Номер провадження: 11-сс/813/848/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 13 травня 2019 року про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000491 віл 11 травня 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 13 травня 2019 року було задоволено клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів - до 19:45 години 09 липня 2019 року без визначення розміру застави.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати, застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисник обґрунтував тим, що

- підозрюваний має постійне місце проживання в м.Одесі, він одружений, на утриманні у нього знаходиться неповнолітня дитина - інвалід дитинства;

- з урахуванням міцності зв`язків підозрюваного відсутній ризик його переховування від органів досудового розслідування, а також відсутні інші ризики, передбачені ст.177 КПК України;

- інкримінований злочин ОСОБА_8 вчинив з необережності.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно з п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання

під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Апеляційний суд вважає, що, розглядаючи клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 , слідчий суддя в цілому дотримався вимог кримінального процесуального закону, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до клопотання слідчого органом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000491 встановлено, що 10.05.2019, приблизно о 13:00 год., водій ОСОБА_8 , керуючи належним йому автомобілем «GEELY MK 1.5L», р/н НОМЕР_1 , здійснюючи рух поблизу будівлі № 173 по вул. Центральній в с.Приморське з боку с.Вільне в напрямку с.Курортне в Білгород-Дністровському районі Одеської області, на закругленні автодороги ліворуч не впорався з керуванням транспортного засобу та скоїв наїзд на пішоходів ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 , які здійснювали рух в попутному напрямку. В подальшому стався виїзд вказаного автомобіля автомобілем «GEELY MK 1.5L» за межі проїзної частини автодороги праворуч, наїзд на перешкоду кущі, та його перекидання. Внаслідок вказаної події ДТП пішоходи ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, а саме протоколом огляду місця ДТП від 10.05.2019 року та схемою до нього, показаннями потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та іншими доказами у їх сукупності.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 , оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

За таких обставин, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, в результаті якого загинуло 2 людей.

Злочин, передбачений ч.3 ст.286 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такового.

Апеляційний суд погоджується з висновком ухвали слідчого судді про те, що слідчим доведена наявність ризику того, що, враховуючи тяжкість покарання за вчинений злочин, підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінального переслідування.

Крім того, апеляційний суд враховує, що в іншому кримінальному провадженні №0000498 ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. В ході досудового розслідування даного провадження ухвалю слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 22 квітня 2017 року до підозрюваного ОСОБА_8 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб з застосуванням альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

З пояснень учасників провадження, наданих апеляційному суду, вбачається, що підозрюваним ОСОБА_8 була внесена застава у визначеному ухвалою слідчого судді розмірі та на нього були покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у тому, що в період дії запобіжного заходу у виді застави він вчинив новий злочин, передбачений ч.3 ст.286 КК України, в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок якого загинуло 2 людей. Дана обставина розцінюється апеляційним судом як обґрунтування того, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні, а тому на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 .

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про безпідставність задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованими, а слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд визнає необґрунтованою апеляційну скаргу захисника, у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 13 травня 2019 року, якою було задоволено клопотання слідчого відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 19:45 години 09 липня 2019 року, без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3