Справа № 481/58/17
Провадж.№ 1-кп/481/11/2019
УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою

17 вересня 2019 року Новобузький районний суд Миколаївської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новий Буг Миколаївської області при розгляді кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000681 від 23 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_4 про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 ,

встановив:

у провадженні Новобузького районного суду Миколаївської області знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 13 грудня 2018 року, дане кримінальне провадження передано судді ОСОБА_1 для розгляду.
Ухвалою судді від 15 грудня 2018 року по вказаному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 07 березня 2019 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, призначено до судового розгляду.
Строк обраного та продовженого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 22 вересня 2019 року.
У судовому засіданні прокурор просив суд продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , оскільки вважає, що на даний час ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження його строку, не зменшились та не перестали існувати; ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, не працевлаштований, що унеможливлює внесення ним застави; застосування до обвинуваченого інших менш впливових запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання останнім покладених на нього обов`язків та запобігти спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків. Тому з метою усунення небезпеки впливу обвинуваченого на вказаних осіб, слід продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 днів.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення такого клопотання заперечив з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Вважає, що прокурор в судовому засіданні не довів ризики, передбачені КПК України, а належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити інший, більш мякий запобіжний захід. Просив замінити ОСОБА_4 запобіжний захід на домашній арешт за місцем його фактичного проживання.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив клопотання прокурора та підтримав думку свого захисника.
Суд, проаналізувавши клопотання прокурора, заслухавши його думку, та думку інших учасників судового провадження, вважає, що клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою слід задоволити, а в клопотанні захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Новобузького районного суду Миколаївської області відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід тримання під вартою та згідно ухвали суду неодноразово продовжено дію такого, востаннє до 22.09.2019 року. Підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строку дії такого стали ризи, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: те, що обвинувачений може ухилятися від слідства та суду, так як раніше до кримінальної відповідальності притягувався, хоча, відповідно до ст. 89 КК України, судимості не має; незаконно впливати на свідка ОСОБА_6 , який ще не допитаний у судовому засіданні, з яким перебуває у дружніх відносинах та вчинити інший злочин, так як офіційно не працює, постійного доходу не має.
Судом критично оцінюється твердження захисника про те, що свідок ОСОБА_6 знаходиться за межами Миколаївської області, що позбавляє ОСОБА_4 можливості незаконно впливати на нього, оскільки такі можуть спілкуватися у телефонному режимі та ОСОБА_6 може у будь-який час повернутися до м. Новий Буг Миколаївської області.
Суд вважає, що з моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_4 під варту, продовження строку дії такого запобіжного заходу та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого зможе забезпечити і більш м`який запобіжний захід.
Так само, суд вважає, що наведені прокурором в судовому засіданні доводи для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання та продовження запобіжного заходу на даний час не змінилися.
В той же час, суд не відхиляє доводів на користь обвинуваченого, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.
Вказаний суспільний інтерес, не дивлячись на презумпцію невинуватості має більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).
Оцінюючи тяжкість вчиненого злочину, який інкримінується обвинуваченому, суд враховує ступінь суспільної небезпечності злочину в конкретних умовах місця і часу та враховує, що до особи, яка обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, взяття під варту як запобіжний захід може бути застосовано за мотивом однієї лише небезпечності злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком понад три роки, крім виняткових випадків.
З врахуванням наведеного, особи обвинуваченого ОСОБА_4 та тяжкості інкримінованого йому діяння, вік та стан його здоров`я, відсутність жодних медичних документів, які б могли підтвердити неможливість утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому на шістдесят днів, без визначення розміру застави на підставі ч.4 ст.183 КПК України.
Суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України, а тому клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою слід задоволити, в клопотанні захисника про застосування домашнього арешту слід відмовити.
Крім цього, суд вважає недоцільним застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та вважає такими, що заслуговують на увагу доводи прокурора про те, що на даний час ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та не перестали існувати; ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років; не працевлаштований, застосування до обвинуваченого інших менш впливових запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання останнім покладених на нього обов`язків та запобігти спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 314-316, 376 КПК України,

постановив:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на шістдесят днів - до 15 листопада 2019 року, включно.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_4 , захиснику ОСОБА_5 та скерувати начальнику державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор" для відома та виконання.
Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1