинуваченому ОСОБА_9 роз`яснені та зрозумілі наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав та необхідність затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_9 і призначення останньому узгоджених сторонами виду та міри покарання.

Процесуальні витрати згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 370, 373, 374, 468, 469, 472 - 476 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду від 27.11.2019 року по кримінальному провадженню № 00001615 про визнання винуватості, укладену між прокурором Комунарського відділу Запорізької місцевої прокуратури №2 Запорізької області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.369 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.
Речові докази:

- диск із відео-записами з боді-камер співробітника патрульної поліції ОСОБА_7 , долучений до матеріалів кримінального провадження, після набрання вироком законної сили залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні не застосовувались.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суду м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Комунарского районного суду
м.Запоріжжя ОСОБА_1