ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/818/1094/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №637/526/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 296 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисників адвокатів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених: - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
потерпілого - ОСОБА_11 ,
представника потерпілого - ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 30 листопада 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вказаним вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Шевченкове Харківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, військовозобов`язаного, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 16.02.2017 року Шевченківським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 296 КК України до 2 років обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки,

визнано винним у скоєнні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки.
У відповідності до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначеного за цим вироком, а також за вироком Шевченківського районного суду Харківської області від 16.02.2017 року у вигляді 1 року позбавлення волі, остаточно до відбуття ОСОБА_9 призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки та згідно п.1, п.2 ч. 1 та п.2, п.4 ч. 2 ст. 76 КК України на нього покладено такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця селища Шевченкове Харківської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, військовозобов`язаного, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 05.12.2016 року Шевченківським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 296 КК України до штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень, штраф сплачений відповідно до квитанції від 05.12.2016 року,

визнано винним у скоєнні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та йому призначено покарання у вигляді обмеження волі строком на три роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки та згідно п.1, п.2 ч. 1 та п.2, п.4 ч. 2 ст. 76 КК України на нього покладено такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілого ФОП ОСОБА_13 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 24 052 грн. 50 коп., у задоволенні решти позовних вимог за цивільним позовом - відмовлено.

Вироком районного суду встановлено, що 09 травня 2016 року близько 19.20 години ОСОБА_9 діючи з єдиним умислом в групі з ОСОБА_10 , знаходячись у громадському місці біля приміщення автостанції, розташованої по вулиці Харківський Шлях 32 в селищі Шевченкове Харківської області, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з прямим умислом, з особливою зухвалістю, яка виявилася в неповазі до устоїв суспільного життя, явному ігноруванні та нехтуванні елементарними та загальноприйнятими правилами поведінки людини у суспільстві, ОСОБА_9 зайшов у салон автобусу сполученням «Харків-Куп`янськ», який перебував на автостанції смт Шевченкове, де бажаючи показати свою зневагу до існуючих правил поведінки в суспільстві, самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам та суспільству, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, яка виявилася в неповазі до устоїв суспільного життя, явному ігноруванні та нехтуванні елементарними та загальноприйнятими правилами поведінки людини у суспільстві, безпричинно став ображати нецензурною лайкою водія автобуса ОСОБА_11 , після чого до його протиправних дій приєднався ОСОБА_10 , який також почав висловлюватися на адресу водія нецензурною лайкою та діючи з особливою зухвалістю, ОСОБА_10 безпричинно наніс останньому один удар в область щелепи справа, спричинивши потерпілому фізичний біль, забезпечуючи тим самим доведення ОСОБА_9 їх спільного умислу до кінця, спрямованого на грубе порушення громадського порядку та заподіяння фізичного болю ОСОБА_11 , після чого ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 , продовжуючи свої хуліганські дії, підійшли до лобового скла автобусу та діючи з особливою зухвалістю з метою перешкодити руху автобусу, ОСОБА_14 почав бити кулаками по лобовому склу автобусу «Neoplan N 116» д/н НОМЕР_1 , 1998 року випуску, від чого на лобовому склі виникли дві тріщини довжиною 49 та 36 см, чим завдали матеріальну шкоду ФОП « ОСОБА_15 », яка відповідно до висновку авто-товарознавчої експертизи № 6341 від 23.01.2017 року складає 2 047,50 гривень.

Вказані дії обвинувачених судом кваліфіковані за за ч. 2 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, порушенням права на захист та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення; закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України або п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. В обґрунтування скарги вказав, що призначене ОСОБА_10 покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. Звертає увагу, що обвинувачені вину у скоєнні злочину не визнали, у вироку суду відсутнє посилання на виконання вимог ст. 349 КПК України, що призвело до порушення прав обвинувачених на захист та оскарження судового рішення. Також вказав, що у вступній частині вироку, на порушення положень п. 3 ч. 2 ст. 374 КПК України, не зазначений номер кримінального провадження. Вважає, що оскаржуваний вирок не містить мотивів часткового задоволення цивільного позову потерпілого. Крім цього, вказав, що обвинувачення є неконкретним, об`єктивна сторона складу злочину є невизначеною, не розподілені ролі обвинувачених, не конкретизовано механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень та їх тяжкість. Вина обвинувачених у вчиненні злочину, факт нанесення обвинуваченими ударів потерпілому ОСОБА_11 та пошкодження скла автобуса не підтверджені зібраними та дослідженими доказами. Вказав на необґрунтоване відхилення клопотань сторони захисту про проведення судово-медичної експертизи щодо наявності тілесних ушкоджень у потерпілого та трасологічної експертизи щодо встановлення механізму пошкодження лобового скла автобусу. Також вказав, що свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 надали свідчення про те, що ОСОБА_11 наніс удар рукою у голову ОСОБА_9 в результаті чого останній впав. Свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 вказали, що раніше за декілька днів-місяців вони їхали на аналогічному автобусі з водієм ОСОБА_11 і бачили, що лобове скло було пошкоджене. Апелянт вважає, що конфлікт було спровоковано саме потерпілим, дії обвинуваченого ОСОБА_10 , який відштовхнув ОСОБА_11 від ОСОБА_9 , були направлені на припинення конфлікту. Таким чином, у діях обвинувачених відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 296 КК України, хуліганські мотиви, особлива зухвалість, винятковий цинізм, явна неповага до суспільства місця не мають, а в діях ОСОБА_9 наявний лише склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Заслухавши доповідь головуючого судді; з`ясувавши думку прокурора, потерпілого та представника потерпілого, які заперечували проти апеляційної скарги; обвинувачених та захисників, які підтримали апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 ; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, а саме в частині обґрунтованості засудження обвинувачених за ч. 2 ст. 296 КК України, правильності вирішення цивільного позову потерпілої сторони, дотримання при здійсненні кримінального провадження вимог кримінального процесуального закону та правильності призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання.

Вироком Шевченківського районного суду Харківської області від 30 листопада 2017 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.
Висновки суду про вчинення обвинуваченими вказаного кримінального правопорушення засновані на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах, серед яких наступні.
Показання потерпілого ОСОБА_11 , який пояснив, що раніше обвинувачених взагалі не бачив і не знав до 09 травня 2016 року. 09 травня 2016 року близько 19.20 години він керував автобусом марки «Неоплан», д/н НОМЕР_2 і заїхав на автовокзал в селище Шевченкове на територію автостанції «Шевченкове». Коли пасажири автобусу вийшли і автобус мав від`їжджати, то побачив як до автобусу від будівлі автостанції біжить молодий хлопець. Він подумав, що той хоче поїхати на автобусі, тому зачекав його. Коли хлопець зайшовши до автобусу, хлопець почав голосно висловлюватися нецензурною лайкою у відношенні пасажирів, серед яких були жінки та діти. Потерпілий зробив зауваження та попросив його вийти з автобусу, проте обвинувачений ОСОБА_14 почав виражався нецензурною лайкою на його адресу. Потерпілий спробував вивести ОСОБА_14 , на що останній замахнувся на нього рукою, проте потерпілому вдалося його виштовхнути з салону автобуса і хлопець впав в калюжу. В цей час до автобусу підбіг другий обвинувачений ОСОБА_21 та почав кидатися до нього в бійку. ОСОБА_21 наніс йому кулаком один удар в область щелепи з правої сторони, як саме ОСОБА_21 його вдарив, він не бачив, так як саме в цю мить відвернувся від нього, поряд більше нікого не було, біля нього стояв лише ОСОБА_21 . В нього запаморочилося в голові, але йому вдалося вирватися та зайти до салону автобусу, при цьому він зачинив двері та почав телефонувати до поліції. Обвинувачені підійшли до бокового скла автобусу з боку водія і намагалися відчинити вікно. Потім ОСОБА_14 почав бити кулаками рук по лобовому склу автобуса і по ньому пішли дві тріщини довжиною 49 та 36 см, чим завдали матеріальну шкоду ФОП « ОСОБА_15 ».
