УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 листопада 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2019 року, стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Будапешт Угорщина, громадянина України, до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28.12.2015 року за ч.2 ст.307, ч.1 с.71 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна,
- якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та несправедливою по відношенню до нього. Вказує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про застосування до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Зазначає, що має всього одне заохочення через те, що більшу частину свого покарання знаходився у ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» та два рази виїжджав на довгострокове лікування до іншої устави. Стягнень не має.
На запропонованих йому роботах в ДУ «Ольшанська ВК» та ДУ «Снігурівська ВК» він не працював через незадовільний стан здоров`я. Під час відбування покарання в ДУ «Ольшанська ВК» поступив до Ольшанського ПТЗ. Однак не зміг закінчити навчання через те, що його було направлено до ДУ «Снігурівська ВК» через надуманий діагноз.
Вказує, що робити ремонти в колонії за власний рахунок для того, щоб отримати заохочення він не має можливості.
Крім того, ОСОБА_5 зазначає, що він потребує кваліфікованого лікування.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
У липні 2019 року до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення його від подальшого відбування покарання умовно-достроково.
З клопотання вбачалося, що засуджений відбув більш за 2/3 частин строку покарання, призначеного за вироком суду, за період відбування покарання став на шлях виправлення, має одне заохочення, стягнення відсутні. Під час відбування покарання поступив навчатися до ПТЗ, однак не зміг закінчити через від`їзд на лікування.

Посилаючись на вказане, засуджений в клопотанні ставить на вирішення питання про застосування щодо ОСОБА_7 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відмовляючи в задоволенні клопотання суд першої інстанції зазначив, що за час відбування покарання в ДУ "Снігурівська ВК (№5)" з 23.05.2019 року засуджений зарекомендував себе з посереднього боку. На виробництві установи не працевлаштований, корисної ініціативи в житті відділення не проявляє. Намагається дотримуватись норм, які визначають порядок, умови відбування покарання, розпорядок дня установи, вимог пожежної безпеки. Участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає, проявляє байдужість. Стягнень та заохочень не має.
ОСОБА_5 неодноразово судимий, попередньо порушив покладені на нього судом обов`язки, раніше відбував строк покарання у виді позбавлення волі, за попереднім місцем відбуття покарання в ДУ "Ольшанська ВК (№53)" характеризувався позитивно, одного разу був заохочений правами начальника установи за сумлінне ставлення до програми диференційованого впливу "Освіта", стягнень не мав. За попередніми місцями відбуття покарання у СІЗО м.Миколаєва з 29.05.2015 року, ДУ "Дар"ївська ВК (№10)" з 12.04.2016 року, СІЗО м.Миколаєва з 22.05.201 року, ДУ "Ольшанська ВК (№53)" з 31.05.201 року, СІЗО м.Миколаєва з 11.01.2017 року, ДУ "Ольшанська ВК (№53)" з 09.11.2017 року, ДУ "Дар`ївська ВК (№10)" з 27.12.2017 року, весь час характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
Крім того, на засіданні комісії розглядалося питання про заміну засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та 29.05.2018 року було відмовлено, також 16.05.2019 року розглядалося питання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та було відмовлено в усіх випадках як такому, що не довів свого виправлення.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_5 не став на шлях виправлення, а тому до нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення ухвали без змін, дослідивши матеріали судового провадження та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.

Згідно ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

На думку апеляційного суду, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини провадження та в достатній мірі вмотивував свій висновок про те, що засуджений не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання. При цьому слід зазначити, що таке звільнення є правом, а не обов`язком суду. Розглядаючи клопотання засудженого, суд першої інстанції врахував не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.

Згідно вимогам ст.81 КК України підставами умовно-дострокового звільнення є виправлення особи. Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Згідно до вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, ОСОБА_5 з 23.05.2019 року відбуває покарання у ДУ «Снігурівська ВК (№5)" за вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28.12.2015 року за ч.2 ст.307, ч.1 ст.71 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч.5 ст.72 КК України, засудженому зараховано у строк покарання строк перебування у попередньому ув`язненні з 29.05.2015 року по 28.12.2015 року включно. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 02.03.2016 року вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28.12.2015 змінено, на підставі ч.5 ст.72 КК України, засудженому зараховано строк попереднього ув`язнення в строк покарання з 29.05.2015 року по 02.03.2016 року, включно, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, в іншій частині вирок залишено без змін.

Початок строку 29.05.2015 року, кінець строку 27.08.2021 року. Таким чином, ОСОБА_5 фактично відбуто 2/3 частини призначеного йому покарання.

Відповідно до п.2 Постанови ПВС України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 ).

Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 , суд першої інстанції обґрунтовано послався на дані про особу засудженого, зазначені в його особовій справі.

Як вбачається з матеріалів особової справи за час відбування покарання в ДУ "Снігурівська ВК (№5)" з 23.05.2019 року засуджений зарекомендував себе з посереднього боку. На виробництві установи не працевлаштований, корисної ініціативи в житті відділення не проявляє. Намагається дотримуватись норм, які визначають порядок, умови відбування покарання, розпорядок дня установи, вимог пожежної безпеки. Участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає, проявляє байдужість. Стягнень та заохочень не має.
Також слід зазначити, що засуджений неодноразово судимий, попередньо порушив покладені на нього судом обов`язки, раніше відбував строк покарання у виді позбавлення волі, за попереднім місцем відбуття покарання в ДУ "Ольшанська ВК (№53)" характеризувався позитивно, одного разу був заохочений правами начальника установи за сумлінне ставлення до програми диференційованого впливу "Освіта", стягнень не мав. За попередніми місцями відбуття покарання СІЗО м.Миколаєва з 29.05.2015 року, ДУ "Дар`ївська ВК (№10)" з 12.04.2016 року, СІЗО м.Миколаєва з 22.05.201 року, ДУ "Ольшанська ВК (№53)" з 31.05.201 року, СІЗО м.Миколаєва з 11.01.2017 року, ДУ "Ольшанська ВК (№53)" з 09.11.2017 року, ДУ "Дар`ївська ВК (№10)" з 27.12.2017 року, весь час характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

Крім того, на засіданні комісії розглядалося питання про заміну засудженому не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням та 29.05.2018 року було відмовлено, також 16.05.2019 року розглядалося питання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та було відмовлено в усіх випадках як такому, що не довів свого виправлення.

З огляду на зазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення, що виключає можливість його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, про що правильно зазначив в ухвалі суд першої інстанції і апеляційний суд погоджується з таким рішенням суду.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на матеріалах особової справи засудженого, даних щодо його особи та поведінки під час відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства, також рішення суду постановлене з урахуванням вимог кримінального матеріального та процесуального права, а тому є законним, обґрунтованим та вмотивованим. А тому підстав для його скасування немає.

Апелянт не навів жодної достатньо переконливої підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.405, 407, 424, 532, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: