Дата документу 23.05.2019 Справа № 310/660/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/233/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/660/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.185 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Бердянським міськрайонним судом Запорізької області, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000214, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2018 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, який має середню освіту, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:
1) 24.08.1988 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 206 КК України (в ред. 1960 року) до 3 років позбавлення волі;
2) 28.08.1992 року військовим трибуналом Запорізького гарнізону за ч. 3 ст. 141 КК України (в ред. 1960 року) до 3 років позбавлення волі;
3) 19.08.1998 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 81, ч. 3 ст. 140 КК України (в ред. 1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;
4) 01.07.2002 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
5) 04.02.2004 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
6) 23.06.2009 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186, ст.ст. 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;
7) 23.04.2010 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі;
8) 31.03.2015 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі 27.10.2017 року по відбуттю покарання;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2018 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту його затримання після набрання вироком чинності.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 23 січня 2018 року приблизно о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись в приміщенні магазину «Модерн», який розташований за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Італійська, 55, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з торгівельної каси, діючи умисно повторно, з корисливих мотивів, таємно викрав 70 запальничок «LP-01 Кремінь» вартістю 4 гривні 45 копійок за одну, 23 запальнички з ліхтариком «Lion» вартістю 7 гривень 18 копійок за одну, 25 запальничок «Lion Turbo» вартістю 8 гривень 27 копійок за одну, 32 запальнички «Cricket Fusion» вартістю 8 гривень 88 копійок за одну, 23 запальнички з зображенням герба вартістю 7 гривень 37 копійок за одну, 6 запальничок з зображенням вишиванки/посмішки вартістю 4 гривні 56 копійок за одну, а всього на суму 1164 гривні 42 копійки, які належать потерпілій ОСОБА_9 .

Після цього, ОСОБА_8 покинув місце скоєння злочину з викраденим майном, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 1164 гривні 42 копійки.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оскаржуючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність своєї вини та кваліфікацію дій за ч. 2 ст. 185 КК України, просить змінити призначене йому покарання на таке, що не пов`язано з ізоляцією від суспільства, виходячи з наступного. Так, обвинувачений зазначає, що вину визнав повністю, розкаюється, сприяв органам досудового розслідування під час проведення слідчих дій. Також обвинувачений звертає увагу на те, що він перебуває в цивільному шлюбі, його цивільна дружина має малолітню дитину 2009 року народження, є особою з другою групою інвалідності, у зв`язку з чим, його сім`я потребує моральної та матеріальної допомоги, яку забезпечує лише він. Обвинувачений звертає увагу і на те, що хворіє туберкульозом, у зв`язку з чим, перебуває на обліку та лікуванні в Бердянському тубдиспансері, потребує лікування, яке можливе лише у разі його перебування на волі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника, який підтримав апеляційну скаргу свого підзахисного; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація дій останнього, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, ґрунтуються на обставинах, які сторонами провадження не оспорюються, тому, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого та правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Порушень ст.ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, зазначених у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини скоєння злочину, особу винного, який раніше неодноразово судимий, злочин вчинив через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, характеризується задовільно, хворіє на туберкульоз, повністю визнав себе винним, сприяв органам досудового слідства і суду у встановленні обставин справи.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав повне визнання провини, сприяння слідству та суду у встановленні обставин справи. Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, суд не встановив.

Обвинуваченому ОСОБА_8 судом було призначено покарання в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, а саме у виді позбавлення волі у мінімальних межах, і підстав вважати таке покарання надто суворим, колегія суддів не вбачає.

Встановлені судом першої інстанції відомості про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, на думку колегії суддів, навіть з урахуванням доводів, наведених в апеляційній скарзі, істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.

Покарання призначено судом з дотриманням вимог матеріального закону, відповідає принципам справедливості, індивідуалізації, необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного) та попередження вчинення ним нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Обставини, на які послався обвинувачений в апеляційній скарзі, як на підстави для пом`якшення призначеного покарання, були прийняті до уваги судом першої інстанції при призначенні покарання і вважати їх обставинами, що можуть бути повторно застосовані для призначення покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, колегія суддів не вбачає. Доводи обвинуваченого стосовно того, що він перебуває в цивільному шлюбі, його цивільна дружина має малолітню дитину 2009 року народження, яка є особою з другою групою інвалідності, у зв`язку з чим, його сім`я потребує моральної та матеріальної допомоги, яку забезпечує лише він, що, на думку апелянта, є підставою для призначення йому покарання без ізоляції від суспільства, є необґрунтованими та не можуть бути враховані, як підстави для пом`якшення покарання, оскільки обвинуваченим на підтвердження цих доводів не було надано жодного доказу.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання, на переконання колегії суддів, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості чи надмірним для досягнення мети покарання.

Отже, враховуючи вищезазначене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 по зазначених у ній доводах, а відтак і відсутності підстав для зміни судового рішення і пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2018 року відносно
ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4