Показання представника потерпілої сторони ФОП « ОСОБА_15 » ОСОБА_12 , який в судовому засіданні підтвердив обставини, зазначені в обвинувальному акті, а також факт спричинення матеріальної шкоди ФОП, подав до суду цивільний позов в порядку ст. 128 КПК України, яким просить відшкодувати матеріальну шкоду, завдану кримінальним злочином обвинуваченими, стягнувши на користь ФОП « ОСОБА_15 » 26 100 гривень.
Показання свідка ОСОБА_22 , яка пояснила, що у вищевказаний день та час була пасажиром автобусу «Неоплан» сполученням «Харків-Куп`янськ». При зупинці на автостанції смт Шевченкове стала свідком конфлікту між водієм даного автобусу та двома молодиками. Бачила як один з хлопців бив руками по лобовому склу, після чого з`явилося пошкодження у вигляді тріщини. Була очевидцем як один з хлопців замахнувся на водія автобусу, проте конкретно сказати хто саме - не змогла. Сильно злякалась коли почали по склу бити руками. Зазначила, що затримка зупинки автобусу на автостанції смт Шевченкове затягнулася близько до 30 хвилин.
Показання контролера-касира автостанції смт Шевченкове - ОСОБА_23 , яка пояснила, що 09 травня 2016 року близько 19- 20 години стала очевидцем конфлікту між водієм автобусу ОСОБА_24 та двома молодиками. Чула гучну нецензурну лайку зі свого двору, так як проживає біля автостанції смт Шевченкове. Помітила одного високого хлопця та одного низького. Той що був низький на зріст бив по склу автобуса ОСОБА_9 . Як били водія автобуса не бачила, проте бачила як водій автобусу після конфлікту з молодими хлопцями кульгав на одну ногу. Зазначила, що затримка автобусу на автостанції смт Шевченкове затягнулася близько до 1 години в зв`язку з даним конфліктом.
Показання свідка ОСОБА_25 , яка пояснила, що 09 травня 2016 року була пасажиром автобусу «Неоплан» сполученням «Харків-Куп`янськ». При зупинці на автостанції смт Шевченкове стала свідком конфлікту між водієм даного автобусу та двома молодиками. Вона сиділа на 1 ряду (місце № 3). Автобус стояв у напрямку м. Куп`янськ. Зайшов п`яний хлопець до салону автобусу і спровокував конфлікт, а саме: нецензурною лайкою, потім почав замахуватися на водія автобуса. В суді по зовнішнім ознакам вказує на ОСОБА_14 . Потім до автобусу підбігли ще молоді хлопці і почали бити водія автобусу ОСОБА_24 . Після того, як водій забіг до салону автобусу та зачинив двері, вона запропонувала йому медичну допомогу, так як працює у міській лікарні м. Куп`янськ, проте ОСОБА_24 відмовився. Тілесних ушкоджень на обличчі потерпілого не бачила. Вона бачила як один з хлопців бив по лобовому склу, після чого з`явилося пошкодження у вигляді тріщини. Зазначила, що особа, яка здійснювала удари по склу не являється особою, яка наносила тілесні ушкодження водію автобусу. За зовнішніми ознаками вказала саме на ОСОБА_9 , як на особу, яка била по склу автобуса. Зазначила, що в зв`язку з хуліганськими діями обвинувачених затримка зупинки автобусу на автостанції смт Шевченкове затягнулася близько до 40 хвилин.
