Справа № 485/658/19
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

22.08.2019 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого по справі судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000450 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Баштанського районного суду Миколаївської області з Миколаївського апеляційного суду надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 за ч.4 ст. 296 КК України.

В ході підготовчого судового засідання прокурор просив призначити справу до судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, просив викликати в судовий розгляд сторони кримінального провадження, потерпілих та свідків сторони обвинуваченого.

Потерпілі вважали за можливе призначити справу до судового розгляду.

Захисник заперечив проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в ньому незрозуміла суть пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, в тому числі щодо вчинення ним хуліганства, а саме в обвинувальному акті не вказані обов`язкові елементи суб`єктивної сторони інкримінованого обвинуваченому злочину (мета та мотив діяння) не розкрита кваліфікуюча ознака ч.4 ст. 296 КК України (застосування предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень); в обвинувальному акті не сформульоване обвинувачення, а двічі продубльовані фактичні обставини справи; обвинувальний акт лише затверджений прокурором, але не підписаний ним в кінці тексту обвинувального акта після підпису слідчого та не затверджений печаткою; копії обвинувального акту вручені захиснику слідчим, а не прокурором в супереч ст. 293 КПК України; до обвинувального акту не долучена розписка обвинуваченого про його отримання, який відмовився від його отримання через те, що він викладений українською мовою, якою він не володіє, та вручався слідчим, а не прокурором.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.

Представник потерпілого не заперечував проти призначення обвинувального акту до судового розгляду, але вважав, що якщо при складенні обвинувального акту допущені невідповідності вимогам КПК України, такий обвинувальний акт слід повернути прокурору.

Заслухавши прокурора, представника потерпілого, захисника та обвинуваченого, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду та обвинувальний акт має бути повернутий прокурору з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

За такого, саме на стадії підготовчого провадження суд зобов`язаний оцінити обвинувальний акт на його відповідність за формою та змістом вимогам закону.

Не звільняє суд від такого обов`язку перевірки обвинувального акту на його відповідність вимогам закону і те, що відповідно до ст. 338 КПК України прокурор має змогу змінити обвинувачення в суді, оскільки, по-перше, зміна прокурором обвинувачення стосується суті обвинувачення, а не приведення обвинувального акту у відповідність до вимог закону за його формою та змістом, по-друге, таке право прокурору надане на стадії судового розгляду кримінального провадження, а суд зобов`язаний перевірити обвинувальний акт на його відповідність вимогам закону до цього на стадії підготовчого провадження.

В ч.2 ст.291 КПК України міститься перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, в тому числі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

При цьому під положенням закону слід розуміти диспозицію інкримінованої обвинуваченому статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність з вказівкою на передбачені в такій диспозиції кваліфікуючі ознаки конкретного складу злочину.

Обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні стосується обвинувачення особи у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, при цьому диспозиція даної норми передбачає кілька самостійних діянь, кожне з яких утворює склад злочину, передбачений ч.4 ст. 296 КК України, наприклад: хуліганство із застосуванням вогнепальної зброї, хуліганство із застосуванням холодної зброї, хуліганство із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень і хуліганство із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

З тексту обвинувального акту, а саме вказівки на кваліфікуючі ознаки ч.4 ст. 296 КК України, вбачається, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні діяння, яке кваліфіковане за ч.4 ст. 296 КК України (а саме у хуліганстві, пов`язаному з опором громадянам, які припиняли хуліганські дії, вчиненому із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень).

При цьому, у викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та у формулюванні обвинувачення в обвинувальному акті вказується, що ОСОБА_9 вчиняв хуліганські дії із застосуванням предметів, заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень.

За такого, обвинувальний акт містить очевидні суперечності щодо того, в якому саме діянні із альтернатив, визначених диспозицією ч.4 ст. 296 КК України, обвинувачується ОСОБА_10 .

Згідно з ч.2 ст.8, ч.5 ст. 9 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В п. 34 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» Суд зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
За такого, з врахуванням процитованих вище положень закону та практики Європейського суду з прав людини, обставини щодо різновиду застосованого обвинуваченим знаряддя злочину є істотним для кваліфікації дій особи за вчинення конкретних самостійних злочинів, кваліфікація яких охоплюється ч.4 ст. 296 КК України з врахуванням визначених ст. 337 КПК України меж судового розгляду та врахуванням передбаченого ст. 42 КПК України права обвинуваченого знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, що є невід`ємною умовою реалізації права на справедливий суд, а тому обвинувальний акт в даній частині є таким, що не відповідає вимогам ч.2 ст.291 КПК України.

Крім того, всупереч процитованим вище вимогам національного законодавства та практики Європейського суду з прав людини щодо вимог до «обвинувачення» в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 не вказані його мотиви та мету в частині діянь відносно потерпілого ОСОБА_11 також щодо вказаного потерпілого в обвинувальному акті взагалі не вказано про наявність в діях обвинуваченого особливої зухвалості та в чому вона полягала.Натомість, відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №10 «Про судову практику у справах про хуліганство» необхідно встановлювати всі фактичні обставини справи, в тому числі спрямованість умислу, мотиви, мету, характер дій кожного з учасників хуліганства, з`ясовувати, чи порушив підсудний своїми діями громадський порядок, чи були вони вчинені з мотивів явної неповаги до суспільства, чи супроводжувалися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Відповідно до ст. 293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Обов`язок по врученню копії обвинувального акту покладається на прокурора, натомість в даному провадженні копію обвинувального акту вручав не прокурор а слідчий, що суперечить ст. 293 КПК України.
Відповідно до ч.4 ст. 291 КПК України до обвинувального акту додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування. Вказана норма є способом реалізації основоположного права підозрюваного (обвинуваченого) на захист та передбаченого ч.3 ст. 42 КПК України права обвинуваченого знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

Сторона захисту підтвердила факт відмови обвинуваченого отримати копію обвинувального акту, пояснивши це тим, що він був викладений українською мовою, а обвинувачений не може читати українською, та обвинувальний акт вручався обвинуваченому слідчим, а не прокурором.

Аналіз положень КПК України вказує на те, що вказаними нормами вирішена проблема, коли підозрюваний не бажає отримувати обвинувальний акт та складати слідчому розписку про отримання обвинувального акту.

Так відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Відповідно до ст. 111 КПК України про прийняття будь-якого процесуального рішення (в тому числі і про складення обвинувального акта) слідчий чи прокурор має повідомити сторону і таке повідомлення є процесуальною дією та здійснюється у порядку, передбаченому главою 11 КПК України, відповідно до якої за ст. 136 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Комплексний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що в разі неможливості долучення до обвинувального акта розписки підозрюваного про отримання його копії, до такого акта мають бути долучені відомості, передбачені ст. 136 КПК України, не виключено, що і розписка про відмову, проте зміст такої розписки має вказувати на те, що обвинувачений не лише відмовився від отримання обвинувального акту та від складення розписки, а він ознайомлений зі змістом обвинувального акту, про що і складено дану розписку. Лише в такому разі права підозрюваного на захист не будуть порушені та буде виконаний обов`язок сторони обвинувачення на вручення копії обвинувального акта підозрюваному.

У випадку, який є предметом судового розгляду такого не відбулось та долучена до обвинувального акта розписка не містить відомостей про ознайомлення підозрюваного зі змістом обвинувального акта, тому вимоги ч. 4 ст. 291 КПК України не виконані, що унеможливлює призначення такого обвинувального акту до судового розгляду.

Слід особливо зауважити, що обвинувачений ОСОБА_9 є громадянином Грузії та сторона захисту вказала на те, що він не може читати українською.
Відповідно до ч.1 ст. 29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.
З вказаного загального правила ст. 29 КПК України містить два виключення, за яких процесуальні документи мають бути в обов`язковому порядку перекладені на мову, якою в достатній мірі володіє особа, а саме: при повідомленні особі про підозру та при ухваленні судом рішення, яким завершується судовий розгляд по суті (вирок чи ухвала, якою завершується судовий розгляд).
З аналізу положень КПК України слідує, що обвинувальний акт є розвитком письмового повідомлення про підозру складається на його основі та є логічним продовженням притягнення особи до кримінальної відповідальності на стадії досудового розслідування в динаміці (розвитку) визначеної КПК України процедури кримінального провадження.
При цьому, хоч ст. 29 КПК України і не передбачає переклад тексту обвинувального акту на мову, якою володіє підозрюваний, але в даному випадку слід враховувати процитоване вище визначення обвинувального акту (ч.4 ст. 110 КПК України), як рішення, яким прокурор висуває особі офіційне обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, значення обвинувального акту на досудовому розслідуванні зокрема та в кримінальному провадженні взагалі та враховувати процитоване вище рішення Європейського суду з прав людини щодо того, що доведення суті обвинувачення до відома підозрюваного та надання йому повної, детальної інформації щодо пред`явленого обвинувачення є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
За такого, якщо сторона обвинувачення має відомості про те, що підозрюваний не володіє державною мовою в такій мірі, яка дозволяє йому прочитати текст обвинувального акту складений державною мовою, вона має надати підозрюваному переклад тексту такого обвинувального акту на мову, якою підозрюваний володіє в достатній мірі, не чекаючи відповідного клопотання з боку обвинуваченого чи його захисника, оскільки в такому разі саме на сторону обвинувачення покладені обов`язки довести до відома підозрюваного суть пред`явленого йому обвинувачення в тій формі, яка йому зрозуміла. В протилежному випадку відсутні підстави для висновку, що обвинуваченому при завершенні досудового розслідування було належним чином роз`яснено в чому його обвинувачують.
В даному випадку ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_9 хоч і має постійне місце проживання на території України, але є громадянином Грузії, заперечує, що може читати українською, - давали стороні обвинувачення достатні підстави для того щоб ОСОБА_8 не просто намагались вручити копію обвинувального акту українською мовою тим самим лише зовні створюючи формальну уяву виконання вимог ст. 291, 293 КПК України, а реально були виконані дії задля яких і передбачений ст. 291, 293 КПК України відповідний обов`язок сторони обвинувачення по врученню копії обвинувального акту та повідомлення особі суті пред`явленого обвинувачення, шляхом надання обвинуваченому перекладу обвинувального акту російською мовою з метою реального забезпечення реалізації його права знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

Сама по собі участь на даному етапі досудового розслідування захисника не усуває вказані порушення, оскільки участь у справі захисника не заміщає собою необхідність офіційного повідомлення особі зрозумілою йому мовою суті пред`явленого їй обвинувачення.
Дані порушення на стадії завершення досудового розслідування прав обвинуваченого, який не володіє в достатній мірі державною мовою, неможливо усунути в підготовчому провадженні чи судовому розгляді (оскільки такі дії відповідно до ст. 291, 293 КПК України мають вчинятись саме на стадії закінчення досудового розслідування у формі звернення до суду з обвинувальним актом), що унеможливлює призначення обвинувального акта до судового розгляду.

Наведені вище обставини у своєму комплексі вказують на очевидну невідповідність поданого до суду обвинувального акту вимогам закону та суперечність положенням ст. 291, 293 КПК України та вказують на порушення визначеного ч.3 ст. 42 КПК України права обвинуваченого знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

За таких обставин через невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 314 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000450 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.4 ст. 296 КК України, повернути прокурору через його невідповідність вимогам КПК України.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення.

СУДДЯ: