ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/7379/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1 ,
Провадження № 11-кп/818/1374/19 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове
звільнення від відбування покарання
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 21 листопада 2018 року стосовно засудженого ОСОБА_7 , -
В С Т А Н О В И В:
Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні подання начальника ДУ «Харківська ВК № 43» та голови спостережної комісії в Індустріальному районі м.Харкова про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у відношенні засудженого ОСОБА_7 .
На обґрунтування прийнятого рішення районний суд вказав, що вироком Попаснянського районного суду Луганської області від 28.01.2016 року ОСОБА_7 визнано винним за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01.07.2016 року засудженому зараховано у строк відбування покарання, призначеного за вказаним вироком, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VII від 26.11.2015 року) строк попереднього ув`язнення з 28.01.2016 року по 29.02.2016 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахується з часу його затримання 28.01.2016 року та закінчується 26.12.2019 року.

На час розгляду подання засуджений відбув 2/3 частини призначеного судом покарання, а саме: 2 роки 10 місяців 25 днів, не відбута частина покарання складала: 1 рік 1 місяць 5 днів.
Згідно наданої ДУ «Харківська виправна колонія (№ 43)» особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_7 неодноразово судимий за скоєння корисливих злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України; засуджений звільнявся від відбування покарання із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком та вчинив нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку; крім того під час відбування покарання звільнявся умовно-достроково, останній раз ухвалою суду від 18.02.2008 року на строк 1 рік 7 місяців 4 дні та вчинив новий злочин в період умовно-дострокового строку; до робіт з благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, підтримує рівні стосунки з іншими засудженими.
При цьому районний суд вказав, що відсутність стягнень у засудженого на час звернення до суду з поданням не є тією обставиною, якої достатньо для висновку про те, що засуджений довів своє виправлення, цей факт лише підтверджує обставину звичайного додержання засудженим режиму відбування покарання.
Тому доводи подання про можливість застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, на думку районного суду, є непереконливими та відсутні підстави для задоволення подання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу районного суду та звільнити його від подальшого відбуття покарання.

В обґрунтування своєї вимоги ОСОБА_7 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки він заохочувався адміністрацією установи, стягнень немає, характеризується позитивно.

Також ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження вказаної ухвали.
Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження матеріалами судового провадження не спростовуються; причини пропуску процесуального строку, є поважними, а тому строк апеляційного оскарження ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 21 листопада 2018 року підлягає поновленню.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги; засудженого ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу додавши, що його мати тяжко хвора і потребує щоденного догляду, інших піклувальників, окрім нього, вона не має, а тому просив звільнити його від подальшого відбування покарання; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу засудженого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 152 КВК України підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення.
Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України обов`язковою складовою для прийняття судом рішення про безумовне умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком суду кримінального покарання, є сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого, як умова доведеності виправлення останнього.

Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.

Підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання. Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Так, відповідно до характеристики, засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 28.01.2016 року.

За час відбування покарання в Старобільському слідчому ізоляторі та в Харківському слідчому ізоляторі ОСОБА_7 характеризується посередньо, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи; заохочень та стягнень не мав.

Починаючи з 04.04.2016 року відбуває покарання в Харківській виправній колонії №43 і має позитивну характеристику, в якій зазначено, що засуджений ОСОБА_7 до робіт з благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, підтримує рівні стосунки з іншими засудженими; бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, а також приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу «Професія».
Разом з тим, з характеристики засудженого вбачається, що він неодноразово судимий за скоєння корисливих злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України; раніше звільнявся від відбування покарання з іспитовим строком, проте вчинив нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку; під час відбування покарання звільнявся умовно-достроково, останній раз ухвалою суду від 18.02.2008 року на строк 1 рік 7 місяців 4 дні, але в період умовно-дострокового строку знову вчинив умисний злочин, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення.
Колегія суддів наголошує, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, повинен ґрунтуватися на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Апеляційні доводи ОСОБА_7 про те, що він має заохочення і належним чином дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання у виправній установі не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо недоцільності його умовно-дострокового звільнення, враховуючи те, що засуджений раніше неодноразово засуджувався за тяжкі злочини проти власності та звільнявся від відбування призначеного покарання з випробуванням, а також до нього застосовувалося умовно-дострокове звільнення, але він знову вчиняв нові умисні злочини, що свідчить про стійку антисоціальну поведінку засудженого та небажання ставати на шлях виправлення, у зв`язку з чим таке звільнення засудженого, на підставі ст. 81 КК України, від відбування покарання не буде ефективним.

Стосовно посилання засудженого ОСОБА_7 на хворобу матері, як на ще одну підставу для застосування до нього умовно-дострокового звільнення, колегія суддів зазначає, що матеріали даного кримінального провадження не містять жодних відомостей на підтвердження вказаного факту, а також відсутності інших піклувальників, окрім засудженого, хоча обов`язок з надання даних, що характеризують особу засудженого кримінальним процесуальним законом покладено саме на останнього.
Крім цього, колегія суддів бере до уваги те, що комісією установи двічі було відмовлено у застосуванні до засудженого ст. ст. 100,101 КВК України, ст.ст. 81, 82 КК України, що не доводить його виправлення на краще.

Внаслідок оцінки всіх перелічених вище обставин суд першої інстанції об`єктивно дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності всіх передбачених умов щодо засудженого, передбачених положеннями ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення та недоцільності і передчасності звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання.

За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо відмови у задоволенні подання, внаслідок неефективності такого заходу щодо попередження вчинення нових злочинів, оскільки ОСОБА_7 неодноразово засуджувався за вчинення тяжких злочинів проти власності, та відсутності беззаперечних й переконливих підстав, на підставі яких можна зробити висновок про його виправлення, що підтверджується наведеними вище даними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Поновити ОСОБА_7 строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2018 року про відмову в задоволенні подання начальника ДУ «Харківська ВК № 43» та голови спостережної комісії в Індустріальному районі м.Харкова про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у відношенні засудженого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді: