Провадження № 1-кп/727/55/18
У Х В А Л А

30 липня 2019 року Шевченківський райсуд м. Чернівці в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю заявниці ОСОБА_3

представника заявниці ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за клопотанням ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

встановив:

Заявниця ОСОБА_3 звернулась до суду із клопотанням про скасування арешту з житлового будинку АДРЕСА_1 , який накладено ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.12.2017 року в рамках кримінального провадження №0002381, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.07.2017 року, оскільки вказаний житловий будинок належить їй на праві власності відповідно до договору дарування серії НАН №84479 від 02.06.2015 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.06.2015 року.

Заявниця ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні підтримали клопотання про скасування арешту та просили його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання про скасування арешту.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання про скасування арешту.
Заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.12.2017 року в кримінальному провадженні №0002381, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.07.2017 року, накладено арешт на майно ОСОБА_7 , в тому числі і на житловий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 26177127.

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.04.2018 року, який ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 26.06.2018 року та постановою Верховного Суду від 21.02.2019 року залишено без змін, ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України, і призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з дворічним іспитовим строком. На підставі ст.1 п. «в» Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у зв`язку з амністією. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 у відшкодування заподіяної моральної шкоди 800000 грн.

Відповідно до договору дарування житлового будинку серії НАН №844791 від 02.06.2015 року ОСОБА_7 безоплатно передала у власність, а ОСОБА_3 прийняла у власність житловий будинок АДРЕСА_1 .

Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №38410695 від 02.06.2015 року, власником зазначеного нерухомого майна з 02.06.2015 року є ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених Законом випадках суди розглядають також інші справи.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку, якщо такий спір є спором цивільним.

У разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України.

Згідно з ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зазначені вимоги співпадають з положеннями ч.4 ст.21 КПК України, згідно з якою здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України, а також статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.

Тобто чинним кримінальним процесуальним Законом передбачено способи захисту прав власника або володільця майна, який не є учасником кримінального провадження і, разом з тим, чинним цивільно-процесуальним Законом не передбачена можливість такого захисту у порядку цивільного судочинства.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 року по справі №202/1452/18 зазначила, що у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право оскаржити такі дії та звернутися до суду про скасування арешту лише у порядку кримінального судочинства. І такий порядок захисту прямо передбачений нормами КПК України і є ефективним.

Вказане узгоджується з правовими позиціями, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24.04.2018 року у справі №202/5044/17, від 28.11.2018 року у справі №636/959/16-ц та від 12.12.2018 року у справі №640/17552/16-ц.

Згідно з п.1 постанови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому ст.ст.174, 539 КПК України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно з ч.1 ст.539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Таким чином, суд вважає, що оскільки на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди (25.07.2017 року), на момент внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (26.07.2017 року), а також на момент винесення ухвали суду про накладення арешту (12.12.2017 року), власником спірного майна була ОСОБА_3 , а не ОСОБА_7 , а тому необхідно скасувати арешт з житлового будинку АДРЕСА_1 , задовольнивши клопотання.

Керуючись ст.ст.174, 537, 539 КПК України, -

Ухвалив:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту задовольнити.

Скасувати арешт, який накладено ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівці від 12 грудня 2017 року, з житлового будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 26177127, який належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Суддя: