Справа № 216/4772/19
Провадження № 1-кп/216/823/19
УХВАЛА
про зміну запобіжного заходу
14 серпня 2019 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровська область

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, у залі суду, у місті Кривому Розі, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001 від 02.01.2019 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_5 ,

потерпілий ОСОБА_6 ,

представник потерпілого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу знаходиться кримінальне провадження № 0000001 від 02.01.2019 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про заміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на особисте зобов`язання відносно ОСОБА_3 , оскільки його підзахисний має постійне місце реєстрації у м. Києві, працює у Фонді гарантування вкладів фізичних осіб, з метою виконання посадових обов`язків вимушений відбувати у відрядження в межах України, на підтвердження чого надані копії наказів з місця роботи. Також, батьки ОСОБА_3 мають постійне місце реєстрації та проживання у м. Кривому Розі, є особами похилого віку, а отже потребують його допомоги. Вказані обставини не було розглянуто слідчим суддею під час постановлення ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.07.2019 року.

Обвинувачений підтримав думку захисника у повному обсязіта просив зміни йому домашній арешт на інший більш м`який запобіжний захід, а саме на особисте зобов`язання.

Прокурор заперечував щодо заміниобвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на особисте зобов`язання, оскільки ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 2019 року до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту до 22 вересня 2019 року включно, тому просив клопотання захисника залишити без розгляду.

Потерпілий та його представник, кожен окремо у судовому засіданні заперечуали, щодо заміни обвинуваченому запобіжного заходу з домашнього арешту на особисте зобов`язання та просили відмовити.

Заслухавши учасників судового засідання, суд приходить до висновку про те, що клопотання захисника є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним,обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Право на свободу є одним із основоположних прав людини, яке має виняткову роль як засіб забезпечення інших прав і свобод людини. Це право гарантується статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 29 Конституції України.

Проголошуючи «право на свободу», стаття 5 Конвенції передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена волі.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року, вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

До того ж, ризик переховування обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливої міри покарання. Оцінка такого ризику має проводитись із посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вони маловірогідні і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик переховування від слідства та суду може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Дана позиція висловлена у рішеннях ЄСПЛ «Летельє проти Франції» заява №1236/86 від 26.06.1991, «Томазі проти Франції» заява №12850/87 від 27.08.1992, «Мансур проти Туреччини» від 08.06.1995, «Мамедова проти Росії» заява №7064/05 від 01.06.2006, «Луценко проти України» заява №6492/11 від 03.07.2019, «Бекчиев проти Молдови» заява №9190/03 від 04.0.2005, «Панченко проти Росії» заява №45100/98 від 08.02.2005.

Як відзначає Європейський суд з прав людини ухвалив рішення в справі «Навальний проти Росії» № 2 (заява № 43734/14) від 09.04.2019 Європейський суд з прав людини одноголосно постановив, що мало місце: порушення статті 5 (право на свободу та особисту недоторканність), порушення статті 10 (свобода вираження поглядів) і порушення статті 18 (застереження щодо застосування прав) Європейській конвенції з прав людини. Суд встановив, що наказ про арешт не був обґрунтованим, особливо з огляду на той факт, що не існувало ризику втечі пана і спроби уникнути розслідування. Обмеження, накладені на нього, в тому числі суворі обмеження його спілкування, не були пропорційними звинуваченням в скоєнні кримінального злочину, з якими він зіткнувся… Проте він не продемонстрував жодних ознак того, що він мав намір втекти від розслідування, навпаки, він був присутнім на всіх необхідних слідчих діях. Отже, Суд не уявляв, як національний суд міг визначити, що пан Навальний порушив своє зобов`язання не залишати Москву і не міг знайти причину, яка мала основу в кримінальному процесі для призначення домашнього арешту. Таким чином, наказ був незаконним, який застосовувався протягом всього періоду арешту.

Відповідно до ч.1, 5 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. Слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.
Як слідує із наданих суду матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, однак суд враховує особу обвинуваченого, який працює у Фонді гарантування вкладів фізичних осіб з 14 листопада 2005 року, з 01 березня 2016 року обіймає посаду провідного інспектора-ревізора відділу інспектування департаменту дистанційного та інспекційного моніторингу діяльності банків. За місцем роботи характеризується виключно з позитивної сторони, за зразкове виконання службових обов`язків відзначений ОСОБА_8 , і те, що обвинувачений систематично з`являвся за викликом органу досудового розслідування та суду, що свідчить про сумлінне виконання ним процесуальних обов`язків. Крім того, ОСОБА_3 має постійне місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає разом зі своєю дружиною: ОСОБА_9 та сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що свідчить про наявність у нього родини, утриманців та міцних соціальних зв`язків За місцем реєстрації та проживання характеризується виключно з позитивної сторони.

З метою виконання посадових обов`язків ОСОБА_3 вимушений відбувати у відрядження в межах України, з огляду на що періодично виникає необхідність переїздів у нічний час та тимчасового перебування на території інших міст України.
Оскільки кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 знаходиться на розгляді в Центрально-Міському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, строк домашнього арешту спливає 26.08.2019 року, до спливу цього строку кримінальне провадження не буде розглянуто з об`єктивних причин, оскільки в судовому засіданні ще не допитані потерпілий, свідки, та обвинувачений, а також не досліджені матеріали кримінального провадження, підстави для зміни на теперішній час змінилися, обвинувачений має непрацездатних батьків, які мають постійне місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_2 , а отже потребують допомоги від обвинуваченого, який є їх єдиним сином, крім того обвинувачений має на утриманні дружину та малолітню дитину, які також потребують утримання з боку обвинуваченого, тому з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом, суд вважає, що є підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме особистого зобов`язання.

Керуючись ст. 176-179, 193-196, 369-372 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на особисте зобов`язання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з домашнього арешту на особисте зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на даний час 501,75 грн.) до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на даний час - 4014 грн.).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1