Справа № 127/1104/18
Провадження № 1-кп/127/79/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці ініційоване судом питання щодо продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, відомості про яке внесені 29.05.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001778,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2018 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 призначене до судового розгляду.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний повторно до спливу продовженого строку розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.05.2019 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 26.07.2019, з урахуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні судом ініційовано питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .

Прокурор ОСОБА_3 просив суд продовжити дію запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою мотивуючи тим, що ризики, передбачені статтею 177 КПК України не зменшилися, запобіжний захід відносно обвинуваченого обрано правильно, підстав для його зміни скасування немає, оскільки обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів, на шлях виправлення не став, обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, вини у вчиненні злочину не визнає, не працює, постійного джерела доходів не має, перебуваючи на волі може продовжувати вчиняти нові корисливі злочини, може переховуватись від суду, впливати на свідків, іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження в суді.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 щодо продовження дії запобіжного заходу заперечував, мотивуючи тим, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, на його думку, відсутні. Захисник зазначив, що обвинувачений вже майже два роки перебуває під вартою, запобіжний захід відносно ОСОБА_4 втратив свою силу. Стороною обвинувачення не надаються докази продовження існування ризиків, які зазначаються, також не надано доказів вчинення тиску на потерпілих та свідків. Обвинувачений має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки. Захисник ОСОБА_6 просив змінити його підзахисному запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку адвоката ОСОБА_6 .

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином.

При вирішенні питання про зміну запобіжного заходу або продовження строку обраного обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно рішень Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинувачених переховуватися від суду, чинити тиск на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином.

Відповідно до п. с) ч. 1 ст. 5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Крім того, слід зазначити, що враховуючи практику ЄСПЛ, зокрема, у розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Суд при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, враховує що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який, в разі доведення його винуватості, загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк. Тому у суду є підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 може переховуватись від суду. Враховуючи те, що обвинувачений до затримання ніде не працював, відсутність у останнього постійного джерела доходу, існує ризик, що ОСОБА_4 може продовжувати вчиняти інші злочини. Судом прийнято до уваги те, що свідки в даному кримінальному провадженні ще не допитані, тому існує ризик, що у разі зміни запобіжного заходу ОСОБА_4 на більш м`який, останній може чинити тиск на свідків, з метою зміни їх показів. Також існує ризик того, що обвинувачений може іншим чином перешкоджати розгляду кримінального провадження в суді. Таким чином, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

За таких обставин, суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Крім того судом враховано рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 по справі №3-208/2018(2402/18) відповідно до якого Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кодексу, щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 177, 178, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою на 60 днів з 26.07.2019 до 23.09.2019 включно.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для виконання та прокурору Вінницької місцевої прокуратури для відома.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Суддя: