Справа №463/4488/19
Провадження №1-кс/463/2252/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова
Cлідчий суддя ОСОБА_1 , вивчивши матеріали скарги ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб ТУ ДБР у м. Львові щодо невнесення відомостей до ЄРДР ,
в с т а н о в и в :
Скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на бездіяльність посадових осіб ТУ ДБР у м. Львові щодо невнесення відомостей до ЄРДР за його завою від 18.05.2019 року
Вивчивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до положень ст.304 КПК України, після надходження скарги, слідчий суддя повинен перевірити наявність підстав для повернення скарги або відмови у відкритті провадження, тобто: чи повноважна особа подала скаргу, чи дотримані нею правила підсудності та строки при звернення до суду і чи підлягає рішення, дія та бездіяльність слідчого оскарженню.
Як вбачається із матеріалів скарги, така надійшла на адресу суду 03.06.2019 року, однак сама скарга не підписана скаржником.
Вказані обставини позбавляють слідчого суддю можливості перевірити дотримання заявником зазначених вище вимог закону, зокрема яка саме особа звертається до суду із скаргою, чи повноважна особа подала скаргу, що є перешкодою для розгляду скарги по суті.
Відповідно до положень ч.1 ст.25 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Разом з тим, Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Пелевін проти України», зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Ашінгдан проти Сполученого Королівства»).
Відповідно до положень Закону України «Про звернення громадян», вказаний закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів.
Вважаю, що посилання скаржника на положення ст.5 Закону України «Про звернення громадян» є невірним, оскільки як зазначено в ст. 12 цього Закону, його дія не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним законодавством. Відтак, порядок подання скарги на бездіяльність слідчого чітко регулюється спеціальними положеннями Кримінального процесуального кодексу України.
Враховуючи наведене вище, з врахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України, відповідно до загальних засад кримінального провадження, визначених ч. 1 ст. 7 КПК України, з метою забезпечення права скаржника на доступ до правосуддя в межах чинного законодавства, приходжу до переконання, що слід залишити матеріали скарги без руху та запропонувати скаржнику в трьохденний строк з дня вручення копії ухвали усунути зазначені в ухвалі слідчого судді недоліки, шляхом подання оригіналу скарги із своїм підписом особисто, або через представника з належно оформленими повноваженнями. У випадку неусунення недоліків скарга буде повернута.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9 ч. 6, 25, 304 КПК України,
у х в а л и в:
Матеріали скарги ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб ТУ ДБР у м. Львові щодо невнесення відомостей до ЄРДР -залишити без руху та запропонувати скаржникам в трьохденний строк з дня вручення копії ухвали усунути недоліки скарги. У випадку неусунення недоліків скарга буде повернута.
Слідчий суддя: ОСОБА_1