Постанова

Іменем України
10 жовтня 2019 року

м. Київ
Справа № 686/6687/15-к

Провадження № 51 2273 км 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006293 від 19 грудня 2015 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Городок, Городоцького району, Хмельницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ст. 286 ч. 1 КК України,
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2015 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 05 лютого 2019 року щодо нього.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 286 ч. 1 КК України до покарання у виді арешту на строк 4 місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 5 951, 74 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн. відшкодування моральної шкоди, на користь ОСОБА_8 911,48 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати в розмірі 515 грн., 59 коп.

Прийнято рішення щодо речових доказів: автомобіль «Renault Kangoo» д.н.з НОМЕР_1 передано ОСОБА_6 , а мотоцикл «ЯВА 350/634» р.н. НОМЕР_2 передано ОСОБА_7 .

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що 19 грудня 2014 року о 19 годині він, керуючи автомобілем «Renault Kangoo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, рухаючись по вул. І. Франка зі сторони вул. Л. Толстого в напрямку до вул. Купріна, наближаючись до заїзду на територію НВК № 2 м. Хмельницький, перед виконанням маневру лівого повороту у заїзд до НВК № 2 для подальшого руху прямо, не переконався у безпечності виконання маневру лівого повороту, не надав дорогу зустрічному транспортному засобу, мотоциклу «ЯВА 350/634», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 та допустив зіткнення. Внаслідок даної пригоди водій мотоцикла ОСОБА_7 та пасажир ОСОБА_8 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 16 травня 2016 року вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишено без зміни.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 16 травня 2016 року щодо ОСОБА_6 і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
За результатом нового розгляду в суді апеляційної інстанції ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 05 лютого 2019 року було частково задоволено апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , вирок Хмельницького міськрайонного суду від 20 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 у частині вирішення цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , третьої особи НАСК «Оранта» про стягнення 5 951 грн. матеріальної шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди скасовано і провадження у справі закрито.
В порядку ст. 404 КПК України цей же вирок щодо ОСОБА_6 змінено. З мотивувальної частини вироку виключено посилання щодо допиту свідка ОСОБА_10 . На підставі ст. 49 ч. 1 п. 2, ст. 74 ч. 5 КК України звільнено ОСОБА_6 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
У решті вирок залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , надаючи свою оцінку доказам у кримінальному провадженні та посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо нього, а кримінальне провадження закрити на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України. Вважає, що у судовому засіданні не встановлено достатніх доказів для доведення його винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, а висновки судів першої та апеляційної інстанцій про його винуватість ґрунтуються на недопустимих доказах. Зокрема зазначає, що судами так і не було встановлено чи була увімкнута фара мотоциклу «ЯВА 350/634», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , що позбавило сторону захисту можливості перевірити її і що вплинуло на остаточне рішення суду. Вважає, що судами не доведено його вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, поза розумним сумнівом. Також вважає, що призначене йому покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості. Вказує на допущені порушення закону під час розгляду справи апеляційним судом, що, на його думку, є підставою для скасування ухвали від 05 лютого 2019 року.
Заперечень на касаційну скаргу засудженого від учасників судового провадження не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні вважав касаційну скаргу засудженого необґрунтованою і просив залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційній скарзі, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.

Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_6 та доведеності його вини у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило ОСОБА_7 та ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження, суд обґрунтовано послався показання потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які як під час досудового розслідування, так і в суді першої інстанції послідовно та детально зазначили, що дорожньо-транспортна подія сталася саме з вини обвинуваченого ОСОБА_6 , який при виконанні повороту до НВК № 2 у м. Хмельницькому не пропустив їх мотоцикл, що рухався йому назустріч. Такі показання потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знайшли підтвердження під час проведення слідчого експерименту 20 березня 2015 року, який було проведено за їх участю, де вони вказали на аналогічні обставини події за їх участю.

Крім того, суд першої інстанції, визнаючи вину ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, доведеною, послався у вироку на показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які як очевидці події стверджували, що автомобіль під керуванням ОСОБА_6 при здійсненні повороту ліворуч не увімкнув покажчик повороту, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із мотоциклом, що рухався у зустрічному напрямку. Свідки зазначили, що у мотоцикла були увімкнені фари, а покажчик повороту водій «Renault» увімкнув вже після ДТП.
Також вина ОСОБА_6 , а саме невиконання ним п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України,які перебувають у причинному зв`язку з подією, була підтверджена висновком автотехнічної експертизи № 132А від 26.03.2015 року, на яку місцевий суд також послався у вироку, як на доказ вини ОСОБА_6 .

Крім того, суд дав належну оцінку та врахував при постановленні вироку протокол огляду місця ДТП від 19.12.2014 року та додатки до нього (а.п. 40 42), а також висновки експертиз № 61 від 19.01.2015 року (а.п. 54-55) та № 60 від 20.01.2015 року (а.п.64-65) про тяжкість отриманих потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, можливість їх отримання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ст. 286 ч. 1 КК України. При цьомусуд оцінив докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України.
Розглядаючи кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_9 , суд апеляційної інстанції їх доводи, більшість з яких аналогічні доводам касаційної скарги засудженого, в тому числі і щодо неповноти досудового розслідування та судового провадження, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, належним чином перевірив і обґрунтовано визнав такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження та не ґрунтуються на вимогах закону.
Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, виходячи з встановлених обставин та наявних доказів, яким була дана належна оцінка і зроблені правильні висновки.

При цьому, апеляційний суд потворно дав оцінку та перевірив версію сторони захисту про те, що в момент зіткнення фара мотоцикла під керуванням ОСОБА_7 була вимкнена, що позбавило ОСОБА_6 можливості в темну пору доби побачити мотоцикл на дорозі, який рухався на зустріч, допитавши свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які були очевидцями події і стверджували, що автомобіль під керуванням ОСОБА_6 при здійсненні повороту ліворуч не увімкнув покажчик повороту, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із мотоциклом, що рухався у зустрічному напрямку. Ці свідки зазначили, що у мотоцикла була увімкнена фара.

При цьому, апеляційний суд, створив усі умови та вжив заходів щодо повторного допиту свідка ОСОБА_11 , проте допитати яку визнав за неможливе, оскільки протягом тривалого часу її місцезнаходження не було встановлено шляхом проведення необхідних заходів розшуку.
Апеляційний суд також допитав свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , показанням яких надав належну оцінку, не знайшовши суперечностей або розбіжностей між наданими ними показаннями та показаннями інших осіб. При цьому апеляційний суд вірно зазначив причини, з яких місцевий суд не взяв до уваги показання цих свідків (пасажирів автомобіля „Renault Kangoo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ).
Дав апеляційний суд відповіді і на інші доводи апеляційних скарг щодо недопустимості як доказів протоколу огляду місця пригоди та схемі ДТП від 19 грудня 2014 року та висновку експерта № 132А від 26 березня 2015 року, визнавши їх безпідставними та навівши обґрунтовані мотиви такого рішення в ухвалі.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.ст. 370, 419 КПК України.
У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій.
Об`єктивних даних, що вказували б на вчинення злочину за інших обставин та на відсутність в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, колегія суддів за матеріалами провадження не знаходить і передбачені законом підстави для перевірки цього відсутні.
Підстав, передбачених ст. 284 КПК України, для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 не встановлено.
Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 про невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
При призначені покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Покарання, призначене ОСОБА_6 вироком суду за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Крім того, ухвалою апеляційного суду від 05 лютого 2019 року на підставі ст. 49 ч. 1 п. 2, ст. 74 ч. 5 КК України ОСОБА_6 звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 , скасування вироку та ухвали і закриття кримінального провадження щодо нього не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд
ухвалив:
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2015 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 05 лютого 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3