Провадження №1-кп/127/1245/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря: ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

потерпілих: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, неодруженого, не працюючого, з середньою освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 10.07.2012 року Вінницьким РВ УДМС України у Вінницькій області, РНОКПП НОМЕР_2 , раніше судимого:

- 02.11.1994 року Ленінським районним судом м. Вінниці за ч. 3 ст. 140 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки, згідно указу про амністію від 18.08.1994 року звільнений від відбування покарання;

- 27.06.2000 року Ленінським районним судом м. Вінниці за ч. 3 ст. 117, ч. 2 ст.117, ч. 2 ст. 118, ч. 2 ст. 206, 42 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 8 років, відповідно до ухвали від 10.11.2001 року ч. 2 ст. 206 перекваліфіковано на ч. 1 ст. 296 КК України та призначено 7 років позбавлення волі;

- 02.04.2002 року Могилів-Подільським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 345, 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строк 3 роки, звільнився 02.04.2005 року по закінченню відбування строку покарання;

- 31.03.2006 року Гайворонським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст. 185, ч. 3 ст. 357, 70 КК України, звільнився 12.03.2008 року умовно-достроково з невідбутим строком 10 місяців 4 дні;

- 26.08.2010 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, 70, 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, звільнився 25.07.2012 року по закінченню відбування строку покарання;

- 24.04.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років, звільнився 07.09.2016 року умовно-достроково, невідбутий строк 6 місяців 11 днів, на підставі ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 29.08.2016 року,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, відомості про які внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001853 від 19.04.2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

18 квітня 2017 року, біля 20:00 години, ОСОБА_4 , повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, умисно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження лутки вхідних дверей, проник до середини сарайного приміщення, розташованого в першому під`їзді житлового будинку АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_6 , звідки викрав майно, належне останньому, а саме: молоток, пласкогубці з пластиковими ручками синього кольору, металевий патрон до перфоратора, три металеві шарові крани, телефонний провід (кабель) сірого кольору, розетка біло-сірого кольору, насадка для гіпсокартону (ключ для фіксації), головка на ключ, диск металевий для різки кераміки із написом «180х2.2х5х22 2 мм. МАХ 7500 Rpm», металевий диск для різки кераміки із написом «Intertool. 115х18х5х22 мм.», металевий диск для різки бетонну із написом «S&R 125», диск для різки металу із написом «SPRUT-A», металевий диск (круг) із написом «EXTRA», диск із скловолокна для шліфування, міксера-дрелі Фіолент МД1-11-Э, перфоратор Sakuma RH-0228, ящик для інструментів з пластиковими замками «Mastertool 20», 2 ножів з відламним лезом 18 мм. з металевою напрямною марки «Intertoll», будівельного механічного степлера «Gigant GCS53», трубного ричажного ключа «Сибртех 15761 № 3», розвідного металевого ключа Proskit 1 PK-H026, чотирьох правил (металевих рівнів), трьох штукатурних правил.

Згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 2390-2391/17-21 від 16.05.2017 загальна ринкова вартість, представлених на експертизу чотирьох будівельних алюмінієвих правил та трьох штукатурних правил з урахуванням зносу на момент вчинення злочину, тобто, станом на 19.04.2017 складала 460,88 гривень (чотириста шістдесят грн. 88 коп.).

Згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 2604-2617/17-21 від 30.05.2017 загальна ринкова вартість досліджуваних об`єктів (молоток, пласкогубці з пластиковими ручками синього кольору, металевий патрон до перфоратора, три металеві шарові крани, телефонний провід (кабель) сірого кольору, розетка біло-сірого кольору, насадка для гіпсокартону (ключ для фіксації), головка на ключ, диск металевий для різки кераміки із написом «180х2.2х5х22 2 мм. МАХ 7500 Rpm», металевий диск для різки кераміки із написом «Intertool. 115х18х5х22 мм.», металевий диск для різки бетонну із написом «S&R 125», диск для різки металу із написом «SPRUT-A», металевий диск (круг) із написом «EXTRA», диск із скловолокна для шліфування, міксера-дрелі Фіолент МД1-11-Э, перфоратор Sakuma RH-0228, ящик для інструментів з пластиковими замками «Mastertool 20», 2 ножів з відламним лезом 18 мм. з металевою напрямною марки «Intertoll», будівельного механічного степлера «Gigant GCS53», трубного ричажного ключа «Сибртех 15761 № 3», розвідного металевого ключа Proskit 1 PK-H026) станом на 19.04.2017 становила 3696,32 гривень (три тисячі шістсот дев`яносто шість грн. 32 коп.).

Після цього ОСОБА_4 покинув місце вчинення злочину з викраденим майном, яким розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 4157 гривень 20 копійок.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого злочину по епізоду вчинення крадіжки майна ОСОБА_6 визнав та суду пояснив, що він знайомий з сусідом потерпілого ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_8 . ОСОБА_8 заклав його телефон в ломбард та був винен йому гроші. Навесні 2017 року, коли він в черговий раз прийшов до ОСОБА_8 , щоб забрати гроші, не заставши товариша вдома, вирішив з комірки, що розміщена в першому під`їзді житлового будинку АДРЕСА_2 забрати речі, оскільки вважав, що дане приміщення належить його товаришу. Він відігнув лутку вхідних дверей та проник у вказане приміщення, звідки викрав будівельні інструменти. Однак, як виявилося згодом, комірка належить потерпілому ОСОБА_6 . Викрадені речі були вилучені працівниками поліції, окрім перфоратора, який він продав.

Пояснив, що він усвідомлює, що вчинив крадіжку, у вчиненому щиро розкаюється.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України по епізод з потерпілим ОСОБА_6 , визнав повністю, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає недоцільним досліджувати фактичні обставини справив в цій частині, які ніким не оспорюються і проти цього не заперечують учасники процесу.
При цьому, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, на підставі допиту обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_6 , постанов слідчого СВ ВВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 від 20.04.2017 року та від 19.04.2017 року про визнання речових доказів у кримінальному провадженні №0001853 від 19.04.2017 року (т.1 а.с. 155, 156, 198); ухвал слідчих суддів Вінницького міського сулу Вінницької області №127/8556/17 від 21.04.2017 та №127/8602/17 від 24.04.2017 про накладення арешту на майно (т.1 а.с. 159-160, 161); витягу з кримінального провадження №0001853 (т.1 а.с. 193-194), довідки про вартість проведення криміналістичних досліджень (т.1 а.с. 195-197), суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні цього злочину доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч.3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України - у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме в тому, що він 19 квітня 2017, близько 11.00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля житлового будинку АДРЕСА_3 , повторно, з метою відкритого заволодіння майном ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, керуючись жагою до легкої наживи та незаконного збагачення, наніс ОСОБА_7 один удар в область обличчя, після цього, в присутності власника майна та інших осіб, забрав у нього візок з макулатурою, яким розпорядився на власний розсуд.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 467 від 21.04.2017 у ОСОБА_7 були виявлені тілесні ушкодження синець та садно на обличчі. Вказані ушкодження в ОСОБА_7 належать до легких тілесних ушкоджень.

Згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 2389/17-21 від 15.05.2017, ринкова вартість представленого на експертизу побутового візка з урахуванням зносу на момент вчинення злочину складала 50,00 гривень (п`ятдесят грн. 00 коп.). Макулатура для потерпілого матеріальної цінності не становила.

Враховуючи викладене, своїми злочинними діями, ОСОБА_4 завдав ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 50,00 гривень.

По епізоду за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України обвинувачений ОСОБА_4 вину не визнав, суду пояснив, що наступного дня після вчинення крадіжки, він з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 розпивали горілку на майданчику неподалік житлового будинку АДРЕСА_3 . Повз їхню компанію проходив потерпілий ОСОБА_7 , який був знайомим ОСОБА_12 . Останній покликав ОСОБА_13 до них в компанію та вони разом з останнім продовжили спільно розпивати горілку. Після вжиття алкоголю ОСОБА_14 почав поводити себе неадекватно. Він намагався заспокоїти ОСОБА_13 , відвів його від компанії та намагався вгамувати, однак той не заспокоювався, тому він вдарив ОСОБА_13 кулаком в обличчя, внаслідок чого ОСОБА_14 впав. Потерпілий одразу підвівся на ноги, на його обличчі він побачив кров. Він наказав ОСОБА_15 йти геть.

Після цього він з рештою компанії продовжив розпивати горілку, а згодом помітив, що ОСОБА_14 залишив свою тачку з макулатурою. Наміру грабувати ОСОБА_13 у нього не було, візок останнього він не забирав. Візок з макулатурою забрали ОСОБА_16 з ОСОБА_17 , а він пішов у власних справах.

Наступного дня він зустрів ОСОБА_13 , бачив, що у нього було набрякле обличчя. Він привітався з потерпілим, той ніяких претензій до нього не висував.

Вважає, що потерпілого ОСОБА_13 працівники правоохоронних органів змусили написати на нього заяву про злочин, а свідок ОСОБА_16 його оговорює, оскільки боїться відповідальності за те, що візок потерпілого був виявлений свідком ОСОБА_18 саме у неї.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що раніше він не був знайомий з обвинуваченим. Весною 2017 року, в світлий час доби, він віз на металевому візку макулатуру, вагою 30 кг. Коли він проходив біля будинку № 29 по вул. М. Литвиненко-Вільгельмут у м. Вінниці, до нього підійшов ОСОБА_4 та наніс йому удар рукою в ніс, внаслідок чого він впав. Коли він підвівся, пішов додому, ОСОБА_4 забрав у нього візок з макулатурою та пішов з візком у невідомому напрямку. Згодом того ж дня його сусідка на ім`я ОСОБА_19 повернула візок його матері.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що 19.04.2017 року, коли вона йшла з дому по воду до криниці, вона на вулиці побачила компанію з двох невідомих їй хлопців з дівчиною, у яких був металевий візок, який вона впізнала як візок ОСОБА_7 , а тому вона відібрала у них вказаний візок та віддала його матері потерпілого, яка в цей час також йшла назустріч. Де ці люди взяли візок їй не відомо, оскільки вони їй про це не повідомляли. Мати ОСОБА_21 сказала, що візок належить не її сину, а їхньому сусіду та забрала візок. Подій за яких оформлялися її заява про видачу візка та протокол огляду місця події вона не пам`ятає, впевнена, що візок вона віддала матері потерпілого 19.04.2017 року, обставин за яких вона підписувала процесуальні документи, не пам`ятає.

На пред`явлених фотознімках до протоколу огляду місця події, дійсно, зображена вона, підпис на процесуальних документах, в тому числі в заяві про видачу візка, також належить їй.

При оформленні процесуальних документів їй не роз`яснювалися права і обов`язки, не повідомлялося про те, яка саме слідча дія проводиться.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що навесні 2017 року, коли вона з ОСОБА_4 та хлопцем по прізвиську « ОСОБА_23 » розпивали спиртні напої на дитячому майданчику на вулиці біля будинку № 29 по вул. М. Литвиненко-Вільгельмут у м. Вінниці, повз майданчик проходив потерпілий ОСОБА_7 з тачкою-візком та з пакетом. ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_7 , двічі вдарив його в перенісся, забрав візок та вони розійшлися, потерпілий теж встав і пішов геть. Звідки в неї в подальшому з`явився візок потерпілого пояснити не змогла.

Також, судом відповідно до частини третьої статті 26 КПК України згідно із заявленими сторонами кримінального провадження клопотаннями було досліджено й інші зібрані у справі докази, а саме:

- витяг з кримінального провадження №0001853 (т.1 а.с. 193);

- протокол прийняття заяви про злочин від ОСОБА_7 20.04.2017 року, відповідно до якої останній просить прийняти міри до раніше незнайомих йому осіб, які близько 11:00 годин 19.04.2017 року біля будинку №29 по вулиці Литвиненко у м. Вінниці відкрито із застосуванням фізичної сили заволоділи його металевим розкладним візком, завдали йому тілесне ушкодження та майнову шкоду (т.1 а.с. 200);

- протокол огляду місця події від 20.04.2017 року, відповідно до якого 20.04.2017 року оглянуто територію місцевості та біля 1-го під`їзду будинку АДРЕСА_4 виявлено особу жіночої статі ОСОБА_20 , поряд з якою виявлено розкладний металевий візок сірого кольору в розкладеному стані з двома колесами та ніжкою, який виглядає як той, що був раніше у використанні, з подряпинами та слідами корозії металу, який ОСОБА_20 добровільно видала, пояснюючи, що даний візок належить ОСОБА_7 (т.1 а.с. 201);

- протокол огляду місця події від 20.04.2019 року, відповідно до якого оглянуто місцевість, де було вилучено майно, викрадене у ОСОБА_7 , зафіксовано місце вчинення злочину (т.1 а.с. 202);

- фототаблицю до протоколів огляду місця події від 20.04.2017 року (т.1 а.с. 203) ;

- заяву ОСОБА_20 , відповідно до якої остання повідомляє про добровільну видачу нею металевого складного візка, який належить ОСОБА_15 , який вона пояснила, що отримала від малознайомої особи на ім`я ОСОБА_24 , 19.04.2017 року, близько 15:00 години по АДРЕСА_5 (т.1 а.с. 204);

- висновок судово-медичної експертизи №467 від 21.04.2017 року ОСОБА_25 1968 року народження, відповідно до якого на підставі даних судово-медичного обстеження ОСОБА_7 , встановлено: 1-5. У ОСОБА_7 були виявлені тілесні ушкодження синець та садно на обличчі. Вказані ушкодження у ОСОБА_7 належить до легких тілесних ушкоджень, виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення, можливо, в строк, вказаний в постанові про призначення експертизи 19.04.2017 року (т.1 а.с. 205);

- ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області №127/8651/17 від 24.04.2017 року, про накладення арешту на металевий візок типу «кравчучка», який був виданий та вилучений оглядом місця події у ОСОБА_20 біля будинку №20 по вул. Міліційній в м. Вінниці (т.1 а.с. 206);

- постанову слідчого від 21.04.2017 року про визнання речовим доказом та передачу на зберігання металевого візка типу «кравчучка», який був виданий та вилучений оглядом місця події у ОСОБА_20 біля будинку №20 по вул. Міліційній в м. Вінниці (т.1 а.с. 207);

- висновок судово-товарознавчої експертизи №2389/17-21 від 15.05.2017 року з довідкою про вартість проведеної експертизи, відповідно до якого ринкова вартість представленого на експертизу побутового візка з урахуванням зносу на момент вчинення злочину (при незмінності товарного стану), тобто станом на 19.04.2017 року, складала 50 гривень. Вартість процесуальних витрат на залучення експерта складає 297 гривень (т.1 а.с. 213);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.05.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_7 з пред`явлених йому для впізнання чоловіків, зображених на фотокартках, впізнав за рисами обличчя на фотокартці під №2 особу, яка 19.04.17 року нанесла йому тілесні ушкодження та відібрала візок (т.1 а.с. 214-215);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.05.2017 року відповідно до якого ОСОБА_26 з пред`явлених йому для впізнання чоловіків, зображених на фотокартках, впізнав на фотокартці під №3 особу на ім`я ОСОБА_27 , який наніс удар ОСОБА_28 та забрав у останнього макулатуру (т.1 а.с. 216-218);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.05.2017 року відповідно до якого ОСОБА_22 з пред`явлених їй для впізнання чоловіків, зображених на фотокартках, впізнала на фотокартці під №3 за рисами обличчя особу на ім`я ОСОБА_27 , який наніс тілесні ушкодження ОСОБА_28 та забрав у нього візок з макулатурою (т.1 а.с. 219-221).

Суд аналізуючи показання обвинуваченого ОСОБА_4 по епізоду інкримінованого злочину за ч.2 ст. 186 КК України, показання потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_29 , а також надані сторонами кримінального провадження та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення приходить до висновку, що в судовому засіданні не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні даного злочину.

До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості та підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства та закріплені в ст. 129 Конституції України.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Європейський суд з прав людини у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», є важливим для постановлення справедливого рішення.

Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.

Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотиви і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Так, в ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 послідовно заперечував вчинення ним інкримінованого злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, вказав, що він наніс удар ОСОБА_7 через раптово виниклий між ними конфлікт під час спільного розпиття алкоголю, при цьому він не мав на меті пограбувати потерпілого. Він виявив, що ОСОБА_14 залишив візок уже згодом та вказаний візок з макулатурою забрали ОСОБА_30 з ОСОБА_31 .

Суд приходить до переконання, що показання обвинуваченого відповідають дійсності та відсутні підстави для визнання їх неправдивими, враховуючи, що свідок ОСОБА_18 в своїх показаннях підтвердила, що візок потерпілого вона забрала не у обвинуваченого, а у жінки з іншим чоловіком, що узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_30 , яка не заперечувала той факт, що візок у неї з ОСОБА_17 забрала свідок ОСОБА_18 та підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_7 про те що візок його матері віддала ОСОБА_32 .

При цьому, суд враховує, що свідок ОСОБА_30 надала суперечливі показання, спочатку вказавши, що візок у потерпілого забрав ОСОБА_4 , після чого вони розійшлися з обвинуваченим в різні сторони, при цьому не заперечуючи, що врешті візок був відібраний саме у неї. З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання про нещирість показань свідка ОСОБА_30 в цій частині.

Крім того, суд також бере до уваги, що потерпілий ОСОБА_14 надавав в судовому засіданні суперечливі показання, вказуючи, що візок з макулатурою у нього забрав обвинувачений та в той же час, що візок він залишив після того як його вдарив обвинувачений. При цьому потерпілий підтвердив той факт, що саме свідок ОСОБА_33 передала його матері візок.

Крім того суд враховує й ту обставину, що як потерпілий ОСОБА_34 так і свідок ОСОБА_30 під час вищевказаних подій перебували в стані алкогольного сп`яніння, що впливав на їх можливість об`єктивно оцінювати навколишні події.

Відповідно до вимог ст.ст.84-86 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

З огляду на вищевикладене, суд вважає здобутими з порушенням встановленої КПК України процедури проведення слідчих дій та не вбачає за можливе визнати допустимими наступні докази:

- протоколи огляду місця події від 20.04.2017 року, складені слідчим Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_35 (т.1 а.с. 201, 202), висновок судово-медичної експертизи №467 від 21.04.2017 року ОСОБА_7 , проведеної на підставі постанови слідчого Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_36 (т.1 а.с. 205), оскільки вказані процесуальні дії проводилися слідчим, який не мав повноважень на їх проведення, так як згідно витягу з кримінального провадження №0001853 (т.1 а.с. 193), слідчими в кримінальному провадженні є ОСОБА_9 та ОСОБА_37 , при цьому стороною обвинувачення на вимогу сторони захисту суду не надано доказів того, що слідчий ОСОБА_38 входив в групу слідчих, уповноважених на проведення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні;
- фототаблицю до протоколів огляду місця події від 20.04.2017 року (т.1 а.с. 203) та заяву, без зазначення дати її написання, ОСОБА_20 про добровільну видачу нею металевого складного візка (т.1 а.с. 204), оскільки з показань свідка ОСОБА_20 вбачається, що зафіксовані результати слідчих дій не відповідають фактичним обставинам справи, так як з показань ОСОБА_18 , потерпілого ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_30 вбачається, що свідок ОСОБА_18 передала візок не працівникам поліції, а саме матері потерпілого ОСОБА_13 19.04.2017, а не 20.04.2017, при цьому свідку не роз`яснювалося які слідчі дії проводяться за її участю, а також її права та обов`язки під час проведення процесуальних дій, підписи ОСОБА_18 в протоколах за результатами проведення слідчих дій поставила не читаючи;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.05.2017 року, за участю ОСОБА_7 (т.1 а.с. 214-215), від 24.05.2017 року за участю ОСОБА_26 (т.1 а.с. 216-218), від 24.05.2017 року за участю ОСОБА_22 (т.1 а.с. 219-221), оскільки до вказаних протоколів стороною обвинувачення не додані відомості про те, хто саме зображений на пред`явлених фотознімках, а також протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.05.2017 року за участю ОСОБА_22 не містить підпису особи, якій пред`являлися фотознімки для впізнання.

Таким чином, зважаючи на вичерпання можливості отримати та надати суду достатні докази на підтвердження вини ОСОБА_4 через порушення стороною обвинувачення процесуального законодавства під проведення слідчих дій, що потягло за собою визнання їх недопустимими, зважаючи на ненадання стороною обвинувачення будь-яких інших допустимих та належних доказів вини ОСОБА_4 у вчиненні ним інкримінованого злочину, суд приходить до переконання про недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Таким чином, суд приходить до переконання, що обвинувачення ОСОБА_4 у відкритому викраденні майна у потерпілого, поєднаного із застосуванням насильства не знайшло свого підтвердження в ході судового слідства, а тому враховуючи положення ст. 62 Конституції України, суд приходить до остаточного висновку, що обвинуваченого ОСОБА_4 слід визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, в зв`язку з не доведенням в діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення та виправдати на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України.

При вирішенні питання щодо призначення ОСОБА_4 покарання суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Зокрема, судом враховано особу ОСОБА_4 , який являється особою раніше судимою (т.1 а.с. 226-242); посередньо характеризується за місцем проживання (т.1 а.с.225), на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (т.1 а.с. 224, 223).

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає визнання ним вини та щире каяття.
Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Враховуючи вищезазначене, ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, обставини справи, з урахуванням вимог закону та передбачених цим законом санкцій, ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, те, що останній був неодноразово судимим за умисні злочини проти власності та вчинив новий злочин в період непогашеної та незнятої судимості, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_4 не можливе без його ізоляції від суспільства, а тому покарання необхідне та достатнє для його перевиховання та виправлення, а також для запобігання вчиненню ним нових злочинів в майбутньому слід призначити у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 слід рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Керуючись ч.3 ст. 3 та ч.1 ст. 5 КК України суд приходить до переконання про можливість застосування відносно ОСОБА_4 ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIІІ від 26.11.2015 року, оскільки запобіжний захід був обраний останньому у кримінальному провадженні за обвинуваченням його, зокрема, у вчиненні 18.04.2017 та 19.04.2017 року інкримінованих злочинів, передбачених ч.3 ст. 185 та ч.2 ст. 186 КК України.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №838-VIІІ від 26.11.2015 року) ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду слід зарахувати у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з часу його затримання по день набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання вироку суду слід продовжити до вступу вироку в законну силу, але не довше ніж на 60 днів.

Також, відповідно до ст. 124 КПК України з обвинуваченого слід стягнути вартість проведення криміналістичних досліджень, проведення яких зумовлено розслідуванням вчиненого обвинуваченим злочину, вина у вчиненні якого доводиться обвинувальним вироком суду.
Решту процесуальних витрат за проведення криміналістичних досліджень, зумовлених розслідуванням злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України в кримінальному провадженні слід віднести на рахунок держави - оскільки по даному епізоду ОСОБА_4 був виправданий.

Долю речових доказів в кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі ч.4 ст. 174 КПК України, арешт, накладений на майно ухвалами слідчих суддів під час досудового розслідування слід скасувати.

Керуючись ст. ст. 3, 5, 50, 63, 65-67, 72 КК України, ст. ст. 100, 124, 174, 337, 349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України виправдати.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №838-VIІІ від 26.11.2015 року) ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження зарахувати у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 17.02.2018 року по день набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_4 у виді тримання під вартою продовжити з 05.06.2019 року до набрання вироком законної сили, але не довше, ніж на 60 днів до 03.08.2019 року.

Відповідно до ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_4 на користь держави України 2573 гривні 61 копійку у відшкодування процесуальних витрат на проведення криміналістичних досліджень №2390-2391/17/21 від 16.05.2017 року (т.1 а.с. 196) №2604-2617/17-21 від 30.05.2017 року (т.1 а.с. 195), №332-Д від 15.05.2017 року (т.1 а.с. 197).

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати на проведення криміналістичних досліджень №2389/17-21 від 15.05.2017 року (т.1 а.с. 209-213) в сумі 2978,00 грн. віднести за рахунок держави Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази в кримінальному провадженні:

- чотири металевих будівельних рівні сірого кольору, три металевих правила, молоток, пасатижі-пласкогубці з пластиковими ручками синього кольору, металевий патрон до перфоратора, три металеві шарові крани, телефонний провід (кабель) сірого кольору, розетку біло-сірого кольору, насадку для гіпсокартону (ключ для фіксації), головка на ключ, диск металевий для різки кераміки із написом «180х2.2х5х22 2 мм. МАХ 7500 Rpm», металевий диск для різки кераміки із написом «Intertool. 115х18х5х22 мм.», металевий диск для різки бетонну із написом «S&R 125», диск для різки металу із написом «SPRUT-A», металевий диск (круг) із написом «EXTRA», диск із скловолокна для шліфування, передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 (т.1 а.с. 163-164), після набрання вироком законної сили - залишити останньому;

- металевий візок типу «кравчучка», який зберігається у кімнаті зберігання речових доказів Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області (т.1 а.с. 207-208), після набрання вироком законної сили повернути власнику.

На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України, арешт, накладений на майно ухвалами слідчих суддів Вінницького міського суду Вінницької області №127/8556/17 від 21.04.2017, №127/8602/17 від 24.04.2017, №127/8651/17 від 24.04.2017 (т.1 а.с. 159-160, 161, 206) скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення, а засудженим який тримається під вартою в той же строк з дня отримання копії вироку.
Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: