Житомирський апеляційний суд
Категорія ст.199 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №295/17849/18 за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 11 жовтня 2019 року,
в с т а н о в и в:
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави. При цьому, вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, та неналежним чином оцінив ті ризики на які послався прокурор у своєму клопотанні та обґрунтував у судовому засіданні. Зазначає, що вина обвинуваченого підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, дослідження яких наразі триває. Звертає увагу, що протягом усього досудового розслідування та судового провадження (до 21.09.2019) стосовно ОСОБА_9 застосовувався запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався. Однак під час судового засідання 16.09.2019 не вирішено питання про доцільність тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою, у зв`язку з відсутністю повного складу колегії суддів. 21.09.2019 застосований стосовно обвинуваченого запобіжний захід закінчив строк своєї дії та обвинуваченого звільнено з-під варти.

Наголошує, що з матеріалів кримінального провадження вбачається наявність ризиків, передбачених у п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме існує ризик, що обвинувачений буде переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, може вчинити інше кримінальне правопорушення та таким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Вважає, що суд не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, який хоч і є особою, раніше не судимою, проте обвинувачується у вчинені трьох злочинів, а також характер злочинів, один з яких віднесений до особливо тяжких. Крім того, обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків не одружений, не працює, неповнолітніх дітей на утриманні не має.

Також, судом дана неналежна оцінка такого ризику, як вплив на свідків. Наразі триває дослідження доказів, а саме допит свідків. Сторона обвинувачення обґрунтовано припускає, що обвинувачений ОСОБА_9 може вчиняти спроби незаконного впливу на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки частина свідків є його родичами, у тому числі близькими (син ОСОБА_10 та невістка ОСОБА_11 ).

Наголошує, що застосовуючи запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , судом не враховано, що усі злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 вчинені останнім саме за цією адресою, що не може не братися до уваги під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

Окрім того, при розгляді питання щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд не повною мірою врахував суспільно-небезпечні наслідки, які настали від дій, в учиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , а саме смерть особи, посягання на найвищу соціальну цінність - життя.

В своїх запереченнях на апеляційну скаргу прокурора адвокат ОСОБА_12 , діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , просить залишити ухвалу суду першої інстанції, як законну та обґрунтовану, без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення в зв`язку з її безпідставністю.

Згідно оскарженої ухвали Богунського районного суду м.Житомира від 11 жовтня 2019 року, обвинуваченому ОСОБА_9 обрано запобіжний захід на 60 днів по 10.12.2019 (включно) домашній арешт, заборонивши обвинуваченому залишати житло по АДРЕСА_1 , цілодобово.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, яка просила апеляційну скаргу задовольнити, думку захисників та обвинуваченого, які просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №295/17849/18, в провадженні Богунського районного суду м.Житомира перебуває кримінальне провадження №0000201 від 20.08.2018 відносно ОСОБА_9 за ч.1 ст.115, ч.2 ст.309, ч.2 ст.310 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_9 знаходився під вартою з моменту затримання 23.08.2018. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 перебуває в провадженні суду першої інстанції з 28.12.2018.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини та статті 5 Конвенції про захист прав людини, згідно з якими обмеження права особи свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про обрання обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та, що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження №295/17849/18, 11.10.2019 в судовому засіданні Богунським районним судом, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто письмове клопотання прокурора ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 .

Вирішуючи питання застосування до обвинуваченого виду запобіжного заходу у вище зазначеному провадженні, суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує необхідність застосування відповідного запобіжного заходу та правильно прийшов до висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду цього провадження.

Апеляційний суд вважає, що суд ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_9 .

При цьому, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винним, дані про особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, у тому числі і в умисному особливо тяжкому, та відповідно наявність передбачених ст.177 КПК ризиків переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування запобіжного заходу останньому.

Разом з цим, судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, на момент розгляду клопотання прокурора, об`єктивно зменшилися й не виправдовують застосування запобіжного заходу виключно у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 .

В обґрунтування таких висновків, судом першої інстанції зазначено, що за значний період відсутності у обвинуваченого ОСОБА_9 будь-якого запобіжного заходу (з 22.09.2019 по 11.10.2019) фактів (спроб) неналежної поведінки останнього не виявлено.

Наведене, підтверджено прокурором безпосередньо у суді апеляційної інстанції, як не доведено останнім, що забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого можливе виключно в умовах тримання його під вартою, а тому суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту буде співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі ОСОБА_9 і зможе забезпечити належне виконання останнім процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі про високий ступінь імовірності ризиків на даний час, як таких, що вимагають забезпечення саме у вигляді тримання під вартою особи, та посилання на те, що ризики не зменшились, є необґрунтованими, оскільки об`єктивними даними зазначені доводи не підтверджуються і ґрунтуються виключно на припущеннях прокурора.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд погоджується з висновками суду про відсутність належних підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу виключно у виді тримання під вартою.

З огляду на викладене, доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора про те, що суд першої інстанції з достатньою повнотою не дослідив обставини, з якими закон пов`язує необхідність обрання такого запобіжного заходу, не надав аналізу ризикам, а саме, що обвинувачений буде переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, частина з яких є його близькими родичами, вчинити інше кримінальне правопорушення та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах цього провадження.

На переконання суду апеляційної інстанції, саме запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_9 процесуальних обов`язків та зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 11 жовтня 2019 року, якою обвинуваченому ОСОБА_9 обрано запобіжний захід на 60 днів по 10.12.2019 (включно) домашній арешт, заборонивши обвинуваченому залишати житло по АДРЕСА_1 , цілодобово, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :