Справа №592/5508/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/376/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження № 592/5508/16-к за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 , представника потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 з наступними змінами на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 грудня 2018 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницький, який зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 18.02.2013 Зарічним районним судом м. Суми за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці, звільнений з місць позбавлення волі в лютому 2016 року за відбуттям строку покарання, -

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.2 ст.190, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , представника потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 з наступними змінами на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 грудня 2018 року, в яких :

- захисник ОСОБА_6 порушує питання про пом`якшення покарання, призначеного його підзахисному вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 28.12.2018;

- представник потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду відносно ОСОБА_10 змінити в частині вирішення цивільних позовів та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_7 30 044 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 грн. моральної шкоди, на користь потерпілого ОСОБА_8 30 044 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 150 000 грн. моральної шкоди. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Даним вироком ОСОБА_10 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.15 - ч.2 ст.190, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання: за ч.3 ст.15 - ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік, за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки, за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавленні волі на строк п`ять років. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишено без змін - тримання під вартою.

Цим же вироком строк відбування покарання постановлено рахувати з 13.02.2017, з моменту затримання ОСОБА_10 .

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України (в редакції ЗУ №838-УІІІ від 26.11.2015 року) зараховано обвинуваченому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 13.02.2017 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 3884 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди та 8000 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_8 8707 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди та 10000 грн. моральної шкоди, на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 2144 грн.48коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

За змістом доводів апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 вважає призначене ОСОБА_10 покарання таким, що за своєю суворістю як по кожному з обвинувачень, так і за сукупністю злочинів не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого. Вказує, що судом з достатньою повнотою не були враховані пом`якшуючі покарання обставини та характеризуючі особу його підзахисного дані, а саме : щире каяття, визнання вини та поганий стан здоров`я ОСОБА_10 . Не були враховані, на думку захисника, і ті обставини, що жоден з потерпілих не наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання, а також, що його підзахисний вибачився перед потерпілими та обіцяв відшкодувати заподіяну злочинами шкоду.

В аналогічних за змістом апеляційних скаргах зі змінами представник потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 , не оспорюючи обсяг обвинувачення та кваліфікацію дій ОСОБА_10 , не погоджується із стягнутою судом з обвинуваченого сумою відшкодування майнової та моральної шкоди на користь потерпілих. Вважає, що суд, встановлюючи розмір майнової шкоди, заподіяної обвинуваченим внаслідок вчинення злочину, взяв до уваги виключно висновок експерта від 05.07.2018, який, на його переконання, є необ`єктивним і таким, що не відображає дійсного розміру заподіяної потерпілим шкоди та не надав належної оцінки, наданому потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 рахунку на оплату замовленої у фізичної особи-підприємця ОСОБА_12 ритуальної огорожі з такого ж матеріалу і такого ж розміру, що були викрадені обвинуваченим, вартістю 30044 грн., мотивів свого рішення в цій частині не навів. При визначенні розміру заподіяної злочином моральної шкоди, на думку апелянта, суд з достатньою повнотою не врахував глибини душевних страждань потерпілих, яких вони зазнали внаслідок втрати речей, що становили виключну цінність для них як частину пам`яті про померлих, потерпілі витрачали свій вільний час на візити до правоохоронних органів та суду для дачі пояснень, що змусило їх прикладати додаткові зусилля для нормалізації свого життя, а тому вважає встановлений судом розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню обвинуваченим недостатнім для покриття моральних страждань і відновлення попереднього стану потерпілих. В наданих суду апеляційної інстанції змінах до апеляційних скарг представник ОСОБА_9 звертає увагу на те, що матеріал, з якого потерпілі замовили у ФОП ОСОБА_12 для виготовлення ритуальної огорожі є більш дешевим (сталь марки Ст-3), ніж той, що був викрадений обвинуваченим, оскільки художні вироби з чавуну вже не виробляють.

За вироком суду, ОСОБА_10 визнаний винним у тому, 14.03.2016 о 23-31 год., реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне, шляхом обману, заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, із корисливими мотивами, з метою особистого збагачення, зателефонував на випадково ним набраний номер стаціонарного телефону потерпілій ОСОБА_13 , представившись її сином та мотивуючи тим, що він знаходиться у відділі поліції, попрохав у неї передати 1000 доларів США довіреній особі за вирішення питання у поліції, намагаючись таким чином ввести ОСОБА_13 в оману. Проте, ОСОБА_13 зрозумівши, що відносно неї намагаються вчинити шахрайські дії, домовилася з ним про передачу грошових коштів в сумі 5000грн. біля центрального входу до кафе «Scorini», розташованого за адресою : просп. Шевченка, 15-А в м. Суми. У подальшому, 15.03.2016 близько 00:30 год., ОСОБА_13 біля зазначеного кафе зустрілася із ОСОБА_10 , де він був затриманий чоловіком ОСОБА_13 . Таким чином останній не вчинив усіх дій, які вважав би необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі.

Крім того, 16.12.2016 близько 20-20 год. ОСОБА_14 , перебуваючи неподалік буд. №35 по вул. Р.Атаманюка в м. Суми, помітив раніше незнайому йому ОСОБА_15 , яка в лівій руці тримала належну їй жіночу сумку, та маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, ОСОБА_10 , смикнув за сумку, а коли ОСОБА_15 повернула голову вліво та побачила його, вдарив її рукою в ділянку нижче лівого ока, від чого потерпіла відчула біль. Після цього, ОСОБА_10 з відкрито викраденою сумкою втік, завдавши своїми діями ОСОБА_16 матеріального збитку на суму 470 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 26.01.2017 близько 00-05 год. ОСОБА_10 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , за згодою господаря квартири, побачивши в руках господаря квартири мобільний телефон вирішив його викрасти, та дочекавшись доки господар квартири засне, таємно, діючи повторно, шляхом вільного доступу, дістав із кишені куртки потерпілого ОСОБА_17 мобільний телефон BLACKVIEW A5 чорного кольору з імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та покинув приміщення квартири, завдавши ОСОБА_17 матеріального збитку на суму 1446 грн.

Не зупиняючись на вчиненому, на початку лютого 2017 року, у вечірній час доби (точної дати не встановлено), ОСОБА_10 зайшов на територію кладовища, що знаходиться по АДРЕСА_3 з метою крадіжки виробів з металу, де побачив захоронення ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , біля якого знаходились складені чавунні секції огорожі та стовпчики. ОСОБА_10 склав частину секцій до мішка і поклав їх на санчата, які мав із собою, після чого вивіз за територію кладовища. Діючи з метою реалізації єдиного умислу, того ж дня ОСОБА_10 кілька разів повертався та частинами вивозив секції огорожі та стовпчики за територію кладовища, таким чином розпорядивсяя ними на власний розсуд. Загалом ОСОБА_10 викрав 43 чавунних секцій огорожі та 44 стовпчики, вагою 1424 кг, заподіявши своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_20 матеріального збитку на суму 5653 грн. 28 коп.

Таким же чином того ж дня ОСОБА_10 , викрав з території кладовища складені на землі чавунні секції огорожі у кількості 5 штук та 14 чавунних стовпчики, які знаходились біля захоронення родичів потерпілого ОСОБА_8 , чим завдав йому матеріального збитку на суму 833 грн. 70 коп.

Крім того, 12.02.2017 близько 15-00 год., ОСОБА_10 , зайшов на територію кладовища, що знаходиться по вул. Скрябіна, 16, з метою крадіжки виробів з металу, побачивши поховання ОСОБА_25 , біля якого знаходились 4 чавунні секції з 4 стовпчиками, які лежали на землі, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, викрав з території поховання дані секції з стовпчиками вагою 132 кг, поклавши їх до мішка, який поклав на санчата та вивіз за межі кладовища, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Своїми діями, ОСОБА_10 завдав ОСОБА_7 матеріального збитку на суму 524 грн. 04 коп.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтримали подані їх представником адвокатом ОСОБА_9 апеляційні скарги, обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_6 , які просили задовольнити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , доводи прокурора ОСОБА_11 про законність ухваленого відносно ОСОБА_10 вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Правильність встановлення судом фактичних обставин кримінального провадження та доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.2 ст.190, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України в апеляційних скаргах не оспорюється і судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в п.1. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» з наступними змінами, при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Також, згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ними самими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Ці вимоги закону при призначенні ОСОБА_10 покарання судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку, суд, призначаючи ОСОБА_10 покарання за ч.3 ст.15, ч.2 ст.190, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, один з яких є тяжким, вірно визнав обставинами, що пом`якшують покарання визнання обвинуваченим вини та каяття у вчиненому, обставин, що обтяжують покарання не встановив.

В достатній мірі суд першої інстанції дослідив дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, врахував кількість епізодів злочинних дій ОСОБА_10 , їх вчинення через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, та на підставі чого, надавши оцінку даним обставинам в їх сукупності дійшов обґрунтованого висновку, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі, менш суворі види покарання у виді арешту, обмеження волі за ч.2 ст.185 КК України, у виді штрафу, обмеження волі за ч.2 ст.190 КК України є недостатніми для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин, суд першої інстанції врахував ті пом`якшуючі покарання обставини, характеризуючі дані про особу обвинуваченого, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, обґрунтовуючи суворість призначеного його підзахисному покарання за вчинені ним злочини, передбачені ч.3 ст.15, ч.2 ст.190, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, а тому в цій частині доводи апелянта не заслуговують на увагу колегії суддів.

При цьому, колегія суддів не вбачає достатніх підстав пом`якшення покарання обвинуваченому з огляду на суспільну небезпечність скоєних ним злочинів та кількість епізодів, а тому вважає безпідставними доводи захисника ОСОБА_6 з приводу того, що суд першої інстанції не врахував при призначенні його підзахисному покарання думку потерпілих, які не наполягали на призначенні суворого покарання, а також, що ОСОБА_10 вибачився перед потерпілими та обіцяв відшкодувати заподіяну злочинами шкоду.

Правових підстав вважати призначене ОСОБА_10 покарання за ч.3 ст.15, ч.2 ст.190, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України явно несправедливим через суворість, колегія суддів не вбачає, а переконливих аргументів, які би ставили під сумнів наведені висновки суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

За таких обставин, призначене ОСОБА_10 покарання, як за кожний злочин окремо, так і за їх сукупністю на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за своїм видом і розміром відповідає встановленим ст.65 КК України загальним засадам його призначення та меті, визначеній ст.50 КК України.

Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через суворість, як про це зазначає в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційних скарг представника потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , які є аналогічними за своїм змістом про неправильне вирішення цивільних позовів у кримінальному провадженні, є неприйнятними.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по цивільним позовам, заявленим потерпілою ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 30044 грн., моральної в сумі 20000 грн. та потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 30044 грн., моральної в сумі 150000 грн., задовольнив їх частково.

Так, визначаючи розмір заподіяної злочином матеріальної шкоди суд виходив з того, що згідно з висновком експерта № 19/119/11-1/2071е від 05.07.2018 ринкова вартість як виробів чотирьох чавунних секцій огорожі та чотирьох чавунних стовпчиків, викрадених у ОСОБА_7 становить 2172 грн. та 1712 грн. відповідно, а п`яти чавунних секцій огорожі та чотирнадцяти чавунних стовпчиків, викрадених у потерпілого ОСОБА_8 2715 грн. та 5992 грн. відповідно.

Відповідно до положень ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Так, згідно з вимогами п.3 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Положенням ч.1 ст.129 КПК України визначено, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому. При цьому суд зобов`язаний всебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Обов`язок доказування зазначених обставин відповідно до положень ст.92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Як вбачається з матеріалів провадження, потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підтвердження заподіяної злочином матеріальної шкоди, як в суді першої так і апеляційної інстанції посилалися лише на рахунки на оплату послуг по виготовленню огорожі ритуальної від 25.07.2017 за №№ 36, 26, видані ФОП ОСОБА_12 (а.к.п.237, 241, т.1).

Будь-яких даних про оплату вказаних рахунків, виготовлення або встановлення викраденої у потерпілих огорожі матеріали провадження не містять, не було надано таких і в ході апеляційного перегляду оскаржуваного вироку.

До того ж, колегія суддів звертає увагу, що зі змісту вказаних рахунків вбачається, що розміри замовленої у ФОП ОСОБА_12 потерпілими огорожі є однаковими, тоді як за вироком суду кількість викрадених обвинуваченим у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 чавунних секцій огорожі та чавунних стовпчиків є різною.

З огляду на викладене, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду потерпілими не було надано доказів для доведення фактично понесених ними витрат.

Що стосується доводів представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 з приводу необґрунтованості встановленого судом розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню обвинуваченим, зважаючи на глибину їх душевних страждань, яких вони зазнали внаслідок втрати речей, що становили виключну цінність для них як частину пам`яті про померлих, витрачання свого вільного часу на візити до правоохоронних органів та суду для дачі пояснень, що змусило їх прикладати додаткові зусилля для нормалізації свого життя, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала серед іншого, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Так, суд першої інстанції, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, належним чином оцінив характер та обсяг моральних страждань, що їх зазнали потерпілі в результаті протиправних дій обвинуваченого, врахував характер і конкретні обставини злочину, вчиненого ОСОБА_10 , на підставі чого визначив розмір компенсації спричиненої злочином моральної шкода в сумі 8000 грн. потерпілій ОСОБА_7 та 10000 грн. потерпілому ОСОБА_8 , з чим погоджується і колегія суддів.

Отже, при розгляді цивільного позову в кримінальному провадженні судом першої інстанції були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 , представника потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 грудня 2018 року, яким ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.2 ст.190, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , представника потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 зі змінами без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а для засудженого, який тримається під вартою з дня отримання судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4