Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001174 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України, що зареєстрований та проживає

за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Подільського районного суду м. Києва від 30 липня 2019 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 30.07.2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.263 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Цим же вироком прийнято рішення про знищення речових доказів 15 пістолетних патронів калібру 9х18 мм зразка 1951 року, споряджених кулею ПСТ, які є бойовими припасами до нарізної вогнепальної зброї.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора міста Києва ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині рішення щодо речових доказів та _____________________________________

Справа № 11-кп/824/2957/2019
Категорія: ч.1 ст.263 КПК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1

ухвалити рішення про конфіскацію в дохід держави на підставі ст.ст.961, 962 КК України, ст.100 КПК України 15 пістолетних патронів, які є бойовими припасами до нарізної вогнепальної зброї.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, прокурор посилається на висновок експерта № 8-2/298 від 24.04.2019 року і зазначає, що: ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, за яке передбачено основне покарання у виді позбавлення волі; предметом злочину та предметами, які він здобув в результаті його вчинення, є патрони, обмежені у цивільному обігу; власник патронів не встановлений та існує технічна можливість їх використання за призначенням. А відтак суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки не застосував закон, який підлягає застосуванню, ст.ст.961, 962 КК України, та істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, прийнявши рішення про знищення речових доказів замість їх спеціальної конфіскації. Крім цього, прокурор звертає увагу на положення п.3 ч.9 ст.100 КПК України, у відповідності з якими майно, яке вилучене з обігу, передається відповідним установам.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, доводи обвинуваченого, який поклався на розсуд суду при ухваленні рішення за наслідками розгляду апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_6 вчинив незаконне поводження з бойовими припасами за наступних обставин.

6 квітня 2019 близько 13 години ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку № 20 на просп. Свободи в м. Києві, знайшов 15 пістолетних патронів калібру 9х18 мм зразка 1951 року, споряджених кулею ПСТ, які є бойовими припасами до нарізної вогнепальної зброї, які помістив у сумку і таким чином без передбаченого законом дозволу придбав і зберігав їх. Того ж дня о 13 годині 45 хвилин за адресою: м. Київ, вул. Червонопільська, 8, ОСОБА_6 був затриманий працівниками поліції, які при проведенні його особистого обшуку виявили в сумці та в подальшому вилучили бойові припаси, які обвинувачений носив при собі.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.263 КК України є вірною.

Суд першої інстанції врахував загальні засади призначення покарання, передбачені ст.65 КК України, призначивши ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, і належним чином мотивував свої висновки про можливість його виправлення без відбування покарання, застосувавши положення ст.75 КК України.

Що стосується доводів в апеляційній скарзі прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Відповідно до вимог ч.1 ст.961 КК України спеціальна конфіскація, яка є заходом кримінально-правового характеру, полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само у разі вчинення інших злочинів, перелік яких наведено у цій нормі.
Згідно з п.3 ч.1 ст.962 КК України, положення якого кореспондуються з п.5 ч.9 ст.100 КПК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом злочину, крім тих що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, переходять у власність держави.
Під майном розуміють речі матеріального світу, яким притаманні специфічні ознаки фізичного, економічного та юридичного характеру, і при застосуванні інституту спеціальної конфіскації до предмету злочину і його зверненні у власність держави слід з`ясовувати, чи має предмет злочину економічні ознаки, зокрема, мінову та споживчу вартість, здатність задовольняти матеріальні й пов`язані з ними потреби людини тощо.

Стверджуючи про незаконність рішення суду першої інстанції, прокурор в апеляційний скарзі вказує, що бойові припаси є придатними до використання, і просить дослідити під час апеляційного розгляду висновок експерта № 8-2/298 від 24.04.2019 року.

Враховуючи те, що судове провадження в суді першої інстанції відбувалося із застосуванням положень ч.3 ст.349 КПК України і висновок експерта стороною обвинувачення не давався, ухвалою Київського апеляційного суду від 26.09.2019 року, постановленою за наслідками підготовки справи до апеляційного розгляду, прокурору відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.401 КПК України було запропоновано подати цей доказ на підтвердження викладених в апеляційній скарзі доводів. Копія ухвали отримана прокуратурою міста Києва 30.09.2019 року, однак в судовому засіданні 29.10.2019 року прокурор висновок експерта не надав і у зв`язку з цим заявив клопотання про відкладення апеляційного розгляду, яке було задоволено. В наступному судовому засіданні 12.11.2019 року стороною обвинувачення висновок експерта також долучено не було.

Загальновідомим є те, що при проведенні балістичного дослідження патрони використовуються шляхом відстрілу, тобто втрачають свої економічні властивості. А тому посилання прокурора на придатність патронів до використання, а відтак необхідність їх звернення у власність держави, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки, незважаючи на наданий судом апеляційної інстанції достатній час, докази на підтвердження цих обставин надані не були.

Відповідно до вимог п.п.3, 4 ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується, а майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання.

Посилаючись на п.3 ч.9 ст.100 КПК України, прокурор викладає її не в повній редакції, вказуючи лише на можливість передачі предмету кримінального правопорушення відповідним установам, але не конкретизує, яким установам, що свідчить про те, що подання апеляційної скарги носить суто формальний характер.

Між тим, приймаючи рішення про знищення речових доказів, суд вірно керувався цими вимогами кримінального процесуального закону, а тому вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, і підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 30 липня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3