Справа № 361/7383/15-к
Провадження № 1-кп/361/52/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю прокурорів - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

- ОСОБА_5

потерпілих - ОСОБА_6

- ОСОБА_6

- ОСОБА_7

представника потерпілого - ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_9

захисника - ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000078 від 26.03.2014, про обвинувачення ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гуменів Калуського району Івано-Франківської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, інваліда ІІ групи, розлученого, пенсіонера, жителя АДРЕСА_1 , не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

25.03.2014 обвинувачений ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Caddy» н.з. НОМЕР_1 , рухаючись у лівій смузі проїжджої частини вул. Кутузова в м. Бровари Київської області в напрямку від м. Києва до м. Суми зі швидкістю близько 79 км/год, не був уважним і не стежив за дорожньою обстановкою, чим порушив п. 2.3. «б» Правил дорожнього руху України, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким зменшував швидкість та зупинявся транспортний засіб, що рухався в одному з ним напрямку у сусідній правій смузі руху, не зменшив швидкості та не зупинився, чим порушив п. 18.4. Правил дорожнього руху України, також не зменшив швидкості й не зупинився, щоб пропустити пішохода ОСОБА_12 , яка перетинала проїжджу частину вул. Кутузова (вул. Оникієнка Олега) в м. Бровари Київської області, рухаючись по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво відносно напрямку руху автомобіля, чим порушив п. 18.1. Правил дорожнього руху України, в результаті чого близько 09 години 20 хвилин 25.03.2014 в районі розташування будівлі АДРЕСА_2 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_12 .

В результаті наїзду автомобілем марки «Volkswagen» моделі «Caddy» н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_9 пішохід ОСОБА_12 отримала відкриту черепно-мозкову травму у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа з крововиливами під оболонки, в речовину та шлуночки головного мозку, яка, відповідно до висновків судово-медичних експертиз № 120 від 06.05.2014, № 18/120 від 06.05.2014, № 85/К від 30.07.2014, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, від чого загинула на місці автопригоди.

Під час руху водій ОСОБА_9 грубо порушив вимоги п. 2.3. «б», п. 18.1., п. 18.4. Правил дорожнього руху України, згідно з якими для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну; водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека; якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Допущені ОСОБА_9 порушення п.п. 2.3. «б», 18.1., 18.4. Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою і наслідками у виді смерті ОСОБА_12 .

Допитаний судом обвинувачений ОСОБА_9 вину в інкримінованому злочині фактично не визнав, заперечуючи як рух на момент зіткнення зі швидкістю близько 79 км/год, так і факт наїзду на ОСОБА_12 на пішохідному переході, із заявлених потерпілими цивільних позовів визнав тільки цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальних збитків. Показав, що близько 9 години 25.03.2014 він, керуючи автомобілем «Volkswagen Caddy» н.з. НОМЕР_1 , рухався «на четвертій передачі» в світлу пору доби по сухому автодорожньому покриттю в напрямку житлового масиву «Торгмаш» у м. Бровари Київської області в лівій смузі руху ближче до розподільчої смуги зі швидкістю не більше 60 км/год, паралельно в правій смузі їхав автомобіль марки «Таврія» білого кольору, який, наближаючись до розташованої попереду зупинки громадського транспорту, де один за одним знаходились два автобуси марки «Богдан» та в розташованому позаду горіли задні ліхтарі, дещо відстав, а він продовжив рух з тією ж швидкістю. Переїхавши нерегульований пішохідний перехід та знаходячись на рівні зупинки між двома вищевказаними автобусами, на відстані приблизно 5-8 м від вказаного переходу, він відчув удар і лише тоді побачив, що відбувся наїзд на жінку, яка відлетіла на відстань близько 10 м у протилежну смугу руху, моментально загальмував і транспортний засіб миттєво зупинився, що підтверджується довжиною гальмівного шляху до 1 м, в автомобілі в результаті дорожньо-транспортної пригоди були розбите лобове скло зі сторони водія та сильна вм`ятина на капоті. Автобуси відразу уїхали, водій автомобіля марки «Таврія» ОСОБА_13 викликав швидку медичну допомогу і співробітників міліції, а водій якоїсь іномарки, назвавшись лікарем та оглянувши ОСОБА_12 , повідомив про її смерть, решту обставин запам`ятав погано через перебування в шоковому стані. Наполягає, що наїзд на пішохода стався поза пішохідним переходом, коли ОСОБА_12 , ймовірно, зненацька вибігла на проїжджу частину між двома автобусами, від керування автомобілем не відволікався, жодних транспортних засобів попереду в його смузі руху не було. Невідшкодування сім`ї загиблої завданих злочином збитків пояснив сплатою ОСОБА_6 на поховання 5 000 грн. і висловлюванням наміру сплатити ще 10 000 доларів США, на що потерпілий надані кошти повернув, повідомивши про необхідність сплати 30 000 доларів США, однак таких коштів він не має. Просив застосувати до нього пункти «г», «ґ» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», звільнивши від відбування покарання як інваліда, що має онкологічне захворювання, та як особу, яка на день набрання чинності цим Законом досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Незважаючи на невизнання ОСОБА_9 своєї вини, його вина в порушенні правил безпеки дорожнього руху, в результаті чого ОСОБА_12 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала її смерть на місці події, повністю підтверджується сукупністю зібраних судом доказів, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_6 , згідно з якими вранці 25.03.2014 він від сина дізнався, що дружину збив автомобіль, приблизно через 45 хвилин - близько 10 години 20 хвилин - автомобілем «таксі» дістався місця події, детально оглянувши його яке як інженер-механік за фахом, виявив, що автомобіль «Volkswagen Caddy» н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_9 на момент наїзду на ОСОБА_12 рухався «на четвертій швидкості важеля переключення передач» зі швидкістю не менше 80 км/год при обмеженні швидкості в 40 км/год, на що вказував розміщений на відстані 350 м до місця ДТП дорожній знак; труп знаходився на відстані 11 м від вказаного автомобіля, 5 м з яких по асфальту тягнулась кривава смуга, на розбитому лобовому склі транспортного засобу з лівої сторони були кров і волосся дружини, під колесом - її жіноча сумка, на якій від різкого гальмування автомобіля утворились потертості, а на пішохідному переході - ґудзик від її шкіряної куртки, що беззаперечно свідчить про наїзд на ОСОБА_12 саме на пішохідному переході. Також на місці події він з`ясував у співробітників міліції, які проводили вимірювання, перевіривши їх самостійно, що автомобіль «Volkswagen Caddy» н.з. НОМЕР_1 знаходився на відстані близько 13 м позаду початку пішохідного переходу та на відстані приблизно 4 м до зупинки громадського транспорту «Радіостанція». Зіставивши всі об`єктивні дані, він дійшов висновку, що дружина ОСОБА_12 , повертаючись додому з м. Києва з роботи з нічної зміни, вийшла з громадського транспорту на зупинці «Радіостанція» й рухалась до розташованого на протилежній сторони дороги будинку по нерегульованому пішохідному переходу, тому що ніколи не переходила дорогу поза його межами, не мала потреби поспішати, на лівому плечі, як завжди, несла жіночу сумку, а в правій руці - дві сумки з покупками, перетнула першу смугу руху та, перебуваючи на другій, була збита автомобілем під керуванням ОСОБА_9 , близько 13 м руху утримувалась на капоті, головою розбивши лобове скло, після зупинки транспортного засобу в результаті різкого гальмування була відкинута на 11 м, 6 м з яких, судячи по відсутності слідів на асфальті, летіла в повітрі, що в сукупності вказує на велику швидкість автомобіля в момент удару. З урахуванням непоправних змін у житті, викликаних загибеллю дружини, зухвалості ОСОБА_9 , який не вибачився перед родиною, не запропонував допомоги, впродовж п`яти років не прийняв належних мір для відшкодування збитків, натомість 07.06.2014 розірвав шлюб для унеможливлення звернення стягнення на спільне майно подружжя, давав неправдиві свідчення в суді, просив призначити обвинуваченому найсуворіше покарання і стягнути з нього матеріальні збитки і моральну шкоду в наведеному у цивільному позові розмірі;

- показаннями потерпілого ОСОБА_6 про те, що вранці 25.03.2014 він удома чекав матір з роботи з нічної зміни, коли після 09 години невідома особа зателефонувала з маминого телефону та, представившись працівником дорожньої служби, попросила підійти на автодорогу навпроти домоволодіння АДРЕСА_2 . Відразу прибувши на вказане місце, він побачив огороджену ділянку дороги, багато людей, декілька транспортних засобів і накрите тіло матері. Під заднім лівим колесом автомобіля «Volkswagen Caddy» н.з. НОМЕР_1 знаходилась мамина жіноча сумка, на розбитому лобовому склі вказаного транспортного засобу було її волосся, а на капоті - сильна вм`ятина, навкруги лежали куплені мамою речі, а до трупа по асфальту декілька метрів тягнулась кривава смуга. Під час слідчого експерименту підозрюваний ОСОБА_9 пояснював, що ОСОБА_12 швидко вибігла на дорогу між двома маршрутними автобусами, які знаходились на зупинці громадського транспорту «Радіостанція», тому він не міг уникнути наїзду, що не може відповідати дійсності, оскільки мама завжди переходила дорогу тільки по пішохідному переходу, не мала потреби поспішати, несла власну жіночу сумку і дві сумки з покупками, що також впливало на швидкість її руху. Після трагічної загибелі матері з вини ОСОБА_9 він переніс сильний емоційний стрес, страждає на невроз, протягом місяця лікувався в спеціалізованому закладі в умовах стаціонару, систематично приймає седативні засоби, дотепер постійно відчуває вимушені зміни у житті, тому просив стягнути з обвинуваченого завдані матеріальні збитки й моральну шкоду в зазначеному у цивільному позові розмірі;

- показаннями потерпілої ОСОБА_7 , відповідно до яких близько 10 години 25.03.2019 від племінника ОСОБА_14 вона дізналась про загибель неподалік місця проживання в результаті дорожньо-транспортної пригоди її рідної сестри ОСОБА_12 , відразу прибула з м. Києва на місце події, де, крім іншого, бачила ґудзик від шкіряної куртки загиблої на нерегульованому пішохідному переході, знає, що сестра завжди дотримувалась правил дорожнього руху. Просила призначити ОСОБА_9 максимально суворе покарання в умовах ізоляції від суспільства, стягнути з останнього на її користь матеріальні збитки й моральну шкоду, пов`язану з втратою єдиної сестри, в сумі, наведеній у позові;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , із яких убачається, що близько 9 години 25.03.2014 вона з дитиною вийшла гуляти поза межі домоволодіння АДРЕСА_2 , почувши звук сильного удару, побачила, як на відстані приблизно 20-30 м від неї на нерегульованому пішохідному переході автомобіль білого кольору типу «пікап», рухаючись зі сторони м. Києва в напрямку житлового масиву «Торгмаш» в м. Бровари ближче до роздільної смуги руху, «підчепив» на капот сусідку Ніну. Потім відбувся звук, характерний для гальмування, і тіло постраждалої відкинуло з автомобіля на значну відстань на протилежну смугу руху, а вказаний транспортний засіб зупинився, не доїжджаючи до рівня зупинки громадського транспорту «Радіостанція», все відбувалось дуже швидко в умовах світлої пори доби і сухого дорожнього покриття. Залишивши дитину вдома, вона повернулась до місця події, де на огородженій ділянці дороги співробітники міліції робили заміри, лежав труп ОСОБА_12 , учасник дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 дуже нервував;

- показаннями свідка ОСОБА_16 про те, що після повідомлення матері вранці 25.03.2014 про потрапляння тітки ОСОБА_12 в ДТП він приблизно за 20 хвилин дістався місця події, наданим братом ОСОБА_6 фотоапаратом детально фотографував всі обставини, в тому числі червоний ґудзик від шкіряної куртки на нерегульованому пішохідному переході, розкидані від цього переходу до трупа інші речі, що не залишало сумнівів про місце наїзду, частково подерту жіночу сумку під лівим заднім колесом автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Caddy» н.з. НОМЕР_1 , який перебував у лівій смузі руху в напрямку житлового масиву «Торгмаш», мав пошкодження лобового скла, капота з лівої сторони, лівої фари, гальмівний шлях довжиною близько 5-6 м, труп ОСОБА_12 в крайній правій смузі зустрічного руху на відстані до 15 м від автомобіля «Volkswagen Caddy» й на значній відстані від пішохідного переходу. Наведене в сукупності дало можливість йому як водію зі стажем дійти висновку, що, рухаючись за умов сухої погоди та 100 % видимості зі швидкістю не більше 80 км/год, про яку свідчить розмір гальмівного шляху, проігнорувавши при цьому наявні дорожні знаки «Обмеження максимальної швидкості» і «Нерегульований пішохідний перехід», водій ОСОБА_9 на нерегульованому пішохідному переході не пропустив пішохода ОСОБА_12 , що перетинала проїжджу частину дороги справа наліво відносно руху його автомобіля, остання в результаті удару лівою стороною автомобіля впала на капот, головою розбила скло зі сторони водія, після гальмування транспортний засіб зупинився і постраждала впала на зустрічну смугу на значній відстані від автомобіля;

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.03.2014 зі схемою та ілюстративною таблицею до нього, де зафіксовано місця знаходження автомобіля «Volkswagen Caddy» н.з. НОМЕР_1 , трупа, предмета, схожого на червоний ґудзик від шкіряної куртки постраждалої, на який вказували потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і свідок ОСОБА_16 , гальмівний шлях автомобіля. Розміщенням ґудзика на нерегульованому пішохідному переході, розташуванням транспортного засобу після гальмування та припинення руху навпроти зупинки громадського транспорту «Радіостанція» повністю спростовується версія обвинуваченого про несподіване вибігання ОСОБА_12 на проїжджу частину дороги між двома автобусами, які стояли один за одним, саме на рівні вказаної зупинки (т.1 а.с. 183-186, 188-192);

- протоколом огляду транспортного засобу від 25.03.2019 про виявлені в автомобілі марки «Volkswagen» моделі «Caddy» н.з. НОМЕР_1 пошкодження (т.1 а.с. 187);

- висновками судово-медичних експертиз № 120 від 06.05.2014, № 18/120 від 06.05.2019 про виявлення при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_12 забійної рани та кровонапливності м`яких тканин у лівій тім`яно-потиличній області, багатоуламкового перелому луски потиличної кістки зліва, кільцеподібного перелому кісток основи черепа з пошкодженням пірамідок скроневих кісток та тіла основної кістки, субдуральної гематоми об`ємом близько 100 мл над лівою півкулею головного мозку, дифузних субарахноїдальних крововиливів в область півкуль мозку та мозочку, ділянки забою-розмізкування лівих скроневої тім`яної та потиличної долей, близько 100 мл крові в шлуночках мозку та інших ушкоджень; настання смерті ОСОБА_12 від відкритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа з крововиливами під оболонки, в речовину та шлуночки головного мозку, яка відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та могла утворитися при зіткненні пішохода з автомобілем (т.1 а.с 177-178, 180-182);

- висновком судово-медичної експертизи № 85/к від 30.07.2014, згідно з яким локалізація й характер виявлених на трупі ОСОБА_12 тілесних ушкоджень дають підстави вважати, що в момент первинного контакту з транспортним засобом постраждала знаходилась у вертикальному чи близькому до нього положенні тіла та, найбільш ймовірно, була повернута передньою (передньо-лівою) стороною тіла до автомобіля (т.1 а.с 165-170);

- фотозображеннями, долученими потерпілим ОСОБА_6 та здійсненими під час оформлення ДТП на місці події свідком ОСОБА_16 , на яких зафіксовано розташування автомобіля «Volkswagen Caddy» н.з. НОМЕР_1 відносно нерегульованого пішохідного переходу і зупинки громадського транспорту, наявні на ньому пошкодження, труп людини, червоний ґудзик на пішохідному переході (т.3 а.с. 74-81);

- висновком додаткової судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 12748/18-52/28344/18-52 від 13.12.2018, із якого вбачається, що, виходячи з встановленого розташування місця наїзду автомобіля марки «Volkswagen» на пішохода та загальної відстані переміщення тіла пішохода після контакту (на автомобілі, пролетіло, проковзало), швидкість руху автомобіля марки «Volkswagen» під керуванням водія ОСОБА_9 в момент наїзду на пішохода ОСОБА_12 могла складати біля 79 км/год (т.3 а.с. 128-131);

- висновком судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 6338/6339/15-52 від 10.09.2015, за змістом якого наїзд автомобіля марки «Volkswagen» під керуванням водія ОСОБА_9 на пішохода ОСОБА_12 відбувся на нерегульованому пішохідному переході; покази водія ОСОБА_9 і свідка ОСОБА_13 про наїзд автомобіля марки «Volkswagen» на пішохода поза межами нерегульованого пішохідного переходу є неспроможними з технічної точки зору; покази свідка ОСОБА_15 щодо розташування місця наїзду автомобіля марки «Volkswagen» на пішохода в межах нерегульованого пішохідного переходу узагальнено є спроможними з технічної точки зору. В даній дорожній обстановці з технічної точки зору водій автомобіля марки «Volkswagen» ОСОБА_9 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода ОСОБА_12 шляхом виконання вимог п.п. 18.1., 18.4. ПДР; причиною виникнення і здійснення даної ДТП є рух автомобіля марки «Volkswagen» та дії водія ОСОБА_9 з порушенням вимог п.п. 18.1., 18.4. Правил дорожнього руху України (т.1 а.с. 153-162).

Таким чином, суд вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_9 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, за обставин, викладених в обвинувальному акті, а саме в русі 25.03.2014 автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Caddy» н.з. НОМЕР_1 під керуванням обвинуваченого по вул. Кутузова в м. Бровари Київської області та наїзді на нерегульованому пішохідному переході зі швидкістю близько 79 км/год на пішохода ОСОБА_12 , в результаті якого остання отримала несумісні з життям травми і загинула на місці події, тому засуджує його за ч. 2 ст. 286 КК України. При цьому твердження обвинуваченого про швидкість руху автомобіля «Volkswagen» Caddy» н.з. НОМЕР_1 не більше 60 км/год і наїзд на ОСОБА_12 поза межами пішохідного переходу на рівні розташування зупинки громадського транспорту спростовуються сукупністю зібраних по справі доказів, тому розцінюються судом виключно як намагання зменшити свою відповідальність.

Показання свідка ОСОБА_13 про те, що наїзд на пішохода ОСОБА_12 відбувся під час руху на невеликій швидкості автомобіля «Volkswagen» Caddy» н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_9 поза межами нерегульованого пішохідного переходу, коли жінка стрімко вибігла на проїжджу частину дороги між двома автобусами марки «Богдан», які один за одним стояли біля зупинки громадського транспорту «Радіостанція», що він особисто спостерігав, рухаючись майже поруч з автомобілем марки «Таврія» білого кольору, номерних знаків якого не пам`ятає, спростовуються в сукупності протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.03.2014 зі схемою та ілюстративною таблицею, висновком судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 6338/6339/15-52 від 10.09.2015, висновком додаткової судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 12748/18-52/28344/18-52 від 13.12.2018, показаннями потерпілих ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про відсутність ОСОБА_13 та автомобіля марки «Таврія» білого кольору на місці події, твердженням свідка ОСОБА_16 про прибуття під час оформлення ДТП зі сторони житлового масиву «Торгмаш» на автомобілі марки «Таврія» зеленого кольору молодого чоловіка міцної статури, який, назвавшись « ОСОБА_17 », пояснив, що його батько був очевидцем ДТП, але дуже поспішав, повідомив співробітникам міліції номер мобільного телефону батька, відсутність на місці події як автомобіля марки «Таврія» білого кольору, так і безпосередньо свідка ОСОБА_13 , тому вказані показання не приймаються судом як доказ на підтвердження певних обставин.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, думки потерпілих, які просять ізолювати ОСОБА_9 від суспільства на максимально визначений санкцією ч. 2 ст. 286 КК України строк, дані про особу обвинуваченого, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та за останнім місцем роботи, є 71-річною особою та інвалідом ІІ групи пожиттєво, має низку захворювань, про що свідчать наявні в матеріалах судового провадження медичні документи, на обліку лікарів психіатра і нарколога не перебуває, з часу дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з його вини 25.03.2014, не намагався відшкодувати потерпілим завдані злочином збитки, 07.06.2014 розірвав шлюб з ОСОБА_18 , ймовірно, для унеможливлення звернення стягнення на спільне майно подружжя, оскільки місце проживання після розлучення не змінив. Обставин, які, відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_9 судом не встановлено.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що засудження ОСОБА_9 до позбавлення волі відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вимогам ч. 2 ст. 65 КК України, рекомендаціям, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003, є необхідним і достатнім для його виправлення. Оскільки в результаті необережних злочинних дій ОСОБА_9 настала смерть людини, суд, відповідно до ст. 77 КК України, застосовує до нього додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Разом із тим, пунктом «ґ» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме 60 років. Оскільки на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_9 було 65 років, останній просить застосувати до нього вказаний закон, обвинувачений підлягає звільненню від відбування призначеного основного покарання на підставі пункту «ґ» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено застосування судами при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практики ЄСПЛ як джерела права. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав і інтересів; забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. У справі «О`Галлоран та Френсіс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 ЄСПЛ зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів потенційно може завдати серйозної шкоди; ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

За правилами ч. 2 ст. 86 КК України, законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання. З урахуванням наведених норм, загибелі в результаті необережних злочинних дій ОСОБА_9 людини, суд дійшов висновку про недоцільність звільнення його на підставі пункту «ґ» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Потерпілим ОСОБА_6 по справі заявлено цивільний позов про стягнення зі ОСОБА_9 на його користь матеріальних збитків у розмірі 28 125 грн., які становлять витрачені на поховання ОСОБА_12 та організацію поминальних обідів 25 163 грн. 80 коп., витрачені на його лікування 1 800 грн. 13 коп., втрата заробітку у зв`язку з відвідуванням численних судових засідань в сумі 1 161 грн. 21 коп., моральної шкоди в сумі 526 176 грн. згідно з висновком соціально-психологічного дослідження № 21-07-14 від 21.07.2014, витрат на надання йому правової допомоги в сумі 7 000 грн.

Потерпілим ОСОБА_6 у справі заявлено цивільний позов про стягнення зі ОСОБА_9 на його користь 7 089 грн. 87 коп. матеріальних збитків, витрачених на лікування та придбання лікарських препаратів у зв`язку зі значним погіршенням здоров`я після загибелі матері, моральної шкоди в сумі 694 512 грн. згідно з висновком соціально-психологічного дослідження № 19-04-16 від 19.04.2016.

Потерпілою ОСОБА_7 у справі заявлено цивільний позов про стягнення зі ОСОБА_9 на її користь 2 520 грн. матеріальних збитків, витрачених на придбання одягу сестрі ОСОБА_12 та організацію обряду поховання, моральної шкоди в сумі 694 512 грн., визначеній на підставі висновку соціально-психологічного дослідження № 20-04-16 від 20.04.2016.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», при розгляді цивільного позову в кримінальній справі з питань, не врегульованих КПК, суд може керуватися відповідними нормами ЦК. За правилами ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом пiдвищеної небезпеки, вiдшкодовується особою, яка на вiдповiднiй правовiй пiдставi володiє транспортним засобом.

Цивільним позивачем ОСОБА_6 надано належні й достатні докази понесення ним витрат у розмірі 25 163 грн. 80 коп. на поховання дружини ОСОБА_12 , 7 000 грн. на оплату послуг з надання правової допомоги, 1 161 грн. 21 коп. втрати заробітку, тому суд стягує з обвинуваченого на його користь 26 325 грн. 01 коп. матеріальних збитків і 7 000 грн. оплати послуг адвоката, при цьому відмовляє в стягненні витрачених на лікування остеохондрозу хребта 1 800 грн. 13 коп., оскільки такі витрати не пов`язані зі вчиненням ОСОБА_9 інкримінованого злочину. Цивільним позивачем ОСОБА_7 надано належні й достатні докази понесення нею витрат в розмірі 2 520 грн. на поховання рідної сестри ОСОБА_12 , тому вказана сума матеріальних збитків підлягає стягненню зі ОСОБА_9 на її користь. Потерпілим ОСОБА_6 не підтверджено відповідними медичними документами перебування в прямому причинному зв`язку погіршення його здоров`я, що вимагало лікування в умовах стаціонару та прийняття лікарських засобів, на які загалом витрачено 7 089 грн. 87 коп., з діями обвинуваченого ОСОБА_9 , що зумовлює відмову судом в задоволенні цивільного позову в частині стягнення матеріальних збитків.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Винність ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в судовому засіданні доведено повністю, тому на нього покладається відшкодування моральної шкоди. У ст. 23, ст. 1167 ЦК України унормовано, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка може відшкодовуватися грішми, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи характер і обсяг страждань кожного з потерпілих, вимушених змін у їх житті, пов`язаних з втратою дружини, матері та рідної сестри, що вимагало докладання суттєвих зусиль для його організації, значних негативних змін у звичному укладі життя родини ОСОБА_19 , матеріального становища обвинуваченого, а також виходячи з принципів розумності й справедливості, суд вважає правильним стягнути зі ОСОБА_9 на користь сина загиблої ОСОБА_6 400 000 грн. моральної шкоди, чоловіка загиблої ОСОБА_6 - 300 000 грн. моральної шкоди, сестри загиблої ОСОБА_7 - 100 000 грн.

Речовий доказ: автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Caddy» н.з. НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання власнику, доцільно залишити в розпорядженні ОСОБА_18 (т.1 а.с. 201).

На підставі частини другої статті 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави передбачені статтею 118 КПК України документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів для проведення: інженерно-технічної експертизи № 249-А від 10.04.2014 в розмірі 491 грн. 40 коп., судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 6338/6339/15-52 від 10.09.2015 в розмірі 3 072 грн., додаткової судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 12748/18-52/28344/18-52 від 13.12.2018 в розмірі 4 290 грн., а всього 7 853 грн. 40 коп.

Під час досудового розслідування і судового розгляду запобіжний захід на виконання вимог статей 177-178 КПК України ОСОБА_9 не обирався, у суду відсутні підстави для обрання винній особі будь-якого запобіжного заходу на період до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі пункту «ґ» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання.

Стягнути з засудженого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_6 26 325 грн. 01 коп. матеріальних збитків, 300 000 грн. моральної шкоди і 7 000 грн. витрат на допомогу адвоката, а всього 333 325 (триста тридцять три тисячі триста двадцять п`ять) грн. 01 коп.

Стягнути з засудженого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_6 400 000 (чотириста тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнути з засудженого ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 2 520 грн. матеріальних збитків, 100 000 грн. моральної шкоди, а всього 102 250 (сто дві тисячі двісті п`ятдесят) грн.

Речовий доказ: переданий на відповідальне зберігання власнику автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Caddy» н.з. НОМЕР_1 - залишити в розпорядженні ОСОБА_18 .

Стягнути зі ОСОБА_9 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів у розмірі 7 853 (сім тисяч вісімсот п`ятдесят три) грн. 40 коп.

Вирок суду може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку; копії вироку негайно після його проголошення вручаються засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1