КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та ДУ «Київський слідчий ізолятор», матеріали з кримінального провадження №0009955 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 08 серпня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 серпня 2019 року продовжено строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», зокрема, обвинуваченого ОСОБА_6 до 06 жовтня 2019 року включно.

Таке рішення суд мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливості переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду, з огляду на обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованого злочину, який є тяжким, можливості перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення інших кримінальних правопорушень, внаслідок чого відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу. При цьому суд також врахував вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , його майновий і сімейний стан, міцність соціальних зв`язків, відсутність постійного місця роботи та наявність місця проживання, а також репутацію обвинуваченого ОСОБА_6 , наявність у нього судимостей, та тяжкість покарання, яке загрожує йому при винесенні обвинувального вироку.

_____________________________________________________________
Справа №11-кп/824/2756/2019 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7
Категорія: ч. 3 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_1
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись з ухвалою суду щодо продовження йому санкції «тримання під вартою», просить змінити міру запобіжного заходу на домашній арешт, зобов`язуючись не ухилятися викликів у судові засідання та з`являтися за першим викликом.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що на сьогоднішній день він офіційно є хворим на ВІЧ IV клінічної стадії, а також гепатит С (остання стадія) та туберкульоз верхніх долей обох легень, у зв`язку з чим перебуває на обліку у Київській клінічній лікарні №5 та Київській міській лікарні №1, де проходив курси лікування до затримання, а в умовах СІЗО не має можливості повноцінно лікувати його хвороби, у зв`язку з чим стан його здоров`я погіршується з кожним днем.
Крім того, зазначає, що він зареєстрований та проживає в м. Києві разом зі своєю матір`ю, яка є онкохворою, має І групу інвалідності та потребує його опіки і догляду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів з кримінального провадження, у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва з 06 вересня 2017 року перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0009955 по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може завадити спробам обвинуваченого ОСОБА_6 вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, 08 серпня 2019 року постановив ухвалу про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 06 жовтня 2019 року включно.
З таким рішення суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не працює та не має сталих соціальних зв`язків, а також приймаючи до уваги підвищену ступінь суспільної небезпечності злочину, який ставиться ОСОБА_6 у вину, та існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчиняти інші незаконні протиправні дії, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, характер висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

З вищевказаних підстав, колегія суддів не приймає до уваги твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про погіршення стану його здоров`я, яке в умовах СІЗО не має можливості повноцінно лікувати, та наявність на його утриманні хворої матері, а тим більше, зважаючи на те, що матеріали судового провадження таких даних не містять.
Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.
За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 08 серпня 2019 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 08 серпня 2019 року, якою продовжено строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», зокрема, обвинуваченого ОСОБА_6 до 06 жовтня 2019 року включно, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3