Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/954/17
Провадження № 1-кп/490/194/2018
Ухвала

21 серпня 2019 року м.Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
його захисника - ОСОБА_5
потерпілого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0002289 за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, працює поваром, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняла злочинів та не судилася
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125, статтею 128 Кримінального Кодексу України

встановив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

В провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебуває обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 125, статтею 128 Кримінального Кодексу України.

Під час судового розгляду кримінального провадження захисник заявив клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

Обвинувачений заявлене клопотання підтримав.

Потерпілий під час судового розгляду кримінального провадження проти закриття провадження у справі не заперечував.

Прокурор під час судового розгляду кримінального провадження проти задоволення клопотання також не заперечувала.

Встановлених судом обставин із посиланням на докази

Відповідно до статті 49 Кримінального Кодексу України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені у пунктах 1-5 частини 1 вказаної статті строки.

Аналіз норми вказаної статті свідчить, що передбачений нею вид звільнення від кримінальної відповідальності застосовується за наявності лише трьох умов:

1.закінчення зазначених у законі строків;

2.не ухилення особи від слідства або суду

3.не вчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеню тяжкості;

Вирішення питання про наявність таких у мов в цьому випадку призводить до такого.

А. Щодо закінчення зазначених законом строків.

Вирішуючи питання про те, чи сплили передбачені законом строки давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, суд, виходе з такого.

Відповідно до положень пунктів 1-5 частини 1 статті 49 Кримінального Кодексу України, питання при закінчення строків давності вирішується, виходячи з:

-початкового моменту перебігу строку давності;

-передбаченої законом тривалість строку давності.

Початковим моментом перебігу строку давності є день вчинення особою діяння, що містить елементи складу злочину, передбаченого Особливою частиною Кримінального Кодексу України.

Тривалість строків давності відповідно до пунктів 1-5 частини 1 статті 49 Кримінального Кодексу України визначається ступенем тяжкості вчиненого злочину.

Ступень тяжкості вчиненого злочину, в свою чергу, відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України, визначається відповідно до санкцій статей Особливої частини цього Кодексу.

Статті Кримінального Кодексу ж, санкції яких мають враховуватись при визначенні ступеню тяжкості вчиненого злочину, визначаються відповідно до вчиненого особою діяння та наявності в такому діянні елементів складу злочину, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Таке доводить, що для вирішення питання про закінчення строків давності слід визначити:

I.сутність вчиненого особою діяння, час його вчинення та наявність в ньому елементів складу злочину, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України;

II.ступінь тяжкості цього діяння;

III.тривалість строку давності

І……Вирішуючи питання про порядок визначення сутності вчиненого ОСОБА_4 діяння, часу їх вчинення та наявність в них елементів складу злочину, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України, суд виходе з такого.

Норма статті 49 Кримінального Кодексу України на відміну від норм, що регулюють звільнення від кримінальної відповідальності з інших підстав, не пов`язує звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із визнанням цією особою своєї винуватості у вчиненні злочину, її каяттям у такому або відшкодуванням нею завданої нею шкоди.

Норми §2 глави 24 Кримінального Процесуального Кодексу України, що регулюють порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності, зокрема, за цією обставиною, не передбачають, що для звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією обставиною необхідними є встановлення внаслідок досудового розслідування або судового розгляду як самого факту вчинення злочину, так й усіх обставин його вчинення. При цьому відповідно до частини 1 статті 17 Кримінального Процесуального Кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Таким чином, діюче законодавство не пов`язує звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й з встановленням часу та характеру вчиненого особою злочину внаслідок кримінального провадження.

В той же час, у частині 2 статті 285 Кримінального Кодексу України зазначається про звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, як розтлумачив Верховний Суд України у пункті 3 своєї Постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328 К/С-16, системно-структурний аналіз норм Кримінального Процесуального Кодексу доводить, що обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Таке доводить, що при вирішенні питання про можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності сутність вчиненого особою діяння, час його вчинення та наявність в ньому елементів складу злочину, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України слід визначати, на підставі версії державного обвинувачення про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, що викладена в обвинувальному акті.

1……В межах цього кримінального провадження 31 січня 2017 року був складений та затверджений обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , у якому була викладена версія державного обвинувачення про вчинення ним діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

1.1. За версією державного обвинувачення ОСОБА_4 вчинив злочин за таких обставин.

15.05.2016 приблизно о 23.00 годині [він], знаходячись на пішохідній алейці, що розташована біля території парку "Народний сад" по вулиці Акіма в місті Миколаєві, під час раптово виниклої сварки, на грунті неприязних відносин, умисно, з метою нанесення тілесного ушкодження, наніс рукою, зажатою в кулак, удар в обличчя ОСОБА_6 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку. перелому кісток носу, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 2018 від 04.01.2017, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.
Крім того, 15.05.2016 приблизно о 23.00 годині [він], знаходячись на пішохідній алейці, що розташована біля території парку "Народний сад" по вулиці Акіма в місті Миколаєві, під час раптово виниклої сварки, на грунті неприязних відносин, умисно, з метою нанесення тілесного ушкодження, діючи в умовах злочинної самовпевненості, наніс рукою, зажатою в кулак, удар в обличчя ОСОБА_6 , від якого останній, не втримавши рівновагу, впав на щемлю та вдарився об тротуарний бордюр, від чого отримав тілесне ушкодження у вигляді вивіху лівого плеча, яке згідно висновку судово-медичної експертизи № 2018 від 04.01.2017, відноситься до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров`я.

1.2. Вивченням цієї версії встановлено, що вона, зокрема - в частині викладення обставин заподіяння тілесного ушкодження у вигляді вивіху лівого плеча, не є послідовною та містить істотні протиріччя, зокрема, під час викладу форми вини ОСОБА_4 під час нанесення цього тілесного ушкодження.

За такого ця версія не дає уявлення стосовно усих елементів складу стверджуваного злочину, що, у свою чергу, не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

1.3. В той же час, відповідно до частини 1 статті 337 Кримінального Процесуального Кодексу України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту; вийти за ці межі суд не вправі.

1.4. Прокурором вказана в обвинувальному акті дія ОСОБА_4 , що мала наслідком заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості, в залежності від наслідків кваліфікована за двома статтями Кримінального Кодексу України:

-щодо легких тілесних ушкоджень - за частиною 2 статті 125 Кримінального Кодексу України - як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, що призвело до короткочасного розладу здоров`я;

-щодо тілесного ушкодження у вигляді вивіху лівого плеса - за статтею 128 Кримінального Кодексу України - як спричинення необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

1.5. Судом наголошувалось на наявності в прокурора можливості усунути вказану ваду обвинуваченя та змінити обвинувачення, усунувши його протиріччя та надавши діям обвинуваченого належну правову кваліфікацію, але цим право прокурор скористатись не побажав, вказавши, що проти закриття кримінального провадження не заперечує.

За такого при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності сутність вчиненого ним діяння, час його вчинення та наявність в ньому елементів складу злочину, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України суд визначає на підставі версії державного обвинувачення, за якою
15 травня 2015 року за викладених вище обставин ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений частиною 2 статті 125, статтею 128 Кримінального Кодексу України.
Отже, початковим моментом перебігу строку давності в цьому випадку є момент вчинення злочинного діяння - 15 травня 2015 року.

ІІ……Вирішуючи питання про ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_4 злочинів, суд виходе з приписів статті 12 Кримінального Кодексу України та санкцій частини 2 статті 125 та статті 128 цього Кодексу.

2. Санкція частини 2 статті 125 Кримінального Кодексу України передбачає максимальне покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки.

Санкція статті 128 Кримінального Кодексу України передбачає максимальне покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки.

Відповідно до частини 2 статті 12 Кримінального Кодексу України за такого вчинений ОСОБА_4 злочин є злочином невеликої тяжкості.

ІІІ……Вирішуючи питання щодо тривалості строків давності у зв`язку із вчиненням злочинів ОСОБА_4 , суд виходе з приписів частини 1 статті 49 Кримінального Кодексу України.

3. Відповідно до пункту 2 частини 1 цієї статті у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у вигляді обмеження волі, строк давності становить три роки.

Б. Щодо неухилення обвинуваченого від слідства та суду.

4. Матеріали справи поза розумним сумнівом свідчать, що під час кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 не вчиняв дій, які могли бути кваліфікованими, як ухилення від слідства або суду; про протилежне ані прокурор, ані потерпілий не посилаються.

В. Щодо невчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеню тяжкості.

5. Відповідно до частини 3 статті 49 Кримінального Кодексу України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частині першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

В зв`язку з цим суд відзначає, що з матеріалів справи вбачається, що після 15 травня 2015 року ОСОБА_4 не вчиняв злочинів.

Таке доводить, що в цьому випадку перебіг давності не переривався.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали і положення закону, яким він керувався.

Відповідно до статті 286 Кримінального Процесуального Кодексу України суд розглядає клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за клопотання сторони кримінального провадження

Відповідно до частини 2 статті 288 цього ж Кодексу суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Ці норми дозволяють вирішити заявлене захистом клопотання таким чином.

6. Встановлені судом обставини доводять, що в цьому випадку на момент розгляду клопотання судом встановлені у частині 1 статті 49 Кримінального Кодексу України строки давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності в зв`язку із вчиненням вказаних автором обвинувального акту діянь сплинули.

7. Про наслідки звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 освічений; потерпілий проти закриття провадження у справі не заперечує.

Отже, клопотання захисту про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності в зв`язку із спливом строків давності слід задовольнити, звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, а провадження у справі відносно нього - закрити.

8. В межах цього кримінального провадження - 03 жовтня 2017 року - потерпілим заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Порядок дій суду щодо розгляду цього позову у разі закриття провадження у справі в зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності діючим кримінальним процесуальним законодавством не передбачений, в зв`язку із чим суд на підставі частини 6 статті 9 Кримінального Процесуального Кодексу України виходе з загальних засад кримінального провадження.

В зв`язку із цим суд враховує, що в цьому випадку позов був пред`явленим саме в межах кримінального провадження, яке, як доведено вище, підлягає закриттю.

З огляду на таке подальший розгляд цивільного позову, поданого в межах кримінального провадження, не видається за можливе, адже цей позов є невід`ємною частиною кримінального провадження, яке ухвалою суду закривається.

За таке вирішення питання про відшкодування шкоди, завданої злочином, в подальшому має відбуватись в межах цивільного судочинства на підставі поданої в порядку такого судочинства позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 369-372, 376 Кримінального Процесуального Кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання захисту задовольнити.
Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, що передбачений частиною 2 статті 125, статтею 128 Кримінального Кодексу України.
Провадження у справі про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, що передбачений частиною 2 статті 125, статтею 128 Кримінального Кодексу України - закрити, що не позбавляє потерпілого права за наявності до того підстав звернутись за відшкодуванням шкоди в порядку цивільного судочинства.
Ухвала може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 7 днів.

СУДДЯ = ОСОБА_8 =