ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2619/18 Номер провадження 11-кп/814/827/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України З.С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Конотопський виправний центр (№130)» об`єднане кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000845 та № 0000973, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 квітня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Дібрівка, Миргородського району, Полтавської області, не працюючого, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:1) 24.03.2011 вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 900 гривень; 2) 12.10.2011 вироком Київського районного суду м. Полтави за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки; 3) 11.12.2012 вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; 4) 09.08.2013 вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області за ч. 2 ст. 297, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на4 роки; 5) 25.09.2018 вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; 6) 27.02.2019 вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області засуджений за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 185, ст. 71КК України до покарання у виді обмеження волі строком на1 рік 1 місяць, визнано винуватим та засуджено:
-за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та покаранням призначеним вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.02.2019, визначено остаточне покарання у виді 1 року 7 місяців обмеження волі, зарахувавши повністю покарання відбуте за попереднім вироком за правилами ст. 72 КК України.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що він повторно, 12 березня 2018 року, близько обіднього періоду, проходячи повз зупинку громадського транспорту, розташованої у Полтавській області, м. Миргород, вул. Гоголя, 146, помітив на лавці сумку ОСОБА_9 , в ході чого в нього виник умисел на таємне викрадення майна. Зважаючи на те, що за ним ніхто не спостерігає, взяв сумку ОСОБА_9 , в якій знаходилась картка «Приватбанку» НОМЕР_1 належна ОСОБА_10 , на рахунку котрої знаходилися грошові кошти в сумі 650 гривень та картонна упаковка від неї із зазначеним пін-кодом. В подальшому грошові кошти, що були на рахунку картки в сумі 650 гривень, ОСОБА_7 зняв шляхом здійснення двох транзакцій в банкоматі, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальних збитків на суму 650 гривень.
Повторно, 20 березня 2018 року, близько обіднього періоду ОСОБА_7 правомірно перебував в приміщенні житлового будинку, розташованого у АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_11 , в ході чого в нього виник умисел на таємне викрадення майна останньої. Дочекавшись поки власниця будинку покине дане приміщення, ОСОБА_7 , діючи таємно, пройшов до спальної кімнати, де з шафи шляхом вільного доступу викрав золоті ювелірні вироби: сережки із золота 585 проби чистою вагою 0,85 грам та лом золота 850 проби вагою 1,95 грам, належні ОСОБА_11 , спричинивши останній матеріальних збитків на встановлену суму 2 559 гривень 90 копійок.
Повторно, 24 травня 2018 року, близько обіднього періоду, ОСОБА_7 правомірно перебував в приміщенні житлового будинку у АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_11 , в ході чого в нього знову виник умисел на таємне викрадення майна останньої. Дочекавшись поки власниця будинку покине дане приміщення, ОСОБА_7 , діючи таємно, пройшов до спальної кімнати, де діставши з шафи золоті ювелірні вироби та шляхом вільного доступу викрав сережки із золота 585 проби вагою 1,87 грам, належні ОСОБА_11 , спричинивши останній матеріальних збитків на встановлену суму 1317 грн.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 ставить питання про зміну вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. Просить призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, яке є співрозмірним його діянням та особі обвинуваченого.

На обґрунтування таких вимог вказує, що при призначенні покарання судом належним чином не враховано тяжкості вчиненого злочину, те що злочин не завершений, обвинувачений ОСОБА_7 має сім`ю та у нього на утриманні перебуває малолітня донька, за місцем його проживання відсутні скарги. Крім того, не враховано його відношення до вчиненого, наявність обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття, а також молодий вік.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник в його інтересах адвокат ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу з підстав наведених в ній. Прокурор заперечував проти її задоволення та вказував на законність та обґрунтованість судового рішення.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України, відповідає фактичним обставинам справи і в апеляційній скарзі не оскаржується. Через це колегія суддів не переглядає вирок щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого.
У апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням та вважає його надто суворим через неврахування обставин, що пом`якшують покарання та особи обвинуваченого.
Такі доводи сторони захисту колегія суддів вважає необґрунтованими на підставі наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 50, ст. 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі постанова Пленуму) суди повинні призначити менш суворе покарання особам, які вперше вчинили злочин, щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, тощо.

У п. 3 постанови Пленуму зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення, врахувавши ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості, кількість злочинних проявів, негативне ставлення обвинуваченого до скоєного, повернення викраденого, обставину, що пом`якшує покарання активне сприяння у розкритті та розслідуванні злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, не має постійного офіційного місця роботи, раніше засуджувався за аналогічні злочини корисливої спрямованості.

Щодо посилань захисника на неврахування судом першої інстанції наявності на утриманні у обвинуваченого ОСОБА_7 малолітньої дитини, то такий факт об`єктивно нічим не підтверджений, оскільки захисником не надано, а матеріали справи не містять відомостей про наявність у нього на утриманні неповнолітньої дитини.

Колегія суддів враховує молодий вік обвинуваченого та відсутність скарг за місцем проживання, проте ці обставини не впливають на правильність висновків суду щодо призначеного покарання ОСОБА_7 .

Санкція ч. 2 ст. 185 КК України передбачає альтернативні види застосування покарань, як то: арешт, обмеження волі та позбавлення волі.

Враховуючи особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість, - призначення менш суворих видів покарання ніж обмеження волі, не буде сприяти виправленню обвинуваченого та досягненню мети покарання.

На думку колегії суддів, визначений обвинуваченому строк покарання у виді обмеження волі не є надмірним, оскільки наближений до мінімального для даного виду, а тому покарання не можна вважати суворим.

Покарання ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України із врахуванням тяжкості вчиненого ним злочину, характеру та ступеню суспільної небезпечності, особи обвинуваченого, а тому є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

Щодо заявленого в судовому засіданні під час апеляційного розгляду клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, колегія суддів звертає увагу, що таке питання не було предметом розгляду в суді першої інстанції, та вирішується в порядку ст. 539 КПК України. В апеляційній інстанції наразі переглядається вирок суду першої інстанції.

З огляду на викладене вище, рішення суду є законним, належним чином вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим у той самий строк з моменту отримання її копії.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3