Справа № 744/1307/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/428/19
Категорія - ч. 1 ст. 122 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 травня 2018 року за № 0000070 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_7 на вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 28 лютого 2019 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Семенівка Чернігівської області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, студента 4 го курсу Державного професійно-технічного навчального закладу «Шосткинське вище професійне училище» (м. Шостка Сумської області), не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Семенівського районного суду Чернігівської області від 28 лютого 2019 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Початок іспитового строку постановлено рахувати ОСОБА_10 з дати ухвалення вироку, тобто з 28 лютого 2019 року.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_10 покладено обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`ю внаслідок злочину - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 3005 грн. 32 коп. на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 5000 грн. на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 процесуальні витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн..

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 21 квітня 2018 року, близько 01 години 00 хвилин, ОСОБА_10 , перебуваючи біля будинку № 60 по вул. Шевченка у м. Семенівка Чернігівської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_7 , маючи умисел на заподіяння йому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання їх суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень, діючи свідомо та доводячи свій злочинний намір до кінця, умисно завдав останньому одного удару кулаком правої руки в область щелепи, у результаті чого заподіяв ОСОБА_7 згідно висновку експерта № 39 від 20 липня 2018 року тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, яка включає струс головного мозку, вегетативний синдром, лікворно - гіпертензійний синдром, закритий лівобічний перелом нижньої щелепи в ділянці кута, котра виникла від дії тупого предмету (предметів), індивідуальні ознаки яких не визначились, в тому числі в результаті нанесення удару (ударів) руками, ногами, з боку сторонніх осіб, і за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше, ніж двадцять одну добу, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Своїми умисними діями, які виразилися у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження ОСОБА_7 , ОСОБА_10 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутністю складу кримінального правопорушення. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування судом закону, який підлягав застосуванню. Зазначає, що твердження суду про те, що обвинувачений мав можливість втекти, проте не втік, суперечать приписам ст. 36 КК України. Зауважує, що у суду були всі підстави для застосування ст. 36 КК України, адже обвинувачений під час існування посягання на його життя та здоров`я, а саме, в момент нанесення ударів в життєво важливий орган голову, з боку особи, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, правомірно, з метою свого захисту завдав тій особі адекватного удару також в голову, тобто необхідної та достатньої шкоди, після чого повідомив швидку допомогу та поліцію, тому, на думку апелянта, він явно перебував у стані необхідної оборони.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить вирок суду змінити в частині мотивів його ухвалення стосовно механізму заподіяння тілесних ушкоджень відповідно до обвинувачень потерпілого ОСОБА_7 , та збільшити суму компенсації на відшкодування майнової шкоди у розмірі 3783 грн. 90 коп., а також збільшити суму стягнутої компенсації на відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги виражає незгоду з висновками суду щодо встановлених фактичних обставин справи щодо вчиненого ОСОБА_10 злочину та стягнутих на відшкодування завданої злочином як майнової, так і моральної грошової компенсації. Вказує, що суд першої інстанції у вироку зазначив висунуте прокурорами обвинувачення як таке, що визнано судом доведеним, із зазначенням способу заподіяння тілесних ушкоджень саме зі слів обвинуваченого, що він завдав йому одного удару кулаком, від чого він отримав перелом щелепи та струс головного мозку. Зазначає, що суд визнав його показання неправдивими, віднісся до них критично тільки тому, що прокурори під час досудового розслідування повністю проігнорували його права та інтереси, висунувши обвинувачення, яке він не підтримав. Також, відхиляючи його обвинувачення стосовно механізму заподіяних йому тілесних ушкоджень, суд не навів належних мотивів чому не надав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_10 , які безпосередньо після вчинення злочину бачили у нього тілесні ушкодження, зокрема, розбиту губу, кров на обличчі в області носа, ушкодження в області лівого суха, що свідчить про нанесення йому декілька ударів. Наголошує на порушенні його прав під час досудового розслідування, що позбавило його можливості впливати на результати розслідування, що призвело до зроблених судом висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, та які стосуються саме механізму заподіяння тілесних ушкоджень. Також вказує на неправомірне відхилення судом його заявленого прокурорам відводу щодо їх неупередженості. Виражає незгоду щодо розміру стягнення майнової шкоди, адже суд не врахував його витрати в сумі 778 грн. 58 коп. на заправку автомобіля для проїзду до лікувального закладу м. Чернігова та в зворотному напрямку. Також вважає, що вирок суду повинен бути змінений в частині відшкодування моральної шкоди, і його вимога про відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн. повинна бути задоволена повністю, адже він тривалий час, понад 21 добу провів на лікарняному ліжку, не мав змоги нормально харчуватись, спілкуватись, що призвело до фізичних та душевних страждань.

