В И Р О К

Іменем України
№ 610/3686/18

№ 1-кп/610/69/2019

м. Балаклія 21.05.2019 року

Балаклійський районний суд Харківської області -

головуючий: ОСОБА_1

за участі
обвинуваченого: ОСОБА_2 ,

захисника: ОСОБА_3 ,

прокурора: ОСОБА_4 ,

потерпілого: ОСОБА_5 ,

секретаря: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0001153 за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця м. Світловодськ Кіровоградської області, зареєстрованого і жителя АДРЕСА_1 ; громадянина України; з професійно-технічною освітою; розлученого, має дитину 2018р.н.; пенсіонера з 2014р.; раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

19 жовтня 2018 року, приблизно о 20.34 годині, в АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , реалізуючи умисел на заволодіння чужим майном, таємно викрав належні і видані банкоматом АТ «Ощадбанк» ОСОБА_5 , який на той час вже відійшов від банкомата, грошові кошти в сумі 2850 гривень, розпорядившись ними на власний розсуд.

Обвинувачений у пред`явленому обвинуваченні винуватим себе категорично не визнав.

Пояснив, що ввечері 19.10.2018р. приїхав до банкомата перевірити баланс рахунку і не знімати готівку. Банкоматом користувався чоловік, який згодом відійшов. Цього чоловіка не впізнав. Він підійшов до банкомата, вставив свою карту для перевірки балансу рахунку. Банкомат видав гроші, забрав їх, поклав до кишені і поїхав додому. Того чоловіка поруч вже не було.

Наступного дня розвісив 2-ві об`яви з наміром відшукати власника грошей, однак ніхто не звернувся.

Відомо, що банкомат належить Ощадбанку, але до банку і його відділень особисто, засобами зв`язку з метою встановлення власника грошей і їх повернення не звертався, рівно як і до поліції, органів місцевого самоврядування тощо. На місці не вчиняв ніяких дій для відшукання чоловіка, який перед ним користувався банкоматом. Поїхав одразу ж після отримання грошей.

Частину з отриманих грошей витратив на лікування. Не мав умислу на крадіжку грошей, а забрав їх механічно.

Приблизно через місяць йому зателефонували з поліції з вказаного приводу.

Потерпілий пояснив, що ввечері 19.10.2018р. прийшов до банкомата зняти аванс. Намагався це зробити декілька разів, але готівка не була видана. Запитував на отримання 2850 гривень. В 20.34год. прийшло смс-повідомлення про списання суми з рахунку, але гроші не були видані з банкомата. Хвилини через 3-ри повернувся до банкомата і знову запитав вказану суму, однак у отриманому о 20.37год. смс-повідомленні було вказано про недостатність грошей на рахунку. Пішов, намагаючись зателефонувати до банку, там спрацьовував автовідповідач. На рахунку показувало залишок у 19 гривень. Наступного дня звернувся у відділення Ощадбанку, з'ясувалося, що гроші були зняті, про що заявив до поліції.

До банкомата була черга, наступним за ним стояв обвинувачений. У нього не цікавився, оскільки не думав на нього, там ще була молодь. До банкомата підходив разів 5-6, бо не хотів затримувати чергу. Коли відійшов, то до банкомата після нього підійшов обвинувачений.

Завдана шкода йому повністю відшкодована, цивільний позов не підтримує (а.с. 8-10), на суворому покаранні не наполягає.

02.11.2018р. ОСОБА_5 подав до поліції заяву про вчинений злочин (а.с. 77),

04.12.2018р. по фотознімкам потерпілий серед інших впізнав обвинуваченого, як особу, яка 19.10.2018р. підійшла до банкомату після нього (а.с. 81-82),

04.12.2018р. був оглянутий зміст пам'яті мобільного телефона потерпілого. З смс-повідомлення від 19.10.2018р. о 20.34год. убачається, що з карткового рахунку знято 2850грн., баланс залишку 19,86грн. З смс-повідомлення від 19.10.2018р. о 20.37.54год. убачається, що з карткового рахунку знято 2850грн., недостатньо коштів для видачі запитуваної суми (а.с. 83-84),

з виписки від 30.11.2018р. по картковому рахунку потерпілого в АТ «Ощадбанк» убачається, що 19.10.2018р. о 20.34год. з його карткового рахунку було знято і видано готівкою через АТМ в смт. Червоний Донець 2850грн. (а.с. 88),

з наданих банком фотоматеріалів з банкомату убачається, що 19.10.2018р. о 20.30.57, 20.30.24, 20.33.27, 20.37.21 банкоматом користувався потерпілий, а о 20.34.37, 20.34.39, 20.34.44, 20.34.47год. банкоматом користувався саме обвинувачений, а в період 20.34.34год.-20.34.39год. банкоматом було видано готівкові грошові кошти з рахунку потерпілого, які забрав обвинувачений (а.с. 89-96).
Тобто обвинувачений почав користування тим же банкоматом приблизно через 1 хвилину після потерпілого. Потерпілий повернувся до банкомату не пізніше чим через 3 хвилини після отримання обвинуваченим його грошей з банкомату.

Сам обвинувачений визнає факт привласнення чужих готівкових грошових коштів.

Визначальною ознакою крадіжки є суб`єктивна сторона цього злочину, тобто психічне ставлення винної особи до вчинюваних нею дій. Така особа розуміє, що заволодіває чужим майном, усвідомлює, що воно належить конкретному власнику, і що вона обертає його на свою користь протиправно шляхом таємного викрадення.

Зміст суб`єктивної сторони цього діяння розкривається через предмет і об`єктивну сторону злочину, зокрема через його зовнішні поведінкові ознаки місце, час, спосіб та обставини скоєння.

Заволодіння чужим майном, яке було залишено без нагляду у доступному місці, може кваліфікуватися як крадіжка лише при очевидності для винного тих обставин, що залишене майно має власника, опинилося поза його увагою тимчасово, власник не втратив над ним контролю і завжди може його поновити.

Свідченням цього можуть виступати наступні обставини: індивідуальні відмінні ознаки речі, з вигляду яких винна особа в змозі визначити власника; конкретна характеристика місця перебування майна на момент його виявлення, що дає можливість визначити межі приватності цього місця; зазвичай нетривалий час, упродовж якого у винної особи визріває і реалізується намір заволодіти майном; причини появи предмета злочину на місці виявлення, умови та обставини його перебування там, з яких можна визначити ознаки належності майна конкретній особі та простежити її зв`язок із ним.

Крадіжка визнається закінченою з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним (заховати, передати іншим особам, вжити за призначенням тощо).

За юридичними ознаками привласнене майно вважається знахідкою за умов, що: майно вибуло з володіння власника, якому його місцезнаходження невідомо; між втратою речі і знахідкою пройшов досить тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; особа, яка знайшла річ, не була очевидцем події втрати і сама умисно не сприяла її настанню, а ідентифікувати особу власника неможливо.

На відміну від крадіжки, при незаконному привласненні особою знахідки чуже майно опиняється у винного випадково, за відсутності з його боку дій, цілеспрямованих на вилучення майна у власника. При цьому неправомірність поведінки винного полягає у самому лише факті обернення випадково знайденої речі на свою користь і невжитті заходів для повернення її законному володільцю.

Якщо привласнення майна відбувається в адміністративних приміщеннях, пунктах здійснення розрахунково-касових операцій та інших громадських місцях з обмеженим простором, в таких випадках слід констатувати презумпцію «забутості» речі її власником: у подібних випадках особа, яка привласнює річ, має розуміти, що зовнішні умови, обстановка, розташування речі свідчать про те, що вона фактично не вийшла з володіння власника, а лише залишена чи забута ним.

Із обсягу та характеру фактичних обставин справи вбачається, що потерпілий тимчасово втратив контроль над своїм майном; він знав місце, в якому залишилися його грошові кошти внаслідок технічних причин конкретний банкомат, а не загубив їх невідомо де; майно перебувало без його нагляду впродовж короткого проміжку часу протягом 3-х хвилин, через які повернувся до банкомату, спробував поновити контроль над майном і поновив би, якщо б обвинувачений не вчинив інкримінованих йому дій.

Обвинувачений же не знімаючи готівки через свою картку отримав видані банкоматом не належні йому готівкові грошові кошти і одразу покинув місце, хоча розумів, що гроші належать особі, яка користувалася банкоматом перед ним, вона їх забула або не були видані з технічних причин і невдовзі може (має) за ними повернутись, усвідомлював, що її повернення та фактичне поновлення контролю над своїм майном унеможливить його заволодіння ним, тому на противагу цьому таємно викрав гроші і з місця події одразу ж зник. Не вжив заходів і для встановлення власника і повернення чужих грошей шляхом повідомлення банку, поліції, органів місцевого самоврядування, тобто очевидного алгоритму дій.

Посилання обвинуваченого на надання об`яви в населеному пункті про розшук осіб, які мали проблеми з вказаним банкоматом (а.с. 21), не підтверджується доказами реальності цього, не відповідає логічному і правильному алгоритму дій і не спростовує висновків.

З огляду на ці обставини та їх кримінально-правове значення в справі у діях обвинуваченого наявний склад злочину, передбаченого частиною першою статті 185 КК України.

Вина обвинуваченого у вчиненні злочину за наведених у цьому вироку обставин повністю підтверджується достатньою сукупністю та взаємозв`язком належних і допустимих безпосередньо досліджених судом доказів.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за:

ч. 1 ст. 185 КК України, як

таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Обвинувачений: раніше не судимий; за місцем проживання характеризується позитивно; не перебуває на обліках у нарколога, психіатра, органі з питань пробації; пенсіонер; розлучений, має на утриманні дитину 2018р.н. (а.с. 98-105).

Завдану матеріальну шкоду відшкодував добровільно, що на підставі ст. 66 КК України визнається пом`якшуючою покарання обставиною.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не убачає.

Визначаючи вид та міру покарання суд також виходить з того, що: вчинений злочин є середньої тяжкості, позитивної особи обвинуваченого, наявності обставини, що пом`якшує покарання і відсутності обставин, що його обтяжують, враховуючи позицію потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні, на основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, його необхідно призначити у виді штрафу, однак з огляду на невизнання вини і не розкаяння у перевищуючому мінімальний розмірі санкції, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім в якості кари за скоєне, для виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Питання про речові докази по справі суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 369-378 КПК України,

у х в а л и в:

1. ОСОБА_2 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, призначивши йому покарання штраф 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 гривень.

2.Відмовити в позові потерпілого про відшкодування завданої злочином матеріальної і моральної шкоди.

3.Речовий доказ: диск із записом відеоспостереження зберігати в матеріалах судової справи.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Балаклійський районний суд Харківської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинувачений має право ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, його копію вручити обвинуваченому та прокурору.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копію судового рішення надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий ОСОБА_1