Справа № 487/3602/19
Провадження № 1-кс/487/3799/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2019 року м.Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність заступника начальника Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_4 , та уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

ВСТАНОВИВ:

13.05.2019 року ОСОБА_3 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва зі скаргою на бездіяльність заступника начальника Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 та уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування скарги зазначив, що 16.04.2019 року звернувся до ТУ ДБР розташованого в м.Миколаєві, із заявою про вчинення суддею Центрального районного суду м.Миколаєва ОСОБА_5 та суддею Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_6 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст..375 КК України, що полягає у постановленні завідомо неправосудних рішень, які не відповідають чинному законодавству. Посилаючись на те, що наразі відомості про дане кримінальне правопорушення до ЄРДР не внесено, просив:

-встановити осіб ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві, на яких покладено обов`язок внесення відомостей до ЄРДР та контроль за виконанням, витребувавши від керівництва накази про призначення, посадові інструкції тощо стосовно впорядкування питань реєстрації кримінальних проваджень та контроль за виконанням вимог чинного законодавства на цій стадії кримінального процесу

-визнати бездіяльність уповноважених осіб, зокрема, заступника начальника Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого в м.Миколаєві, ОСОБА_4 щодо не забезпечення внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР неправомірною;

-визнати протиправними дії відповідальних за внесення відомостей до ЄРДР і здійснення контролю за виконанням цих процесуальних рішень осіб, притягнути їх до відповідальності;

-зобов`язати уповноважених осіб Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого в м.Миколаєві, внести відомості, викладені в його заяві від 16.04.2019 року про вчинене суддями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кримінальне правопорушення до ЄРДР;

-зобов`язати керівництво ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві, провести перевірки щодо дотримання вимог КПК України та Положення про порядок ведення ЄРДР з висновками про відповідність причетних осіб займаним посадам;

-здійснити перевірку виконання судового рішення за його скаргою з зобов`язанням керівника ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві надати суду звіт про виконання судового рішення.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 доводи скарги підтримав та просив її задовольнити. Одночасно, зазначав, що оскаржує загалом бездіяльність працівників ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві, безпосередньо ж, відповідальних осіб, якими було порушено його права, має встановити слідчий суддя. Також зазначив, що в межах розгляду заявлених ним вимог, слідчий суддя повинен дати оцінку діям посадових осіб суб`єкта оскарження, виходячи зі змісту Листа Заступника начальника Другого слідчого відділу ТУДБР, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_4 від 17.04.2019 року №к-07/1235-19вих., к-07/1234-19 вих., а не досліджувати зміст заяви, поданої ним до ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві 16.04.2019 року про вчинення суддями Центрального районного суду м.Миколаєва та Миколаївського апеляційного суду злочинів,.

Заступник начальник Другого слідчого відділу ТУ ДБР розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, про час та місце розгляду скаргу був повідомлений своєчасно, належним чином.

З урахуванням приписів ст..306 ч.3 КПК України розгляд скарги було проведено за відсутності слідчого.

Вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені зокрема такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Як встановлено в судовому засіданні 16.04.2019 року ОСОБА_3 вернувся до ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві із заявою про скоєння злочину суддею Центрального районного суду м.Миколаєва ОСОБА_5 та Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 375 КК України.

Листом заступника начальника Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві, ОСОБА_4 від 17.04.2019 року ОСОБА_3 було відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР, оскільки вивченням змісту заяви встановлено, що вона не містить будь-яких об`єктивних обставин умисного вчинення суддею Центрального районного суду м.Миколаєва ОСОБА_5 та Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 375 КК України.
Виходячи зі змісту ч.1 ст.214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і є предметом оскарження в порядку ст.303 КПК України, полягає у невнесенні вказаними особами відповідних відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 години після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені ч.5 ст.214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

Положення ст. 214 КПК перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ним Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Копію заяви, поданої до ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві 16.04.2019 року, ОСОБА_3 до матеріалів скарги не додав, та відмовився надати її слідчому судді і у судовому засіданні.

Згідно до пояснень ОСОБА_3 , наданих в судовому засіданні, фактично його звернення до ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві 16.04.2019 року, обумовлено незгодою з прийнятим суддями рішенями.

Незгода з рішенням судів сама по собі не може вказувати на наявність в діях судді ознак злочину. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Так, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 р. "Про незалежність судової влади" роз`яснено, що "відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені".

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Конституційним Судом України в своєму рішенні у справі №2-рп/2011 від 11.03.2011 року також було акцентовано, що оцінка вчинених суддею процесуальних дій може здійснюватися тільки судами апеляційної чи касаційної інстанції.
Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
Крім того, відповідно до пунктів 1 та 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється у Конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів та дотримуватися її. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукань, тиску, погроз або прямого чи непрямого втручання з будь-якого боку і хоч би з яких причин.
Як зазначено у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, метою забезпечення незалежності судової влади є гарантування кожній особі основоположного права на розгляд справи справедливим судом лише на законній підставі та без будь-якого стороннього впливу.

Незалежність та недоторканність суддів гарантують статті 126 і 129 Конституції України, якими встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Законом України Про судоустрій і статус суддів визначено умови виконання професійних обов`язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій самостійності судів та незалежності суддів.

Відповідно до положень частин 1, 3 статті 6 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Положення частини другої статті 126 Конституції України "вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється" треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв`язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо (Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004).

Згідно з положеннями статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

Притягнення судді до кримінальної відповідальності є однією з форм контролю за діяльністю носіїв судової влади, завданням якої має бути досягнення балансу між засадами незалежності й недоторканності суддів та їх кримінальною відповідальністю у разі вчинення ними кримінально караного протиправного діяння.

Проте процедура притягнення судді до кримінальної відповідальності не може бути використана для здійснення тиску на суддю з метою прийняття ним потрібного судового рішення.

Таким чином, незгода учасника судового процесу у справі з прийнятим судовим рішенням не може бути приводом до реєстрації заяви, повідомлення про вчинене суддею кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 .

До компетенції слідчого судді не входить здійснення дій, пов`язаних зі встановленням посадових осіб ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві. Ініційоване ОСОБА_3 питання, стоїть поза межами предмету розгляду скарги на бездіяльність слідчого про невнесення відомостей до ЄРДР. При цьому, положення ст.214 ч.1 КК України, чітко регламентують повноваження безпосередньо слідчого та прокурора по внесенню відомостей до ЄРДР.

Також слідчий суддя вважає необґрунтованими вимоги заявника в частині зобов`язаня керівництва ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві, провести перевірки щодо дотримання вимог КПК України та Положення про порядок ведення ЄРДР з висновками про відповідність причетних осіб займаним посадам та здійснити перевірку виконання судового рішення за його скаргою з зобов`язанням керівника ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві надати суду звіт про виконання судового рішення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 37, ч. 5 ст. 40 КПК України визначено, що слідчий, прокурор здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Відповідно до ч. 2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора, скасування повідомлення про підозру, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмовити у задоволенні скарги.

Відповідно до п. 18 ч. 1ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З урахуванням вищезазначеного, дії про застосування яких заявляє ОСОБА_3 є невиправданим втручанням у внутрішню діяльність органів ДБР, та не ґрунтується на положеннях діючого КПК України.

Керуючись ст.ст.303-307, 309 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність заступника начальника Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_4 , та уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м.Миколаєві яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1