Показання свідка ОСОБА_26 , яка пояснила, що 09 травня 2016 року у вечірній час їхала автобусом сполученням «Харків-Куп`янськ» до сина на День народження. Зупинилися на автостанції в смт Шевченкове. В цей час до салону автобусу зайшов один хлопець у стані алкогольного сп`яніння і почав виражатися нецензурною лайкою. В суді вона даного обвинуваченого впізнала і вказала, що це був саме ОСОБА_9 . Водій зробив зауваження та попросив вийти з автобусу, але хлопець не реагував на зауваження водія, хлопець розпочав штовханину з водієм, водій автобуса виштовхав хлопця на вулицю і в час, коли вони були на вулиці, підбіг інший хлопець і штовхнув водія. Після чого почалася бійка. Хто саме і куди бив водія не бачила, проте в суді впізнала, що це були обвинувачені ОСОБА_14 і ОСОБА_21 . Зазначила, що саме ОСОБА_14 бив по склу автобуса. Пасажири і вона була сильно налякані, коли молодики били руками по автобусу.
Показання свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що у вищевказаний період часу перебував на території автостанції смт Шевченкове, проводжали товаришів футбольної команди на автобус. Коли на автостанцію зайшов автобус «Харків-Куп`янськ», ОСОБА_9 пішов подивитися місця до салону автобуса. Він в цей час стояв з ОСОБА_10 біля самої автостанції. Побачивши, як водій автобуса виштовхнув ОСОБА_9 з автобуса і ударив в обличчя, він з ОСОБА_10 підбігли до ОСОБА_14 . Водій говорити не захотів. Ніхто тілесних ушкоджень водію автобусу не спричиняв.
В ході досудового слідства даний свідок в ході протоколу одночасного допиту зі свідком ОСОБА_23 - працівником автостанції (а.с 153-154) надавав свідчення, що ОСОБА_14 висловлювався на адресу водія автобуса нецензурними словами.
Протокол огляду місця події від 09.05.2016 року з фото-таблицею (а.с 89-92), в якому відображено, що на лобовому склі автобуса марки «Неоплан», д/н НОМЕР_2 маються тріщини неправильної форми, одна довжиною 36 сантиметрів, друга довжиною 49 сантиметрів. На склі також маються сліди бурого кольору схожі на кров.
Висновок судово-автотоварознавчої експертизи № 6341 від 23.01.2017 року, з якого вбачається, що ФОП « ОСОБА_15 » була спричинена матеріальна шкода, а саме вартість вітрового скла на автобус «Neoplan N 116» д/н НОМЕР_1 , 1998 року на момент скоєння злочину складає 2 047,50 гривень (а.с.112-114).

Зазначені показання потерпілого, свідків, письмові докази по справі, висновок експерта узгоджуються між собою, не містять суперечностей, які б могли поставити під сумнів їх правдивість та достовірність.
Наведені докази були належним чином оцінені судом першої інстанції при прийнятті рішення по справі, є належними, допустимими та у своїй сукупності підтверджують вину обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_10 та ОСОБА_9 за вказаним обвинуваченням, а доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновки, що були покладені в основу обвинувального вироку за ч. 2 ст. 296 КК України.
При постановленні обвинувального вироку, районний суд відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. По справі здобуто докази, що були отримані у встановленому законом порядку, є належними та допустимими, у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, поза розумним сумнівом.

Колегією суддів ретельно перевірені й інші доводи апеляційної скарги захисника, в результаті встановлено наступне.
Твердження апелянта про порушення прав обвинувачених на захист та права на оскарження судового рішення не знайшло свого підтвердження. ОСОБА_10 та ОСОБА_9 під час досудового та судового слідства були забезпечені професійною правовою допомогою, по справі приймали участь адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Судом були створені належні умови для повноцінної реалізації обвинуваченими своїх процесуальних прав, будь-яких перешкод у доведенні перед судом своєї правової позиції, участі в допиті учасників судового розгляду, заявленні клопотань, висловлюванні своєї думки з приводу клопотань інших учасників, оскарженні рішень суду не встановлено.
Щодо апеляційної позиції про незаконність вироку через відсутність у ньому посилання на положення ст. 349 КПК України, колегія суддів зазначає, що кримінальний процесуальний закон не містить норм, які б зобов`язували суд зазначати у прийнятому рішенні порядок та обсяг дослідження доказів.
