КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09 липня 2019 року у кримінальному провадженні №0001167, -

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 про арешт майна, яке належить на праві власності ОСОБА_10 .

В ухвалі слідчий суддя зазначив, що орган досудового розслідування не довів необхідності арешту в порядку ст.. 170 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор посилаючись на незаконність ухвали слідчого судді просить її скасувати, постановити нову ухвалу, якою накласти арешт на майно в рамках кримінального провадження №0001167, яке на праві власності належить ОСОБА_10 . Апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала є такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та зазначає, що слідчим суддею не враховано положення ст. 170 КПК України та не досліджено наявність підстав, за якими потрібно було накласти арешт, зокрема апелянт зазначає, що накладення арешту на майно необхідне з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, що передбачає санкція ст. 191 КК України, за якою ОСОБА_10 підозрюється. Також прокурор вказує на невірне мотивування слідчим суддею при прийнятті рішення щодо порушення вимог ст.216 КПК України (підслідність). Посилається прокурор і на те, що слідчий суддя відмовляючи в накладенні арешту вийшов за межі розгляду клопотання вдавшись в оцінку доказу щодо розпорядження Президента України, при цьому не надав оцінку наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку захисників, які заперечували доводи апеляції, вивчивши матеріали провадження за клопотанням органу досудового розслідування, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів провадження, Управлінням спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001167 від 28.05.2019 року за підозрою Президента України 2005-2010 років ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.191 КК України. В межах зазначеного кримінального провадження орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді з клопотання про накладення арешту на майно, яке на праві власності належить ОСОБА_10 , з метою конфіскації майна, як виду покарання.

Відмовляючи в задоволенні клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя послався на те, що органом досудового розслідування не доведено необхідності арешту майна в порядку ст. 170 КПК України, зокрема не надано органом досудового розслідування достатніх та належних даних для висновку про наявність підстав, які вказували б про вчинення ОСОБА_10 дій щодо відчуження вказаного майна, при цьому вказав, що здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювалось в порушенні вимог ст.216 КПК України.

З таким висновком слідчого судді колегія суддів погоджується.

Ухвала суду має відповідати вимогам статті ст. 370 КПК України, тобто ухвала повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою, ухвалена судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Так, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0001167, яке на праві власності належить ОСОБА_10 та відмовляючи у його задоволенні, правильно зазначив, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь які дані про мету з якою ставилось питання про накладення арешту, а саме досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювалось в порушенні вимог ст.216 КПК України.

Такого висновку слідчий суддя дійшов з огляду на те, що Управлінням спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001167 від 28.05.2019 року за підозрою Президента України 2005-2010 роках ОСОБА_10 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Матеріали досудового розслідування виділено з кримінального провадження № 0002833 від 25.11.2015 року постановою прокурора в окреме провадження та внесено відомості до ЄРДР за номером, а саме: № 0001167.

Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

При цьому, відповідно до ч. 5 даної статті цього Кодексу, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 216 КПК України досудове розслідування злочинів, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-1, 368, 368-2, 369, 369-2, 410 Кримінального кодексу України, за умови, що злочин вчинено, зокрема, Президентом України, повноваження якого припинено здійснюється детективом Національного антикорупційного бюро України

Відповідно до частини 5 ст. 36 КПК України, заборонено доручати проведення досудового слідства у злочинах, підслідних детективам НАБ України, іншим правоохоронним органам, у тому числі слідчим прокуратури.

Окрім цього, Спеціалізована антикорупційна прокуратура відповідно до вимог ч. 5 ст. 8 Закону України «Про прокуратуру» є єдиним самостійним структурним підрозділом Генеральної прокуратури України, уповноваженим здійснювати нагляд за дотриманням законів НАБ України при проведенні оперативно-розшукової діяльності та досудового слідства.

В порушення вказаних вимог закону, досудове розслідування даного кримінального провадження здійснюється управлінням спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України.

Таким чином, погодження клопотання про арешт майнапрокурором відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими управління спеціальних розслідувань Департаменту організації та процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 є незаконним, так як суперечить вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про прокуратуру».

Посилання прокурора на те, що слідчим суддею не враховано наявність підстави для арешту майна з огляду на відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за якими власником є ОСОБА_10 є необґрунтованими, так як дії щодо отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно здійснював прокурор ОСОБА_12 , який не має процесуального статусу на здійснення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукові) дій у даному кримінальному провадженні.

За наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що викладенні в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість прийнятого слідчим суддею рішення є немотивованими, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 170- 173, 376, 395, 396, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09 липня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 про арешт майна, яке належить на праві власності ОСОБА_10 - залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/4281/2019 Категорія ст. 172 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_13
Доповідач: ОСОБА_1