УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/3514/16-к

Провадження №: 1-кс/755/5647/19

"20" вересня 2019 р.

м. Київ

слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження: представників ТОВ «Творча майстерня «Вісак» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у залі суду в відкритому судовому засіданні клопотання генерального директора ТОВ «Творча майстерня «Вісак» ОСОБА_6 про скасування арешту з майна у рамках кримінального провадження унесеного 28.01.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000107, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК Українита передачі такого майна в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (ідентифікаційний код: 41037901), встановив :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Генеральний директор ТОВ «Творча майстерня «Вісак» ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді даного місцевого суду, із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, в якому просить скасувати арешт майна та його передачу в управління Товариства з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Вісак», накладеного ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27 липня 2017 року у справі №752/5175/16-к та переданого в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (), ухвалою Голосіївського районного суду м Києва від 10.07.2019 року у справі №752/5175/16-к.

Клопотання умотивоване, зокрема, тим, що в рамках кримінального провадження №0000107 від 28 січня 2014 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_7 від 27 липня 2017 року у справі №752/5175/16-к накладено арешт на нерухоме майно, що належить ТОВ «Творча майстерня «Вісак» () на праві приватної власності, у межах розміру частки ОСОБА_8 в статутному капіталі товариства, а саме: у розмірі 30% від статутного капіталу, що складає 5610000,00 грн., що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 12 липня 2017 року.

Цим же судовим рішенням накладено арешт на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Вісак» (ідентифікаційний код юридичної особи 21505566), а саме: квартиру № 31 заг. площею 48,3 кв.м. по вул. Миколи Ушакова 14А в м. Києві;квартиру № 330 по вул. Ахматової 43 в м. Києві заг. площею 39,9 кв.м.; квартиру № 296 заг. площею 60,5 кв.м. по вул. Драгоманова, 44-А в м. Києві; квартиру № 292 заг. площею 59,95 кв.м. по вул. Драгоманова 44-А в м. Києві; квартиру № 293 заг. площею 59,95 кв.м. по вул. Драгоманова 44-А в м. Києві; квартиру № 65 заг.площею 97,8 кв.м. по вул. Вишняківська, 5-Б в м. Києві; квартиру № 32 заг. площею 68,00 кв.м. по вул. Миколи Ушакова 14А в м. Києві; квартиру № 71 заг. площею 109,6 кв. м. по вул. Оболонська Набережна 3, корпус 1 в м. Києві; квартиру № 72 заг. площею 141,9 кв. м. по вул. Оболонська Набережна 3, корпус 1 в м. Києві; квартиру № 73 заг. площею 45 кв. м. по вул. Оболонська Набережна 3, корпус 1 в м. Києві; квартиру № 75 заг. площею 82,6 кв. м. по вул. Оболонська Набережна 3, корпус 1 в м. Києві; домоволодіння № 16 по вулиці Героїв Сталінграду в м. Києві.

Надалі, ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_9 від 10 липня 2017 року у справі №752/5175/16-к було задоволено клопотання прокурора четвертого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва молодшого радника юстиції ОСОБА_10 та указане майно передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (), в управління у порядку та на умовах, визначених ст.ст. 1, 9, 19, 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».

Разом з тим, ТОВ «Творча майстерня «Вісак» не є стороною кримінального провадження №0000107, проте накладення арешту на нерухоме майно товариства у вказаному кримінальному провадженні, а також передання його в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (), перешкоджає його господарській діяльності, оскільки останнє, зокрема, займається купівлею та продажам нерухомого майна (код КВЕД 68.10).

З огляду на що, заявник уважає указаний арешт необґрунтованим та просить його скасувати у порядку ст. 174 КПК з наведених нею у зверненні від 01.08.2019 передумов.

Надалі, 09.09.2019, у порядку ст.ст. 22, 26, 174 КПК, представником ТОВ «Творча майстерня «Вісак» ОСОБА_4 було уточнено заявлені вимоги ТОВ щодо переліку майна з якого воно просить скасувати арешт без зміни підстав для такого скасування викладених у зверненні генерального директора ТОВ «Творча майстерня «Вісак» ОСОБА_6 від 01.08.2019.

Позиція сторін

Представники ТОВ «Творча майстерня «Вісак» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у судовому засіданні дане звернення Генеральний директор ТОВ «Творча майстерня «Вісак» ОСОБА_6 підтримали, та зауважили у ході розгляду провадження, що слідчий не привів у клопотанні та не надав жодного належного і допустимого доказу, що все нерухоме майно, що належить ТОВ «Творча майстерня «Вісак» () в межах розміру частки ОСОБА_8 в статутному капіталі товариства, а саме у розмірі 30% від статутного капіталу, що складає 5610000,00 грн., а також перелік об`єктів нерухомого майна, вказаний в ухвалі слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27.07.2017 року про арешт майна, дійсно можуть бути речовими доказами у кримінальному провадженні, причому, яке здійснюється за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України.

Більш того, визнаючи їх у постанові від 27 липня 2017 року речовими доказами у кримінальному провадженні, слідчий так і не вказав, якому із критеріїв ст. 98 КПК України вони відповідають, а це свідчить, що орган досудового розслідування виніс вказану постанову формально, не визначившись, яке саме доказове значення може мати все нерухоме майно, що на праві власності належить ТОВ «Творча майстерня «Вісак» в межах розміру частки ОСОБА_8 в статутному капіталі товариства, в цілому, та перелік об`єктів нерухомості, визначений в ухвалі слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27.07.2017 року про накладення арешту на майно, зокрема, для даного кримінального провадження.

Тому постанова органу досудового розслідування про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні всіх об`єктів нерухомого майна, яке на праві власності належать ТОВ «Творча майстерня «Вісак» (), а також в межах розміру частки ОСОБА_8 в статутному капіталі товариства у розмірі 30% від статутного капіталу, що складає 5610000,00 грн., є нікчемним процесуальним документом, у зв`язку з чим арешт на ці об`єкти нерухомого майна з метою забезпечення їх збереження як речових доказів у кримінальному провадженні не може бути накладений.

Всі об`єкти нерухомого майна, яке на праві власності належать ТОВ «Творча майстерня «Вісак» (), а також в межах розміру частки ОСОБА_8 в статутному капіталі товариства у розмірі 30% від статутного капіталу, що складає 5610000,00 грн., не підпадають під визначення речових доказів в кримінальному провадженні, оскільки не є матеріальними об`єктами.

Також клопотання про накладення арешту не містить даних та не було встановлено слідчим суддею під час розгляду такого клопотання, що майно, на яке накладений арешт, є предметом злочину, одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення та є доходами від нього, може слугувати доказом (ст. 98 КПК України) чи засобом для забезпечення відшкодування збитків завданих кримінальним правопорушенням, оскільки посадових осіб ТОВ «Творча майстерня «Вісак» - власника нерухомого майна, не визнано у встановленому законом порядку особами, щодо яких може бути застосовано захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, так як жодна особа ТОВ «Творча майстерня «Вісак» не вчиняла жодного кримінального правопорушення.

Акцентували увагу на тому, що слідчий суддя в ухвалі про накладення арешту на майно, в порушення вимог п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, не оцінив розумність і співмірність застосованих мір, а також якими можуть бути наслідки арешту майна для його власника. Так, накладення арешту на всі об`єкти нерухомого майна, яке на праві власності належать ТОВ «Творча майстерня «Вісак» (), а також в межах розміру частки ОСОБА_8 в статутному капіталі товариства у розмірі 30% від статутного капіталу, що складає 5610000,00 грн., несе в собі велику загрозу, повністю паралізує організаційну та господарську діяльність товариства.

Втручання таким чином у діяльність товариства фактично перешкоджає його господарській діяльності, унеможливлює виконання податкових зобов`язань, що може призвести до пред`явлення претензій, нарахування штрафних санкцій, що призведе до банкрутства ТОВ «Творча майстерня «Вісак».

Тобто, судом взагалі не надана оцінка впливу арешту на всі об`єкти нерухомого майна, яке на праві власності належать ТОВ «Творча майстерня «Вісак» (), а також в межах розміру частки ОСОБА_8 в статутному капіталі товариства у розмірі 30% від статутного капіталу, що складає 5610000,00 грн., на його господарську діяльність.

Щодо обставини справи в цілому представники заявника акцентували увагу на тому, що у провадженні слідчого відділу прокуратури м. Києва перебувала кримінальна справа №55-3532 за обвинуваченням колишнього голови правління ЗАТ «Трест «Київміськбуд-1» ОСОБА_8 за ознаками злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України. У зв`язку із набранням чинності новим КПК України, вказана кримінальна справа у 2012 році внесена до ЄРДР за №0000358.

23.01.2014 вказане кримінальне провадження скеровано до правоохоронних органів Республіки Молдова, на вимогу останніх.

Ухвалою прокурора прокуратури сектору Буюкань, мун. Кишинів, юридичного радник а 1 рангу, ОСОБА_11 від 29.04.2015 року ОСОБА_8 звільнено від кримінального переслідування, оскільки в його діях відсутні ознаки злочину передбаченого ст. 27, ст. 191 п. (5), ст. 42 п. (3), ст. 191 п. (5), ст. 42 п. (3), ст. 244 п. (2) b) Кримінального кодексу Республіки Молдова; кримінальну справу № припинено за відсутністю ознак злочину; скасовано запобіжний захід - арешт, який було застосовано по відношенню до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі рішення Оболонського районного суду міста Києва від 31.05.2011, оскільки він втратив чинність; знято арешт, який було накладено на все майно в ході кримінального переслідування з цієї справи як забезпечувальний захід, оскільки зникла необхідність утримувати майно під арештом.

Положеннями ст. 57 Договору «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах» від 13.12.1993 року, укладеного між Україною та Республікою Молдова, після перейняття кримінального переслідування установи юстиції запитуючої Сторони не можуть провадити слідство проти тієї самої особи за те саме діяння, хіба що у клопотанні про перейняття кримінального переслідування запитуюча Сторона застерегла, що може знову розпочати слідство в разі повідомлення запитуваною Стороною про відмову розпочати слідство після дачі згоди на перейняття переслідування, або про закриття слідства.

Вказане застереження зі сторони прокуратури м. Києва при передачі кримінального провадження №0000358 для подальшого досудового розслідування у порядку передачі до правоохоронних органів Республіки Молдова відносно ОСОБА_8 не надавалося.

Крім того, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_12 від 03 листопада 2015 року у справі №757/35718/15-к частково задоволено скаргу ОСОБА_13 на дії прокуратури м. Києва щодо внесення відомостей до ЄРДР та бездіяльність щодо виконання ухвали від 29.04.2015 року прокуратури сектору Буюкань мун. Кишинів Республіки Молдова про припинення кримінальної справи № та припинення дії запобіжних заходів. Зобов`язано посадових осіб прокуратури м. Києва закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 на підставі п. 2 ст. 284 КПК України (відсутність у діянні складу кримінального правопорушення), про що винести відповідну постанову, та внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про закінчення досудового розслідування щодо ОСОБА_8 , а саме: про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_8 складу злочину; зобов`язати посадових осіб прокуратури м. Києва скасувати вжитий до ОСОБА_8 запобіжний захід - арешт та рішення про оголошення ОСОБА_8 в розшук.; у задоволенні інших вимог скарги - відмовлено.

В частині питання підсудності звернення представники ТОВ відмітили, що його непідсудність Голосіївському районному суду м. Києва, зокрема констатована в ухвалі слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_14 від 12.09.2019 у справі № 752/5175/16-к. Досудове розслідування у рамках кримінального провадження унесеного 28.01.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000107, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України здійснюється, у цей час, другим слідчим відділом управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва, який розташований у Дніпровському районі м. Києва, тобто у межах територіальної підсудності цього місцевого суду.

Прокурор у провадженні прокурор відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5 заперечував проти задоволення даного клопотання з огляду на те, що указаний арешт слідчим суддею було накладеного обґрунтовано та при наявності на те підстав регламентованих ст. 170 КПК.

Зокрема у письмових поясненнях за вих. № 17/2/4-43-16 від 16.08.2019 та за вих. № 17/2/4-43-16 від 12.09.2019 прокуратура м. Києва указала, що ОСОБА_8 було організовано вчинення злочину, шляхом залучення до вчинення протиправного діяння, в якості виконавців керівників ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які під керівництвом ОСОБА_8 склали та видали завідомо не правдиві документи. В подальшому, ОСОБА_8 , для досягнення злочинної мети, шляхом надання вказівок керував злочинними діями співучасників злочину, а саме діями ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . ОСОБА_8 досяг кінцевої мети злочинного плану, в результаті чого, ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» порушено діюче податкове законодавство, а саме: п.п. 7.4.1., пп. 7.4.4, п.п. 7.4.5 п. 7.4, п.п. 7.5.1, п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 за № 168 зі змінами та доповненнями та ч.1,2 ст. 215 ч.5 ст. 203 Цивільного Кодексу України, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету податку на додану вартість, на загальну суму 529 7503 грн., травень 2009 року 3133335 грн., червень 2009 року 1300000 грн., липень 2009 року 864168 грн., що є сумою яка в п`ять тисяч і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, що є особливо великим розміром.

Встановлено, що ОСОБА_8 є засновником та володіє частками в ПП «ТМ Престиж» (ідентифікаційний код юридичної особи 31902622) у розмірі 30% від статутного капіталу, що складає 18 600 000, 00 грн.; ТОВ «ТМ ВІСАК» (ідентифікаційний код юридичної особи 21505566) у розмірі 30% від статутного капіталу, що складає 5 610 000 грн., ТОВ «ВІСАК» (ідентифікаційний код юридичної особи 32247640) у розмірі 100% від статутного капіталу, що складає 11 285 256,80 грн.

З метою забезпечення майнових стягнень в рамках суми збитків, з метою контролю за діями, що можуть призвести до втрати права власності на майно у будь-яких спосіб, обтяження та/або обмеження права власності на таке майно, недопущення зменшення вартості активів ОСОБА_8 та враховуючи те, що злочин, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_8 передбачає конфіскацію майна, необхідно накласти арешт на нерухоме майно зазначеного товариства, без обмеження його (підприємства) господарської діяльності, в розмірі часток обвинуваченого ОСОБА_8 , в статутному (складеному) капіталі зазначеного суб`єкта господарювання.

Мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався у ракурсі фактичних обстаивн установлених з даного питання

Щодо питання підсудності клопотання

Клопотання про скасування арешту з майна під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею (ст. 174 КПК України).

Відповідно до встановлених кримінальним процесуальним законом правил підсудності клопотання подаються до суду за місцем фактичного знаходження (розташування) органу досудового розслідування.

Так, згідно з п. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 132 КПК України клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Зазначені правила визначення підсудності також застосовуються при розгляді клопотань про скасування заходів забезпечення кримінального провадження, у т.ч. зняття арешту з майна

Системний аналіз положень п. 8 ч. 1 ст. 3 КПК, вказує, що керівник органу досудового розслідування - начальник Головного слідчого управління, слідчого управління, відділу, відділення органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, органу Державної кримінально-виконавчої служби України, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України та його заступники, які діють у межах своїх повноваженьта ч. 1 ст. 38 КПК у своїй сукупності вказують на те, що органами досудового розслідування є: 1) слідчі підрозділи (у т.ч. у ракурсі п. 8 ч. 1 ст. 3 КПК Головне слідче управління, слідче управління, відділ, відділення) органів Національної поліції України, органів безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, органів державного бюро розслідувань.

Іншими словами, органом досудового розслідування в конкретному кримінальному провадженні є не сам правоохоронний орган, до складу якого входить відповідний підрозділ (Національна поліція України, Служба безпеки України, Національне антикорупційне бюро України), а його підрозділ (управління, відділ).

Підставою для визначення територіальної юрисдикції суду першої інстанції при їх розгляді є постанова керівника відповідного органу досудового розслідування про створення слідчої групи, в якій визначено місце проведення досудового розслідування.

У цій ситуації, з письмових пояснень за вих. № 17/2/4-43-16 від 16.08.2019 та за вих. № 17/2/4-43-16 від 12.09.2019, пояснень представників ТОВ «Творча майстерня «Вісак» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з даного питання в суді, ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_14 від 12.09.2019 у справі № 752/5175/16-к, випливає, що досудове розслідування у рамках кримінального провадження унесеного 28.01.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000107, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України здійснюється, у цей час, другим слідчим відділом управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва, який розташований у Дніпровському районі м. Києва, тобто у межах територіальної підсудності цього місцевого суду.

Даний факт констатовано і в ухвалі слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12.09.2019 у справі № 752/5175/16-к, а саме у ній указано, що «в даному випадку, клопотання про скасування арешту майна у кримінальних провадженнях № 0000358 та № 0000107 повинні розглядатись слідчим суддею місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, тобто Дніпровським районним судом м. Києва».

Спори про підсудність між судами не допускаються (ч. 5 ст. 34 КПК України).

Що указує на те, що вимоги КПК України дотримано.

Також слід відмітити, що як рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Як наслідок, виходячи з того, що концепція якості закону, зокрема пов`язана з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні, а відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону», та у разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід, слід дійти висновку про дотримання вимог законодавства з даного питання, адже вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Особа не може бути жертвою колій діючого законодавства, або ж системних змін законодавства у питанні підслідності через те, що національне законодавство припустило неоднозначне та множинне тлумачення прав та обов`язків осіб.

Вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи, з урахуванням того, що національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для особи підхід.

Щодо права звернення

Згідно ст. 174 КПК інший власник або володілець майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17-ц (провадження № 14-326цс18) та інших зазначила, що у разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України; зняття арешту з майна, накладеного в рамках кримінального провадження, розглядається у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку.

Відповідно наявне таке право і у генерального директора ТОВ, майно якого власне арештовано.

Щодо клопотання по суті

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Так, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

У цій ситуації, заявник власне і заявив таке клопотання у порядку ст. 174 КПК України, проаналізувавши, яке слідчий суддя, у порядку указаної статті наведеного Кодексу, приходить до такого.

У даному випадку, в судовому засіданні встановлено, що арешт було накладено на все нерухоме майно, що належить ТОВ «ТМ ВІСАК» (ідентифікаційний код юридичної особи 21505566) в межах розміру частки ОСОБА_8 в статутному капіталі товариства, а саме:у розмірі 30% від статутного капіталу, що складає 5 610 000,00 грн., що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 12.07.2017 року та на нерухоме майно в межах частки ОСОБА_8 , що належить ТОВ «Творча майстерня «ВІСАК» (ідентифікаційний код юридичної особи 21505566), а саме: квартиру № 31 заг. площею 48,3 кв.м. по вул. Миколи Ушакова 14А в м. Києві;квартиру № 330 по вул. Ахматової 43 в м. Києві заг. площею 39,9 кв.м.; квартиру № 296 заг. площею 60,5 кв.м. по вул. Драгоманова, 44-А в м. Києві; квартиру № 292 заг. площею 59,95 кв.м. по вул. Драгоманова 44-А в м. Києві; квартиру № 293 заг. площею 59,95 кв.м. по вул. Драгоманова 44-А в м. Києві; квартиру № 65 заг.площею 97,8 кв.м. по вул. Вишняківська, 5-Б в м. Києві; квартиру № 32 заг. площею 68,00 кв.м. по вул. Миколи Ушакова 14А в м. Києві; квартиру № 71 заг. площею 109,6 кв. м. по вул. Оболонська Набережна 3, корпус 1 в м. Києві; квартиру № 72 заг. площею 141,9 кв. м. по вул. Оболонська Набережна 3, корпус 1 в м. Києві; квартиру № 73 заг. площею 45 кв. м. по вул. Оболонська Набережна 3, корпус 1 в м. Києві; квартиру № 75 заг. площею 82,6 кв. м. по вул. Оболонська Набережна 3, корпус 1 в м. Києві; домоволодіння № 16 по вулиці Героїв Сталінграду в м. Києві.

Мету арешту визначено п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно копії повідомлення про підозру старшого слідчого другого СВ СУ прокуратури м. Києва ОСОБА_17 від 24.11.2015, повідомлено 30.11.2015 про підозру, зокрема за ч. 5 ст. 191 КК України, санкція якої передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Згідно зі ст. 167 ГК України, яка регламентує зміст корпоративних прав та корпоративних відносин, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» розмір статутного капіталу товариства складається з номінальної вартості часток його учасників, виражених у національній валюті України.

Розмір частки учасника товариства у статутному капіталі товариства може додатково визначатися у відсотках. Розмір частки учасника товариства у відсотках повинен відповідати співвідношенню номінальної вартості його частки та статутного капіталу товариства.

Статутом товариства можуть бути передбачені обмеження щодо зміни співвідношення часток учасників. Відповідні положення можуть бути внесені до статуту, змінені або виключені з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.

Відповідно до статуту ТОВ «Творча майстерня «ВІСАК» для забезпечення діяльності Товариства створено статутний (складений) капітал 18 млн. 700 тис. грн., який розподіляється наступним чином: ОСОБА_8 30%, що становить 5610000, 00 грн., та ОСОБА_18 , - 70%, що становить 13090000, 00 грн. (пункт 6.1 розділу 6 статуту).

З огляду на вищевикладене слідчий суддя відхиляє доводи заявника про необґрунтованість арешту майна за ухвалою слідчого судді від 27.07.2017, щодо арешту майнових прав на нерухоме майно, що належить ТОВ «ТМ ВІСАК» (ідентифікаційний код юридичної особи 21505566) в межах розміру частки ОСОБА_8 в статутному капіталі товариства, а саме: у розмірі 30% від статутного капіталу, що складає 5 610 000,00 грн.

Щодо арешту решти майна, а саме майна отриманого ТОВ у власність у процесі його діяльності, як-то квартир, то слід відмітити таке.

ТОВ «Творча майстерня «Вісак» здійснює господарську діяльність, зокрема займається купівлею та продажем нерухомого майна (код КВЕД 68.10).

Як убачається з ухвали слідчого судді про арешт майна ТОВ «Творча майстерня «Вісак» є володільцем арештованих квартир,

Так, як указано слідчим суддею в ухвалі від 27.07.2017, право власності на квартиру АДРЕСА_1 підтверджується свідоцтвом про право власності, видане Головним управлінням житлового забезпечення КМДА від 03.11.2005 року, № 2094-С; квартиру АДРЕСА_2 заг. площею 39,9 кв.м. свідоцтвом про право власності на квартиру, виданим Головним управлінням житлового забезпечення КМДА від 18.10.2000 року, № 1258-С; квартиру АДРЕСА_3 підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру, видане Головним управлінням житлового забезпечення КМДА від 18.10.2000 року, № 1258-С; квартиру АДРЕСА_4 , підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру, видане Головним управлінням житлового забезпечення КМДА від 07.02.2000 року, № 130-С; квартиру АДРЕСА_5 підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру, видане Головним управлінням житлового забезпечення КМДА від 29.03.2000 року, № 130-С; квартиру АДРЕСА_6 підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру, видане Головним управлінням житлового забезпечення КМДА від 31.10.2002 року, № 1565-С; квартиру АДРЕСА_7 підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру, видане Головним управлінням житлового забезпечення КМДА від 04.11.2005 року, № 2094-С; квартиру АДРЕСА_8 підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру, видане Головним управлінням житлового забезпечення КМДА від 17.07.2003 року, № 1148-С; квартиру АДРЕСА_9 підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру, видане Головним управлінням житлового забезпечення КМДА від 25.11.2009 року, № 1765-С/Ю; квартиру АДРЕСА_10 підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру, видане Головним управлінням житлового забезпечення КМДА від 25.11.2009 року, № 1765-М/Ю; квартиру АДРЕСА_11 підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру, видане Головним управлінням житлового забезпечення КМДА від 25.11.2009 року, № 1765-С/Ю; квартиру АДРЕСА_12 , підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру, видане Головним управлінням житлового забезпечення КМДА від 25.11.2009 року, № 1765-С/Ю; квартиру АДРЕСА_13 , підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру, видане Головним управлінням житлового забезпечення КМДА від 25.11.2009 року, № 1765-С/Ю.

Тотожного роду є ситуацію і по відношенню до домоволодіння АДРЕСА_14 , що належить МПП «ТМ «ВІСАК».

ТОВ «Творча майстерня «Вісак» утворено в результаті перетворення МПП «ВІСАК» та воно є повним його правонаступником щодо всіх йог оправ, обов`язків та майна (п. 1.1 розділі 1 статуту).

Частиною 1 статті 115 ЦК України передбачено, що господарське товариство є власником: майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

За приписами статті 3 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» товариство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями всім належним йому майном. Товариство не відповідає за зобов`язаннями своїх учасників.

Відповідно до ч. 3 ст. 96 ЦК України учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Як зазначалося вище, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження (ч. 5 статті 170 КПК України), тоді як ТОВ «Творча майстерня «Вісак»не є юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

За змістом ч. 5 ст. 19 Господарського кодексу України незаконне втручання та перешкоджання господарській діяльності суб`єктів господарювання з боку органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні ними державного контролю та нагляду забороняються.

За таких обставин, відсутні підстави для арешту наведених квартир, оскільки означене нерухоме майно не є приватною власністю ОСОБА_8 , а є майном юридичної особи ТОВ «Творча майстерня «Вісак», яке в свою чергу неє юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження дане кримінальне провадження.

Як наслідок майно товариства, виходячи з положень ч. 5 ст. 170 КПК, не могло бути арештоване з метою передбаченою п. 3 ч. 2 наведеної статті указаного Кодексу.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, регламентовано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тлумачення положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції при застосуванні її до вилучення майна під час кримінального провадження, надано Європейським судом з прав людини, зокрема, у Рішенні від 23 січня 2014 року у справі ««EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України»:

«...1. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ЕСНR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Концепції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series AN 296-A, п. 42. та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, п. п. 49 - 62 від 10 травня 2007 року).

2. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг за Льопрот проти Швеції», п.п. 69 і 73, Series AN 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series AN 98)...».

Досудове розслідування триває з 2010 року, нерухоме майно, на яке накладено арешт ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27 липня 2017 року, належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Вісак», яке взагалі не є стороною у кримінальному провадженні №0000107, жодній посадовій особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Вісак» про підозру не повідомлялося, відомостей, що вказане майно визнано речовим доказом слідчим не надано.

Відповідно підстави для застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру зазначені у ст. 96-3 КК України, зокрема: 1) вчинення її уповноваженою особою від імені та в інтересах юридичної особи будь-якого із злочинів, передбачених у ст. ст. 209 і 306, ч. 1 і 2 ст. 368-3, ч. 1 і 2 ст. 368-4, ст. ст. 369 і 369-2 КК України; 2) незабезпечення виконання покладених на її уповноважену особу законом або установчими документами юридичної особи обов`язків щодо вжиття заходів із запобігання корупції, що призвело до вчинення будь-якого із злочинів, передбачених у ст. ст. 209 і 306, ч. 1 ч. 2 ст. 368-3, ч. 1 ч. 2 ст. 368-4, ст.ст. 369 і 369-2 КК України; 3) вчинення її уповноваженою особою від імені юридичної особи будь-якого із злочинів, передбачених у ст. ст. 258-258-5 КК України; 4) вчинення її уповноваженою особою від імені та в інтересах юридичної особи будь-якого із злочинів, передбачених ст.ст. 109, 110, 113, 146, 147, ч.ч. 2-4 ст. 159-1, ст. ст. 160, 260, 262, 436, 437, 438, 442, 444, 447 КК України, відсутні.

Під уповноваженими особами юридичної особи слід розуміти службових осіб юридичної особи, а також інших осіб, які відповідно до закону, установчих документів юридичної особи чи договору мають право діяти від імені юридичної особи.

Злочини, передбачені ст.ст. 109, 110, 113, 146, 147, ч.ч. 2-4 ст. 159-1, ст.ст. 160, 209, 260, 262, 306, ч. 1 ч. 2 ст. 368-3, ч. 1 ч. 2 ст. 368-4, ст.ст. 369, 369-2, 436, 437, 438, 442, 444, 447 КК України, визнаються вчиненими в інтересах юридичної особи, якщо вони призвели до отримання нею неправомірної вигоди або створили умови для отримання такої вигоди, або були спрямовані на ухилення від передбаченої законом відповідальності.

Такого роду обставини не є установленими у провадженні.

Тим паче, що відповідно до положень п.п. 2 п. 2.6 розділу 2 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального проваджений, заслуханого та обговорено на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яке відбулось 07 лютого 2014 року (надалі - «Узагальнення»), арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільне небезпечне діяння. Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276 - 279 КПК України, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які з силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна. Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні - підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

З урахуванням того, що ст. 41 Конституції України закріплено гарантію, відповідно до якої право власності є непорушним.

Так, як у п. 33 Рішення ЄСПЛ у справі «Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27.10.1993 року та у п. 38 Рішення ЄСПЛ у справі «Аnkel v. Switzerland» від 23.10.1996 року закріплено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

У п. 134 Рішення ЄСПЛ «Генадій Науменко проти України», п. 168 рішення у справі «Айдин проти Туреччини», п. 75 «Афанасьєв проти України», п. 207 рішення у справі «Ічаба проти Швейцарії» та багатьох інших рішеннях ЄСПЛ встановлено, що засіб правового захисту відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Право на ефективний засіб правового захисту») повинен бути ефективним на практиці, як і в теорії, у тому сенсі, що користуванню засобами захисту не повинно чинитися перешкод діями або бездіяльністю органів влади держави.

Адже, гарантія від втручання з боку держави та інших (третіх) осіб у здійснення власником своїх повноважень, перешкоджання перспективі протиправного позбавлення власника його майна, недопустимість дій, які суперечать інтересам власника, можливість захисту зазначеного права становить зміст принципу недоторканності (непорушності) права власності.

За змістом положень ст. 2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Таким чином, клопотання заявника підлягає задоволенню, адже лише у даний спосіб буде забезпечено ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, а арешт скасуванню, оскільки, на цей час, власники даного майна при відсутності обставин визначених кримінальним процесуальним законодавством фактично позбавлений права користування приватною власністю, що є не припустимим.

А тому, у відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, як-то того, що вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року), адже будь-яке втручання у те чи інше право особи право повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98), оскільки у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним, а у справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має не становити "особистий і надмірний тягар для особи".

Таким чином, оскільки, у даному випадку, втручання у права заявника порушує "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, тобто становить "особистий і надмірний тягар для особи", та виходячи з того, що, на цей час, захист його прав можливий тільки шляхом задоволення клопотання, бо тільки в такий спосіб є можливим усунути усі наслідки дії та відновити стан, який найімовірніше існував би, якби не було вчинено цю дію, а саме шляхом застосування єдино можливого шляху виправлення наслідків у такий спосіб, щоб відновити, наскільки це можливо, ситуацію, яка існувала до проведення такої дії, враховуючи, що ЄСПЛ у справі «П`єрсак проти Бельгії» (Piersack v. Belgium) (Article 50), Series A № 85, C. 16, зазначив, що він «виходитиме з того принципу, що заявник має бути, по можливості, повернений у становище, в якому він перебував, адже таким чином підкреслюється верховенство обов`язку відновлення status quo ante, а в рішенні від 31 жовтня 1995 року у справі «Папамічалопулос та інші проти Греції» (Papamichalopoulos and Others v. Greece) (стаття 50), Series A № 330-B, суд застосував принцип restitutio in integrum та вказав, що виправлення здійсненого повинне, по можливості, усунути усі наслідки дії та відновити стан, який найімовірніше існував би, якби не було вчинено цю дію та застосувати в цих цілях всі можливі шляхи такого виправлення наслідків у такий спосіб, щоб відновити, наскільки це можливо, ситуацію, яка існувала до порушення (див. рішення у справах «Маестрі проти Італії» [ВП] (Maestri v. Italy [ВП]), заява № 39748/98, п. 47, ECHR 2004-І; «Ассанідзе проти Грузії» [ВПl] (Assanidze v. Georgia [ВП]), заява № 71503/01, п. 198, ECHR 2004-ІІ; «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» [ВП] (), заява № 48787/99, п. 487, ECHR 2004-VII).

Таким чином, клопотання заявника підлягає задоволенню, а арешт скасуванню з наведених квартир та приміщення Блоку № 2 площею 1497,19 кв.м. домоволодіння № 16 по вулиці Героїв Сталінграду в м. Києві.

Підстави для розгляду питання про скасування арешту з Блоку 3 цього ж домоволодіння відсутні, так як з ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_7 від 27.07.2017 року у справі № 752/5175/16-к установлено факт арешту блоку 3, який належить ТОВ "Престиж", а не блок 3, що належить ТОВ "ТМ "Вісак". Тобто Блок 3, який перебуває у власності заявника за цим судовим рішенням узагалі не арештовувався.

Щодо заявлених вимог про скасуванні судового рішення про передачу такого майна в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (ідентифікаційний код: 41037901), то сотаннє задовлене бути не може, так як дане питання не може бути урегульоване у порядку ст. 174 КПК, а відповідно до ч. 3 статті 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», дія договору про управління активами припиняється у разі скасування арешту прийнятих в управління активів, тобто дана підстав припинення управління передбачена в наведеному Законі відповідно додаткового судового рішення не потребує, адже згідно ст. 1 цього ж Закону управління активами - діяльність із володіння, користування та/або розпорядження активами, тобто забезпечення збереження активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170, 174, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя постановив :

клопотання задовольнити частково.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_7 від 27.07.2017 року у справі № 752/5175/16-к (провадження № 1-кс/752/5721/17) на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Творча майстерня «Вісак» (ідентифікаційний код юридичної особи 21505566), а саме:

? квартиру № 31 заг. площею 48,3 кв.м. по вул. Миколи Ушакова 14А в м. Києві;
? квартиру № 330 по вул. Ахматової 43 в м. Києві заг. площею 39,9 кв.м.;
? квартиру № 296 заг. площею 60,5 кв.м. по вул. Драгоманова, 44-А в м. Києві;
? квартиру № 292 заг. площею 59,95 кв.м. по вул. Драгоманова 44-А в м. Києві;
? квартиру № 293 заг. площею 59,95 кв.м. по вул. Драгоманова 44-А в м. Києві;
? квартиру № 65 заг.площею 97,8 кв.м. по вул. Вишняківська, 5-Б в м. Києві;
? квартиру № 32 заг. площею 68,00 кв.м. по вул. Миколи Ушакова 14А в м. Києві;
? квартиру № 71 заг. площею 109,6 кв. м. по вул. Оболонська Набережна 3, корпус 1 в м. Києві;
? квартиру № 72 заг. площею 141,9 кв. м. по вул. Оболонська Набережна 3, корпус 1 в м. Києві;
? квартиру № 73 заг. площею 45 кв. м. по вул. Оболонська Набережна 3, корпус 1 в м. Києві;
? квартиру № 75 заг. площею 82,6 кв. м. по вул. Оболонська Набережна 3, корпус 1 в м. Києві;
? приміщення Блоку № 2 площею 1497,19 кв.м. домоволодіння № 16 по вулиці Героїв Сталінграду в м. Києві, скасувати.

В іншій частині у задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 17:50 год. 25.09.2019.

Слідчий суддя: ОСОБА_1