Відсутність у вступній частині вироку номера кримінального провадження не свідчить про незаконність та необгрунтвоаність вироку суду та не є підставою для його скасування.
Доводи апеляційної скарги про неконкретність, невизначеність об`єктивної сторони складу злочину, відсутність розподілення ролей обвинувачених, не конкретизацію механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень та їх тяжкість не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду кримінального провадження, спростовуються матеріалами справи та здобутими й дослідженими під час проведення судового слідства доказами.
Стосовно посилань захисника на необґрунтоване відхилення клопотань про проведення судово-медичної експертизи щодо наявності тілесних ушкоджень у потерпілого та судово-трасологічної експертизи щодо встановлення механізму пошкодження лобового скла автобусу, колегія суддів вказує таке.
При розгляді кримінального провадження стороною обвинувачення були надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази, що підтверджували вину обвинувачених, а тому задоволення зазначених клопотань сторони захисту було недоцільним та лише призвело б до невиправданого затягування розгляду кримінального провадження, що суперечило б як ст. 2 КПК України, так й принципу, закріпленому у ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно з яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Стосовно показань свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , на які посилається захисник як на докази невинуватості обвинувачених, колегія суддів вказує наступне.
Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснив, що у вищевказаний період часу перебував на території автостанції смт Шевченкове, проводжали товаришів футбольної команди на автобус. Коли на автостанцію зайшов автобус «Харків-Куп`янськ», ОСОБА_9 пішов подивитися місця до салону автобуса. Він в цей час стояв з ОСОБА_10 біля самої автостанції. Побачивши, як водій автобуса виштовхнув ОСОБА_9 з автобуса і ударив в обличчя, він з ОСОБА_10 підбігли до ОСОБА_14 . Водій говорити не захотів. Ніхто тілесних ушкоджень водію автобусу не спричиняв.
При цьому, в ході досудового слідства даний свідок під час одночасного допиту зі свідком ОСОБА_23 - працівником автостанції (а.с 153-154) надавав свідчення, що ОСОБА_14 висловлювався на адресу водія автобуса нецензурними словами.
Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснив, що 09 травня 2016 року близько 19- 20 години він зі своїми друзями ОСОБА_14 , ОСОБА_21 , ОСОБА_27 відпочивали в кафе «Хуторок», що знаходиться на автовокзалі . Коли на автостанцію заїхав автобус, ОСОБА_14 пішов дізнатися чи є вільні місця. Потім він бачив, як ОСОБА_9 вибіг з автобусу, після чого за ним вийшов водій автобусу та в ході конфлікту вдарив останнього. Ні ОСОБА_9 , ні ОСОБА_10 не заподіювали водію автобусу тілесних ушкоджень. При ньому ніхто не бив по склу автобуса. Бачив як ОСОБА_10 та ОСОБА_28 підійшли до ОСОБА_9 та забрали його з місця події, більше нічого пояснити не зміг.
Суд першої інстанції критично оцінив показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 з тих підстав, що вони протирічать свідченням осіб, які перебували в автобусі, вказані особи є друзями обвинувачених та дали показання, які спрямовані на відвернення відповідальності обвинувачених за скоєний злочин.
Стосовно посилань захисника на показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які, на думку апелянта, спростовують версію слідства про те, що саме обвинувачені пошкодили лобове скло автобуса, суд першої інстанції вказав, що критично ставиться до пояснень даних свідків. Ці особи були допитані за клопотанням захисника ОСОБА_7 лише в суді, про їх допит на досудовому слідстві сторона захисту клопотання не заявляла.
Апеляційний суд погоджується з даними висновками суду першої інстанції, мотиви прийняття даних рішень ретельно, обґрунтовано та переконливо викладені в оскаржуваному рішенні.
Пояснення вищевказаних осіб спростовуються показаннями потерпілого, свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 .
