Номер провадження: 11-кп/813/1421/19
Номер справи місцевого суду: 520/8511/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12.07.2019 року, постановлену під час судового розгляду кримінального провадження №0001798, внесеного до ЄРДР 21.05.2018 року, якою продовжено строк тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,-

встановив:
Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.07.2019 року, постановленою під час судового розгляду кримінального провадження №0001798, внесеного до ЄРДР 21.05.2018 року, продовжено строк тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, на два місяці, тобто до 12.09.2019 року. Ухвала районного суду мотивована тим, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились, а тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржену ухвалу скасувати, постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що оскаржена ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, за відсутності правових підстав для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому зазначає, що продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд ініціював самостійно, так як клопотання прокурор з цього приводу не заявляв; сама ухвала є незаконною, так як в ній визначено строк, який перевищує 60 (шістдесят) днів; в ухвалі не наведено мотивованих висновків про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в тому числі переховування від суду, та не наведено доказів неможливості запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам іншими більш м`якими запобіжними заходами. Крім цього, захисник зазначає, що пред`явлене ОСОБА_12 обвинувачення за ч. 2 ст. 15-ч. 1 ст. 115 КК України є неправильним та дії обвинуваченого повинні кваліфікуватися за ст. 124 КК України.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити; думку прокурора та потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Як слідує з матеріалів провадження, на розгляді в Київському районному суді м. Одеси перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за 0001798 від 21.05.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15-ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.07.2019 року строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 продовжено до 12.09.2019 року.

Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене статтею 392КПК України обмеження права учасників кримінального провадження щодо окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягає перегляду в апеляційному порядку.

Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до пунктів 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду, продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, тощо.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Нормами ч. 2 ст. 331 КПК України визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання, суд своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_12 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15-ч. 1 ст. 115 КК України.

Апеляційні доводи у частині відсутності підстав продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 є безпідставними і нічим не підтверджуються. Обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні скерований до суду, триває судовий розгляд.

Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки місцевого суду, що у цьому кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, які існували при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, обвинувачений може переховуватись від суду, впливати на свідків та потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також судом першої інстанції при продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою правильно враховано, що він, офіційно не працевлаштований, не має постійного місця проживання, що свідчить про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_9 міцних соціальних зв`язків. Покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, свідчить про високий ступінь ризику переховування від суду. Крім того, в судовому засіданні на цей час ще не допитані свідки обвинувачення, що не виключає можливості здійснення впливу на них.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Всі викладені захисником обвинуваченого апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом при продовженні йому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг не встановлено.

З урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, з метою запобігання ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_12 строку тримання під вартою на 60 днів для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані судом під час обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинуваченого, серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, як про це просить апелянт.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, приходить до переконання, що обвинуваченому ОСОБА_12 обґрунтовано продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_9 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_12 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції,та задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 .

Керуючись ст. ст. 183, 199, 331, 376, 404, 405, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12.07.2019 року, якою продовжено строк тримання під вартою строком на два місяці, тобто до 12.09.2019 року, відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4