справа № 208/6314/19
№ провадження 1-кс/208/2790/19
УХВАЛА
Іменем України

23 вересня 2019 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 захисника ОСОБА_5 , розглянув у закритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0001784 від 19.09.2019 року, за ч.2 ст.156 КК України, -
встановив:
Слідчий звернувся до слідчого судді із погодженим з прокурором вказаним клопотанням, просив накласти арешт на автомобіль JAC S2, коричневого кольору, 2017 року випуску, д.з. НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 , котрий належить ОСОБА_6 .
Клопотання вмотивоване тим, що 18.09.2019 року до Кам`янського ВП надійшло повідомлення від ОСОБА_7 про те, що 18.09.2019 року невстановлена особа у приміщенні невстановленої квартири здійснила розпусні дії відносно малолітньої ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого СВ Кам`янського ВП було порушене кримінальне провадження № 0001784 від 19.09.2019 року за ч. 2 ст. 156 КК України. В ході досудового розслідування було встановлено, що зазначений злочин скоїв гр. ОСОБА_6 1965 року народження по АДРЕСА_1 . 19.09.2019 року у проміжок часу з 22.35 години до 22.55 години слідчим СВ Кам`янського ВП було проведено огляд автомобілю JAC S2, котрий розташований біля буд. АДРЕСА_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході огляду автомобіль JAC S2, коричневого кольору, 2017 року випуску, д.з. НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 був вилучений до майданчику тимчасового тримання транспортних засобів Кам`янського ВП ГУНП у Дніпропетровській області.
На думку слідчого, даний транспортний засіб має суттєве значення по кримінальному провадженню як речовий доказ, він відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України та має доказове значення для встановлення таких фактичних обставин події кримінального правопорушення як механізм вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації кримінального правопорушення та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий зазначає, що метою застосування арешту автомобіля є запобігання можливості його знищення, пошкодження, псування, так як він має бути використаний при проведенні слідчих дій, а саме огляду за участю свідків кримінального правопорушення. Повернення власнику автомобіля без проведення слідчих дій може мати наслідком його знищення, пошкодження, псування та позбавить сторону обвинувачення можливості отримати інші докази, які б вказували на наявність чи відсутність у діях підозрюваного складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України.
У судовому засіданні слідчий ОСОБА_4 підтримав клопотання з підстав, зазначених у його мотивувальній частині.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання слідчого підтримала, додатково зазначила, що автомобіль є як речовим доказом, так і знаряддям вчинення кримінального правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 перевозив на ньому малолітню потерпілу до квартири та безпосередньо у автомобілі вчиняв розпусні дії відносно неї.
Захисник підозрюваного ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні проти клопотання слідчого заперечував, слідчому судді вказав, що клопотання слідчого неконкретизоване, необгрунтоване в частині наявності на ньому слідів кримінального правопорушення, постанова слідчого про визнання автомобілю речовим доказом необгрунтована, автомобіль не відноситься до предмету доказування у кримінальному провадженні та його офіційно зареєстровано за підозрюваним, тобто немає сенсу його арештовувати.
Слідчий суддя, вислухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.
З положень ч. 1 ст. 170 КПК України слідує, що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ч. 3 ст. 170 КПК України).
При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання про накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Надані органом досудового розслідування докази, наявні в матеріалах клопотання, а саме протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 19.09.2019 року, протокол огляду предмету автомобілю JAC S2, д.з. НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 , протокол допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_6 наразі утворюють достатню сукупність для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна з огляду на наступне.
Як встановлено в ході судового засідання, орган досудового розслідування вважає, що автомобіль підозрюваного використовувався як знаряддя вчинення злочину перевезення малолітньої потерпілої та вчинення підозрюваним розпусних дій відносно неї безпосередньо у автомобілі, що підтверджується протоколом допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_9 від 19.09.2019 року, допитаної у присутності законного представника та педагога, яка вказала, що підозрюваний запросив її у автомобіль «джип», перевозив її до квартири, де вчиняв відносно неї розпусні дії та в подальшому вчиняв такі дії безпосередньо в автомобілі.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Під знаряддям вчинення кримінального правопорушення слід розуміти будь-яке майно, яке використовується чи може використовуватися будь-яким чином, цілком або частково, для вчинення злочину чи злочинів.
Наразі, предмет клопотання має ознаки знаряддя вчинення кримінального правопорушення та на теперішній час є обгрунтована необхідність проведення слідчих дій з його використанням, зокрема, як вказує слідчий, проведення його огляду за участю свідків кримінального правопорушення.
Тимчасове позбавлення майнових прав підозрюваного на предмет клопотання, з урахуванням ризиків його переховування або псування підозрюваним з метою ухилення від кримінальної відповідальності або з метою суттєвого зменшення рівня її тяжкості, нівелювання або зменшення доказової бази сторони обвинувачення, наразі має легітимну мету проведення слідчих дій з метою встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення та зібрання доказової бази стороною обвинувачення, що на теперішній час переважає право підозрюваного володіти своїм майном.
На підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Враховуючи встановлені вище ризики нівелювання доказового значення предмету клопотання, що можуть бути реалізовані лише шляхом продовження користування ним та обгрунтованість посилання слідчого на необхідність проведення слідчих дій з його використанням, слідчий суддя вважає, що наразі клопотання слідчого про арешт автомобілю є обгрунтованим та підлягає задоволенню.
Також, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що згідно положень ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Тобто, у випадку тривалого перебування предмету клопотання під арештом, підозрюваний може захистити свої майнові права шляхом звернення з клопотанням в порядку ст. 174 КПК України до слідчого судді або суду, залежно від стадії кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -
постановив:
Клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження №0001784 від 19.09.2019 року,- задовольнити.
Накласти арешт на автомобіль JAC S2, коричневого кольору, 2017 року випуску, д.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу виданого Центром 1246 від 26.09.2017 року серії НОМЕР_3 .
Виконання ухвали про арешт майна покласти на слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 ..
Скасування арешту майна проводиться в порядку передбаченому ст.. 174 КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1