Версія захисника про те, що конфлікт було спровоковано саме потерпілим, дії обвинуваченого ОСОБА_10 , який відштовхнув ОСОБА_11 від ОСОБА_9 , були направлені на припинення конфлікту не підтверджується об`єктивними даними, встановленими під час судового слідства у кримінальному провадженні. По справі відсутні дані, які б вказували на те, що обвинувачені діяли в умовах необхідної оборони, напроти, здобуті по справі докази вказують на те, що конфлікт розпочався через дії ОСОБА_9 , який знаходячись у громадському місці, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з прямим умислом, з особливою зухвалістю, зайшов у салон автобусу, де безпричинно став ображати нецензурною лайкою водія автобуса ОСОБА_11 . Після чого до його протиправних дій приєднався ОСОБА_10 , який також почав висловлюватися на адресу водія нецензурною лайкою та безпричинно наніс останньому удар в область щелепи.
Безпідставними є й твердження захисника про відсутність у діях обвинувачених складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.
По справі повністю доведене грубе порушення обвинуваченими громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, яка, в тому числі, виразилася у пошкодженні майна ФОП « ОСОБА_15 ».
Аналізуючи довід апеляції про невідповідність призначеного ОСОБА_10 покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, колегія суддів зазначає наступне.
При призначенні покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_10 враховані ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відноситься до злочину середньої тяжкості; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, офіційно не працює, за місцем реєстрації на диспансерних обліках у нарколога і психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується нейтрально.
Обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 296 КК України у виді обмеження волі строком на три роки та на підставі ст. 75 КК України звільнив його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки на умовах контролю за поведінкою засудженого.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з даними висновками районного суду, підстав для пом`якшення призначеного покарання не вбачається у зв`язку з його справедливістю та відповідністю вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню суспільної небезпечності, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації. Призначене покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Апеляційним судом перевірений довід апеляційної скарги про немотивованість вироку суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої сторони.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що оскаржуваним вироком частково задоволено цивільний позов потерпілого, стягнуто з ОСОБА_29 на користь ФОП ОСОБА_13 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 24 052 грн. 50 коп.
Мотивуючи таке рішення суд вказав, що потерпілим ФОП ОСОБА_13 в особі представника ОСОБА_12 до суду було подано цивільний позов, в якому він просив солідарно стягнути з обвинувачених на користь ФОП ОСОБА_13 компенсацію матеріальної шкоди, спричиненої злочинними діяннями в розмірі 26 100,00 гривень.
На підтвердження нанесеної матеріальної шкоди представник потерпілого ФОП надав копію накладної № 155 від 26.07.2016 року щодо вартості вітрового скла автобуса Neoplan N116 в розмірі 20 880,00 гривень (а.с.37); копію акту передачі-прийому робіт № 38 від 29.07.2016 року щодо заміни нижнього скла в розмірі 5 220,00 гривень (а.с.38).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що дану матеріальну шкоду необхідно частково стягнути лише з обвинуваченого ОСОБА_9 , так як в ході судового слідства було встановлено, що саме ОСОБА_14 в ході хуліганських дій розбив скло в автобусі.
При цьому, районний суд вказав, що сума стягнення підлягає зменшеню на вартість зношеності пошкодженого майна на фактичний знос скла. В експертизі зазначено, що вартість скла з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 2 тисячі 047, 50 гривень. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілої особи його вартості (при відшкодуванні збитків), а тому позов потерпілого ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної шкоди необхідно задовольнити частково в розмірі 24 тисяч 052 грн. 50 коп., стягнувши дані кошти з обвинуваченого ОСОБА_9 .
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаними висновками районного суду у зв`язку з їх законністю та обґрунтованістю.
Вказані обставини спростовують доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при здійсненні кримінального провадження, порушення прав обвинувачених на захист, необґрунтованість вироку в частині вирішення цивільного позову, неповноту та необ`єктивність судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильність призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення районного суду про визнання обвинувачених винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, є законним та обгрунтованим, прийнятим за результатами повного, всебічного та об`єктивного судового розгляду із дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 та скасування вироку суду немає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 30 листопада 2017 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя

Судді: