Справа № 454/2536/19
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Сокаль 05.12.2019 року

Слідчий суддя Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_1 за участю :
секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

в с т а н о в и в:

До Сокальського районного суду надійшла заява ОСОБА_3 про скасування арешту майна, яка мотивована тим, що в провадженні Сокальського районного суду перебувала кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, у якій судом 26.12.2006р. постановлено вирок. Окрім цього, постановою слідчого прокуратури Сокальського району від 07.06.2006р. накладено арешт на належне ОСОБА_3 майно. Оскільки відсутні підстави подальшого арешту його майна, просить скасувати накладений постановою прокуратури Сокальського району від 07.06.2006р. арешт належного йому нерухомого майна.

Згідно ухвали Львівського апеляційного суду від 29.10.2019 року справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, що таке клопотання слід розглядати за правилами ст. 409, 411 КПК України 1960 року, які визначають порядок виконання вироку.

13.11.2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу справу передано слідчому судді ОСОБА_1 .

В судове засідання представник Сокальського відділу Червоноградської місцевої прокуратури не прибув, заяви про розгляд справи у його відсутності суду не поступало.

ОСОБА_3 в судове засідання також не прибув, та не повідомив суд про причини його неявки.

Згідно ч.4 ст.107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося.

Дослідивши матеріали клопотання, доходжу наступного висновку.

Відповідно до п.18 ст.3 КПК України слідчий- суддя першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення в порядку передбаченому цим Кодексом судового контролю за додержанням прав та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.126 КПК 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з ч.1 ст.214 КПК 1960 року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення.

Правова природа арешту майна не змінилась і з прийняттям нині чинного КПК, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, згідно зі ст.170 КПК завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання в конвенційне право особи на мирне володіння ним збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.

Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення ст.3 Конституції, ст.13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Способом захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає, однак Верховний Суд 05.06.2019р. виніс постанову №504/3944/17 якою зазначив, що предметною юрисдикцією спору підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.

За правилами ст. 409 КПК 1960 року питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судом, який постановив вирок.

Зі змісту заяви ОСОБА_3 вбачається, що арешт на майно накладений рішенням уповноваженої особи прокуратури Сокальського району в порядку, визначеному КПК України (1960р).

Відповідно до ч.6 ст.126 КПК України (в редакції КПК 1960року) накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Згідно вимог чинного КПК України кримінальне провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією. Тобто чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника або володільця майна.

Згідно із частиною першою статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

ОСОБА_3 звернувся з заявою про скасування арешту майна, який був застосований під час досудового слідства до набрання чинності КПК України 2012 року.

Згідно відомостей із витягу з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт нерухомого майна (1/4 квартири ОСОБА_3 у АДРЕСА_1 ) накладеного постановою від 07.06.2006р. Прокуратури Львівської області Сокальського району.

Із копії вироку Сокальського районного суду від 26.12.2006 року ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.286 КК України, встановивши останньому іспитовий строк та задоволено цивільні позови потерпілих, вирішено долю речових доказів.

Однак звертаючись до суду із заявою ОСОБА_3 зазначає, що питання скасування чи припинення арешту майна на даний момент не є вирішеним.

Враховуючи, що обмеження прав ОСОБА_3 щодо нерухомого майна відбулося в порядку кримінального судочинства, враховуючи, що кримінальне провадження завершено проте питання про зняття арешту з нерухомого майна, накладеного в рамках кримінального провадження не вирішено, з метою захисті прав і свобод заявника беручи до уваги, що дійсно потреба в подальшому застосуванні арешту зазначеного майна відпала, а тому, клопотання слід задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись ст.174 КПК України, ст. 409,411 КПК 1960 року,

у х в а л и в:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений постановою 879 вих. 06 від 07.06.2006 прокуратури Сокальського району Львівської області на нерухоме майно ОСОБА_4 1/4 квартири АДРЕСА_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя : ОСОБА_1