Справа № 478/1396/19 Провадження № 1-в/478/294/2019
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 вересня 2019 року. Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника ВК 93 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Казанка в режимі відеоконференції з Казанківською виправною колонією № 93 заяву засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення,
Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15.03.2017 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінально правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.186 КК України та на підставі ч.1 ст.71 КК України призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 21.06.2017 року, вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 15.03.2017 року - залишено без змін.

Вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 17.07.2017 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.185 КК України та призначено на підставі ч.ч.1,4 ст.70 КК України покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області із заявою (клопотанням) про застосування відносно умовно - достроково звільнення від відбування покарання.
Ухвалою суду від 02 вересня 2019 року призначено дистанційне судове засідання по розгляду заяви засудженого та витребувано у ДУ «Казанківська виправна колонія (№ 93)» матеріали особової справи на засудженого, а також інші матеріали, які характеризують особу засудженого за період відбування покарання.
В судовому засіданні засуджений та представник ВК № 93 вказану заяву підтримали та просили її задовольнити.
Прокурор проти клопотання заперечувала з підстав не доведення засудженим свого виправлення.
Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали особової справи та матеріали, які характеризують особу засудженого, дійшов наступного висновку.

Так, з матеріалів особової справи засудженого вбачається, що засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі Казанківська виправна колонія (№ 93).

На момент розгляду клопотання невідбута частина покарання засудженого складає 1 рік 1 місяць 11 днів.

З матеріалів особової справи засудженого судом встановлено, що перебуваючи в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» постановами від 12.09.2017 року та 18.04.2018 року на засудженого ОСОБА_5 було накладено дисциплінарні стягнення у вигляді догани, у зв`язку з виявленням та вилученням у нього мобільних телефонів.
Під час відбуття покарання в Ольшанській ВК № 53, з засудженого ОСОБА_5 було зняте раніше накладене стягнення від 02.06.2018 року у виді догани, за сумлінне ставлення до праці по благоустрою.
Як вбачається з виписки з протоколу засідання комісії ДУ «Ольшанська ВК № 53» № 8 від 25.04.2019 року, засудженому ОСОБА_5 було відмовлено в заміні покарання більш м`яким, у зв`язку з тим, що він не став на шлях виправлення.
Згідно характеристики ОСОБА_6 № 53 від 19.04.2019 року, засуджений ОСОБА_5 на виробництві установи не працевлаштований, але виявив бажання працевлаштуватися днювальним до кімнат тривалих та короткочасних побачень, де згодом припинив працювати. По відношенню до представників адміністрації тактовний, але виконує їх законні вимоги тільки під контролем. Норми санітарії та особистої гігієни виконує, але не завжди має охайний зовнішній вигляд. Участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає, не навчається в Ольшанському навчальному центрі № 53 чи в загальноосвітній середній школі при Ольшанській ВК № 53. Соціально-корисні зв`язки з рідними та близькими не підтримує.
Нарядом від 04.04.2019 року № 1.5/3110/Мл, засудженого ОСОБА_5 було вирішено перевести із Ольшанської ВК № 53, в рамках оптимізації діяльності установ виконання покарань.
В травні 2019 року засуджений ОСОБА_5 прибув до Казанківської ВК № 93, де за час відбування покарання характеризується наступним чином.
З наданих суду матеріалів ДУ «Казанківська виправна колонія (№ 93)» вбачається, що засуджений з 01.06.2019 року приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження».
Постановою № 293 від 30.07.2019 року, засудженому ОСОБА_5 було оголошено подяку за добросовісне відношення до праці по благоустрою місць позбавлення волі.
Як вбачається з витягу з протоколу № 19 від 01.08.2019 року, засудженому ОСОБА_5 було відмовлено в УДЗ як такому, що не довів своє виправлення, оскільки не завжди здатний до самокерованої та правослухняної поведінки.
Згідно довідки про заохочення та стягнення від 04.09.2019 року, за весь час відбування покарання до засудженого ОСОБА_5 було застосовано два заохочення (03.10.2018 року, 29.07.2019 року) та два стягнення (12.09.2017 року та 02.06.2018 року)
З характеристики від 06.09.2019 року відносно засудженого ОСОБА_5 вбачається що він позитивно характеризується, добре ставиться до праці, стягнення не має, у вчиненому злочині розкаюється, призначену судом міру покарання вважає справедливою. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження». У колективі засуджених не конфліктний, підтримує стосунки з засудженими позитивної спрямованості.

Враховуючи встановлені судом обставини, вирішуючи питання щодо можливого умовно дострокового звільнення засудженого, суд враховує наступне.
Відповідно до частини 2 статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання до осіб, що відбувають покарання, зокрема, і у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до положень пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно до вимог статті 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних та психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка.

Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни.

Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

З огляду на наведені норми законодавства та з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що не залежно від наявності позитивних змін, які відбуваються із засудженим за останній час, сам процес перевиховання (виправлення) засудженого на думку суду не відбувся. Про наведені обставини, свідчать зокрема, характеризуючі матеріали в особовій справі засудженого, які складені в період відбування покарання ОСОБА_5 в установах виконання покарань протягом 2017 року та першого кварталу 2019 року.
В сукупності, наведені обставини не дають підстави для висновку щодо виправлення особи. При цьому, сам по собі факт відсутності дисциплінарних стягнень у певному періоді не може бути самостійною та єдиною підставою для протилежного висновку.
Суд також враховує, що до ОСОБА_5 раніше було застосовано умовно-дострокові звільнення від відбуття покарання, але він після звільнення на шлях виправлення не ставав та продовжував вчиняти злочини, в тому числі тяжкі.
З огляду на викладене, суд вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від покарання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.537, 539 КПК України, суд, -

П о с т а н о в и в:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення- відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з моменту її проголошення через Казанківський районний суд Миколаївської області до Миколаївського апеляційного суду.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Казанківського районного суду
Миколаївської області ОСОБА_1