Номер провадження 11-кп/816/99/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/10079/16-к за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Сум від 26.06.2018, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , раніше судима

визнана винуватою в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_9

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , не оспорюючи фактичні обставини, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 , просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким на підставі ч. 4 ст. 70 і ч. 3 ст. 72 КК покарання призначене за цим вироком у виді арешту строком на 4 місяці та за вироком Зарічного районного суду м. Сум від 22.11.2016 у виді штрафу в розмірі 850 грн виконувати самостійно. При цьому покарання призначене вироком Зарічного районного суду м. Сум від 22.11.2016 вважати виконаним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що злочини, за які ОСОБА_9 засуджено цим вироком вчинені нею до ухвалення попереднього вироку Зарічного районного суду м. Сум від 22.11.2016.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 21.06.2018 ОСОБА_9 визнана винуватою в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК, та їй призначене покарання: за ч. 2 ст. 185 КК у виді арешту строком на 4 місяці; за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК у виді арешту строком на 3 місяці. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді арешту строком на 4 місяці.

Відповідно до вироку суду, 01.09.2016 близько 15:30 ОСОБА_9 у торговій палатці на території центрального ринку по вул. Засумській, 2 у м. Суми вчинила крадіжку грошових коштів з гаманця потерпілої ОСОБА_12 в сумі 2300 грн. 22.09.2016 близько 13:40 ОСОБА_9 у торговій палатці на території центрального ринку по вул. Засумській, 2 у м. Суми дістала з залишеної без нагляду сумки потерпілої ОСОБА_13 грошові кошти в сумі 900 грн, але вийти з палатки не встигла і з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки була викрита потерпілою.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просила скасувати вирок суду і ухвалити новий вирок, доводи обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_10 , які поклались на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 370 КПК, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор звернувся до суду з обвинувальним актом про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст.185 КК.

Розглядаючи кримінальне провадження суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення та, формулюючи його в мотивувальній частині свого вироку, виклав установлені у судовому засіданні фактичні обставини злочинів із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків, форми вини та мотивів, а саме як повторного, таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_12 та незакінченого замаху на повторне таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_13 .

Разом з тим, незважаючи на встановлені обставини, дії ОСОБА_9 за другим епізодом суд першої інстанції кваліфікував за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК, тобто як закінчений замах на злочин, хоча обвинувачення прокурором не змінювалося.

З резолютивної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції визнав ОСОБА_9 винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 та ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК, однак покарання призначив вже: перший епізод за ч. 2 ст. 185 КК; другий епізод ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК, тобто за зовсім інший злочин, обвинувачення у вчиненні якого ОСОБА_9 не пред`являлося і відповідно судом не розглядалося.

Вказані порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, на думку колегії суддів, є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

При цьому, встановивши в діях ОСОБА_9 наявність ознак одного складу злочину згідно пред`явленого обвинувачення (ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК), кваліфікувавши дії обвинуваченої у цій частині зовсім за іншим складом злочину (ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК), визнавши винуватою знову у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК, але призначивши покарання за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК, суд першої інстанції не дотримався принципу правової визначеності, який закріплений ЄСПЛ у своїх чисельних рішеннях (п.31 у справі «Ракевич проти Росії» (Rakevich v. Russia); п.109 у справі «Церква Бесарабської Митрополії та інші проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. Moldova); п.53 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine) та п.19 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), який є складовою принципу верховенства права і згідно якого «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку», а також у рішеннях КСУ від 29.06.2010 та від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно яких «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п. 3.1 п. 3). «Із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п. 5.4 п. 5)

В іншій справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. The United Kingdom), п. 54 рішення від 23.09.1998) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч. 1 ст. 412 цього Кодексу істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на вказані обставини колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції з мотивів істотного порушення вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки під час апеляційного розгляду будь-яких клопотань з приводу дослідження доказів щодо зазначених вище обставин від учасників судового провадження не надходило, а апеляційний суд позбавлений можливості їх дослідити за власною ініціативою, внаслідок чого позбавлений можливості усунути вказані порушення і ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, задовольнивши таким чином частково апеляційну скаргу прокурора.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що раніше ухвалене судове рішення відносно ОСОБА_9 вже скасовувалося судом апеляційної інстанції з аналогічних підстав і майже аналогічна ухвала апеляційного суду проігнорована судом першої інстанції, що є неприпустимим.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ч. 4 ст. 70 КК), то вони заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_9 визнана винною у вчиненні злочинів, вчинених нею до постановлення попереднього вироку Зарічного районного суду м. Сум від 22.11.2016, тому якщо при новому розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції буде збережений об`єм пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення і вона буде визнана винуватою у вчиненні тих самих злочинів, то їй має бути призначене остаточне покарання за сукупністю злочинів відповідно ч. 4 ст. 70 КК.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Сум від 26.06.2018 відносно ОСОБА_14 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4