В запереченні на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 начальник Семенівського відділу Менської місцевої прокуратури ОСОБА_14 просить вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 28 лютого 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В запереченні на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 потерпілий ОСОБА_7 просить вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 28 лютого 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідача, прохання обвинуваченого та його захисника про задоволення апеляційної скарги з викладених в ній підстав, позицію потерпілого, який наполягав на задоволенні його апеляційної скарги, думку прокурора, які заперечували проти задоволення скарг та наголошував на законності та обґрунтованості прийнятого судом рішення, дослідивши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають. Таке рішення колегія суддів ґрунтує наступним чином.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Ці вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні зазначених у вироку протиправних дій, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Обвинувачений обвинувачений ОСОБА_10 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав повністю та показав, що 21 квітня 2018 року, близько 02 години ночі, він проводив свою дівчину ОСОБА_15 з дискотеки додому. Коли вони йшли по вулиці Шевченка у місті Семенівка Чернігівської області ОСОБА_10 зателефонував його знайомий ОСОБА_16 та попросив його привезти йому велосипед. ОСОБА_10 разом з ОСОБА_17 залишилися чекати ОСОБА_18 біля колодязя неподалік від будинку АДРЕСА_2 . В цей час по вулиці йшов невідомий йому чоловік. ОСОБА_10 зрозумів по зовнішнім ознакам, що цей чоловік знаходився у стані алкогольного сп`яніння. На даний час ОСОБА_10 знає, що це був потерпілий ОСОБА_7 . ОСОБА_10 попросив у нього цигарку, на що ОСОБА_7 відповів, що у нього цигарок немає. Після цього ОСОБА_10 сказав: «Ну ладно, буває», після чого ОСОБА_7 з лайкою кинувся на нього, нагнув ОСОБА_10 донизу та, тримаючи його в напівзігнутому положенні, завдав останньому два удари кулаком у задню частину голови. Захищаючись ОСОБА_10 завдав ОСОБА_7 розгинаючись одного удару кулаком правої руки. Куди саме він завдав удар ОСОБА_10 не бачив. Все відбулося так швидко, що у ОСОБА_10 не було можливості подумати, чи зміг би він втекти. Після удару ОСОБА_7 впав. Як саме падав ОСОБА_7 він не пам`ятає. Після падіння ОСОБА_7 лежав на спині та був при свідомості. У ОСОБА_7 була кров на обличчі, яка текла з губ. Потім ОСОБА_10 допомагав змивати кров з обличчя ОСОБА_7 . У ОСОБА_10 була подряпана спереду шия, на голові ззаду була шишка. ОСОБА_10 викликав швидку медичну допомогу. Коли приїхали медики, то оглянувши ОСОБА_7 вони сказали, що йому нічого не загрожує. ОСОБА_10 допомагав медикам змивати кров з обличчя ОСОБА_7 . Після цього, ОСОБА_10 викликав поліцію. Коли приїхали поліцейські, то вони разом з ОСОБА_10 змивали кров з обличчя ОСОБА_7 . ОСОБА_10 розповів все поліцейським. ОСОБА_7 сказав, що він сам впав та ні до кого претензій не має. Поліцейські повезли ОСОБА_7 на своєму автомобіли, а ОСОБА_10 та ОСОБА_19 розійшлися по своїх домівках

При цьому, незважаючи на не визнання засудженим своєї вини в інкримінованому йому злочині, вчинення ним даного злочину підтверджується низкою логічно узгоджених та послідовних, а відтак, на думку суду, належних доказів.

Винуватість ОСОБА_10 в скоєнні інкримінованого йому злочину підтверджено наведеними у вироку показаннями потерпілого ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , які були безпосередньо допитані в судовому засіданні і підтвердили його вину.

Так, допитаний потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що 21 квітня 2018 року у нічний час він повертався з гостей додому по вулиці Шевченка у місті Семенівка Чернігівської області. У гостях він випив близько 300 грамів горілки. Він побачив групу людей (3-4 особи, з них 1 дівчина), які стояли біля дороги. ОСОБА_7 попросив у цих людей закурити, на що йому грубо відповіли. ОСОБА_7 , пройшовши деяку відстань, також грубо відповів. Після цього невідомий йому раніше чоловік (на даний час він знає, що це був ОСОБА_10 ) наздогнав його та почав бити. Він завдав ОСОБА_7 удар кулаком в губи, від чого ОСОБА_7 впав. Після цього ОСОБА_10 завдав ОСОБА_7 удар ногою в область голови в ліву частину нижньої щелепи. Від цього удару ОСОБА_7 втратив свідомість. Будь-яких ударів ОСОБА_7 ОСОБА_10 не завдавав. Спілкування з медичними працівниками цієї ночі ОСОБА_7 не пам`ятає. Потім ОСОБА_7 звернувся до лікарні. З формулюванням висунутого стороною обвинувачення ОСОБА_10 обвинувачення ОСОБА_7 не згоден, з кваліфікацією інкримінованого обвинуваченому злочину згоден.

Допитана свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні показала про те, що у квітні 2018 року, близько 01-02 години ночі, вона разом з ОСОБА_22 йшла, повертаючись додому з дискотеки, по вулиці Шевченка у місті Семенівка Чернігівької області. На вулиці Шевченка біля колодязя вони чекали ОСОБА_23 . По вулиці йшов Мотора, який був у стані сильного алкогольного сп`яніння, хитався, на ногах тримався невпевнено, нечітко говорив. ОСОБА_24 спитав у нього цигарку. Мотора сказав, що у нього немає цигарки. ОСОБА_24 сказав: «Ладно», після чого ОСОБА_25 почав висловлюватися нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_24 , взяв його лівою рукою за одяг та завдав останньому кулаком правої руки два удари по голові. ОСОБА_24 нахилився, та захищаючись, вдарив ОСОБА_25 один раз правою рукою в ліву частину обличчя, від чого останній впав. Потім ОСОБА_24 викликав швидку медичну допомогу. Медики, оглянувши ОСОБА_25 сказали, що йому нічого не загрожує, госпіталізації він не потребує, після чого поїхали. Мотора не міг йти, тому ОСОБА_24 викликав поліцію. Поліцейським, які прибули на виклик ОСОБА_25 сказав, що будь-яких претензій до ОСОБА_24 він не має та що вони ( ОСОБА_24 і ОСОБА_26 ) його у такому стані знайшли. Потім ОСОБА_25 повезли на поліцейському автомобілі, а ОСОБА_26 та ОСОБА_24 пішли кожен до себе додому.

Допитаний свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показав про те, що він працює на посаді фельдшера у відділі прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». 21 квітня 2018 року після опівночі йому зателефонував його колега ОСОБА_27 , який попросив з`їздити до поліції, щоб забрати його брата ОСОБА_7 . На автомобілі ОСОБА_11 вони поїхали до поліції. У відділенні поліції він побачив ОСОБА_7 , який був у стані алкогольного сп`яніння, проте був адекватний. ОСОБА_11 як медик оглянув ОСОБА_7 У ОСОБА_7 були садна, подряпини та забої м`яких тканин обличчя, припухлість губ, зламаний зуб зліва (6-8 нижній боковий), збільшене вухо. ОСОБА_11 порекомендував ОСОБА_7 звернутися до лікаря. ОСОБА_11 чув як поліцейські сказали ОСОБА_27 , щоб він написав письмову заяву про відсутність претензій до поліції. Також свідок чув, як ОСОБА_7 пропонували теж щось написати, проте він відмовився.

Допитаний свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні показав про те, що він працює на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції № 2 Семенівського відділення поліції Новгород-Сіверського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області. Весною 2018 року в період часу з 00 до 02 години ночі він виїжджав у складі ГРПП на виклик на вулицю Шевченка у місті Семенівка Чернігівської області. По приїзду він побачив, що потерпілий ОСОБА_25 сидів, а особа, яка викликала поліцію, ОСОБА_24 стояв поруч. На обличчі у потерпілого були садна, кров, яка текла з носа. Він був у стані алкогольного сп`яніння. Поліцейським повідомили, що потерпілого вже оглядали медики та надавали йому медичну допомогу. Поліцейські надали потерпілому медичну допомогу, полили його водою, вмили. ОСОБА_24 сказав, що ОСОБА_25 чіплявся до нього та його дівчини, на зауваження не реагував. Мотора нічого не говорив. Потім вони хотіли доставити потерпілого додому на поліцейському автомобілі, проте ОСОБА_25 сказав, що він хоче написати заяву про відсутність претензій до ОСОБА_24 , тому вони поїхали до відділення поліції. У відділенні поліції заяву про відсутність претензій до ОСОБА_24 писав брат потерпілого, підписував потерпілий.

Допитаний свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні показав про те, що він був слідчим у провадженні у складі групи слідчих слідчого відділення Семенівського відділення поліції Новгород-Сіверського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області під час проведення досудового розслідування даного кримінального провадження. Він особисто з потерпілим ОСОБА_7 не спілкувався, слідчі дії з ним не проводив. Точної адреси місця вчинення кримінального правопорушення він сказати не може. Приблизна адреса біля будинку № 60 по вулиці Шевченка у місті Семенівка Чернігівської області. Про це йому відомо зі слів інспектора ГРПП ОСОБА_13 .

Аналогічні показання дав свідок свідок ОСОБА_13 на побиття його потерпілим не скаржився.

Вина ОСОБА_10 в сукупності з показаннями потерпілого та свідків підтверджується також іншими доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема:

- висновком судово - медичної експертизи № 39 від 26 липня 2018 року, згідно якого 1. (1,2) у гр. ОСОБА_7 , мається тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно мозкової травми, яка включає струс головного мозку, вегетативний синдром, лікворно гіпертензійний синдром, закритий лівобічний перелом нижньої щелепи в ділянці кута, котра виникла від дії тупого предмету (предметів), індивідуальні ознаки яких не визначились, в тому числі і в результаті нанесення удару (ударів) кулаком руки, ногами, з боку сторонніх осіб, і за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше, ніж 21 добу, відповідно до п. 2.2.1в., 2.2.2, 4.6 «Правил судово медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 р. «Про розвиток та вдосконалення судово медичної служби України» відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості. 2. (3) Виходячи з кількості зовнішніх ушкоджень, виявлених у гр. ОСОБА_7 , їх характеру та розташування, можна припустити, що він міг піддаватися впливу, не менше 1 (однієї) травмуючої дії. 3. (4, 7). Направлення удару, взаємне розташування потерпілого та нападаючого могли бути різноманітними. 4. (5). Приймаючи до уваги характер та локалізацію тілесних ушкоджень, виявлені у гр. ОСОБА_7 , утворення їх при падінні виключається. 5. (6). Тілесні ушкодження, виявлених у гр. ОСОБА_7 , по давності утворення можуть відповідати даті 21.04.2018 р., як на це вказано в постанові про призначення експертизи (а. с. 41-43).

- протоколом проведення слідчого експерименту від 09 серпня 2018 року з оптичним диском, із записом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_10 , згідно якого підозрюваний ОСОБА_10 у повному обсязі підтвердив раніше надані ним показання, в тому числі не заперечував проти заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому.

У сукупності із зібраними у справі доказами, суд належно оцінив показання обвинуваченого ОСОБА_10 і при повному, всебічному розгляді всіх обставин справи, дійшов вірного висновку, що його вина у заподіянні тяжкого тілесного ушкодження доведена.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що місцевий суд дослідив всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, а тому наведені захисником ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого у апеляційній скарзі доводи про незаконність вироку є необґрунтованими.

Дослідивши в судовому засіданні усі докази у справі та оцінивши їх у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у діях ОСОБА_10 є склад злочину, передбачений ч. 1 ст.122 КК України, як середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Як видно із вироку, при обранні ОСОБА_10 покарання суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65,66,67 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, те що обвинувачений раніше не судимий, має базову загальну середню освіту, навчається у професійно-технічному навчальному закладі, не одружений, за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем навчання позитивно, врахував обставину, яка пом`якшує покарання - надання медичної та іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку колегії суддів, саме таке покарання сприятиме виправленню і перевихованню обвинуваченого.

Так, слідчий експеримент за участю підозрюваного та його захисника, разом із іншими доказами, дослідженими судом у ході судового розгляду, у своїй сукупності дають достатні підстави вважати, що тілесні ушкодження потерпілим отримано за обставин, вказаних у вироку суду.

За змістом ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання ст. ороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.

Стороною захисту жодного клопотання на стадії досудового розслідування щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення не подавалось, також повідомлення про підозру не оскаржувалося, а тому прохання захисника з цього приводу не заслуговують на увагу.

З твердженням захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого про те, що у суду були всі підстави для застосування ст. 36 КК України, адже обвинувачений ОСОБА_10 при заподіянні удару потерпілому ОСОБА_7 діяв у стані необхілної оборони, колегія суддів не погоджується та вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, та надав їм вірну юридичну оцінку.

Відповідно до ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Пленум Верховного Суду України у п.2 постанови №1 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону» роз`яснив, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання. При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Як вбачається з протоколу слідчого експерименту з доданим до нього відеозаписом, в ході якого підозрюваний ОСОБА_10 добровільно в присутності свого захисника без будь-якого примусу показав, що міг би відштовхнути ОСОБА_7 від себе та втекти, не завдаючи удару. В ході судового розгляду не встановлено, що під час вищевказаних подій існувала будь-яка загроза для свідка ОСОБА_20 , внаслідок чого вона потребувала б захисту з боку обвинуваченого ОСОБА_10 , як стверджував у судовому засіданні сам обвинувачений. Він же в засіданні апеляційного суду підтвердив, що тілесні ушкодження, які з його слів, заподіяв йому потерпілий, ніде ніяким чином зафіксовані не були, до лікарні він не звертався.

Водночас, суд у своєму вироку докази сторони обвинувачення визнав належними та допустимими, які у своїй сукупності з іншими доказами та показанням, отриманих від учасників в ході судового розгляду дають достатньо підстав для суду вважати, що ОСОБА_10 є винуватим у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 122 КК України.

Стосовно доводів потерпілого ОСОБА_7 щодо незгоди саме механізму заподіяння тілесних ушкоджень, то вони безпідставні. Висновок судово-медичної експертизи не містить даних про нанесення кількох ударів потерпілому. Суд першої і апеляційної інстанцій розглядає справу лише в межах пред`явленого обвинувачення стосовно особи, якій воно пред`явлене. Внесення у вирок змін, які збільшують обсяг обвинувачення або іншим способом погіршують становище обвинуваченого, на даній стадії процесу не допускається.

Доводи потерпілого ОСОБА_7 щодо незгоди з розміром стягнення майнової шкоди, а саме суд не врахував його витрати в сумі 778 грн. 58 коп. на заправку автомобіля для проїзду до лікувального закладу м. Чернігова та в зворотному напрямку не заслуговують на увагу, адже до матеріалів кримінального провадження не було долучено доказів чи будь-якого чеку на підтвердження позовних вимог про здійснення оплати на заправку автомобіля, на підставі яких він виходив при визначенні заявленої суми матеріальної шкоди.

Доводи потерпілого щодо зміни вироку суду в частині відшкодування моральної шкоди, та збільшення її до 10 000 грн., то вони також безпідставні, адже вирішуючи питання в частині задоволення цивільного позову потерпілого та його законного представника, суд першої інстанції об`єктивно та обґрунтовано оцінив ступінь страждань потерпілого ОСОБА_7 , дотримався вимог законодавства, принципу змагальності сторін та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

При перевірці справи та прийнятті рішення колегія суддів апеляційного суду не виявила допущених істотних порушень КПК України чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну даного вироку суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Семенівського районного суду Чернігівської області від 28 лютого 2019 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили і підлягає виконанню з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4