Провадження № 11-кп/4820/768/19
Категорія: ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
з участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
адвоката ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 липня 2019 року за № 0003370 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2019 року, -
в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мукачево, Закарпатської області, громадянина України, з середною освітою, непрацюючого, неодруженого, без постійного місця проживання та реєстрації, раніше судимого:

- 06.11.2012 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області за ст. 190 ч.1 КК України на 3 роки обмеження волі, звільненого від відбування цього покарання на підставі ст.75 КК України з випробовуванням зі встановленням іспитового строку 2 роки (ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 1.10.2013 року іспитовий строк скасовано, а засудженого направлено у місця обмеження волі для відбуття призначеного судом покарання);

- 03.02.2015 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області за ст.ст. 185 ч.2, 71, 73 КК України на 1 рік 6 місяців 2 дні обмеження волі, (зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення та звільнено з - під варти з зали суду як такого , що відбув покарання);

- 25.06.2015 року Суворовським районним судом м. Херсона за ст. 186 ч.2 КК України на 4 роки 4 місяці позбавлення волі;

- 15.07.2015 року Дніпровським районним судом м. Херсона за ст. 186 ч.2 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- ухвалою Дніпровського районного суду м. Херсона від 03.12.2015 року застосовано покарання за наявності кількох вироків і остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 4 місяці;

звільненого з місць позбавлення волі 10.01.2018 року умовно - достроково на 1 рік 3 місяці 26 днів;

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді арешту на строк 6 місяців.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено попередню тримання під вартою.

Початок строку відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши у строк відбуття покарання час його попереднього ув`язнення з 16.09.2019 року до набрання вироком законної сили із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день арешту.

Питання про речові докази вирішено на підставі ст. 100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_7 16.07.2019 року біля 20 год. 10 хв., знаходячись в приміщенні магазину «Сільпо», що по вул. Шевченка, 34, в м. Хмельницькому, діючи з корисливим мотивом та з метою заволодіння чужим майном, намагався умисно, повторно таємно викрасти одну пляшку горілки «Прайм» об`ємом 0,7л вартістю 104 грн. 33 коп., 258 гр. грудинки «Колос по домашньому» вартістю 45 грн. 70 коп., одну пачку кави «Жардін» вагою 60 гр. вартістю 58 грн. 74 коп., одну плитку шоколаду молочний «Мілка» вагою 300 гр. вартістю 81 грн. 65 коп., а всього майна ТОВ «Сільпо - Фуд» загальною вартістю 290 грн. 42 коп., яке заховав у сумку та пройшов повз касу, не розрахувавшись за товар, проте свій намір не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, при виході з магазину був зупинений працівником даного магазину.

Непогоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просив пом`якшити призначене йому покарання до 3 місяців арешту або призначити інше не пов`язане з позбавленням волі покарання.

Вважає, що призначене йому покарання не відповідає тяжкості вчиненого ним діяння.

Судом не враховано, наявність у нього постійного місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , а також те, що він працював, хоча і неофіційно, проживає в громадянському шлюбі з ОСОБА_10 понад 5 років та вони разом виховують її малолітню дитину.

При призначенні покарання, суд першої інстанції не врахував пом`якшуючих обставини та не зазначив у вироку про відсутність обставин, що обтяжують покарання, а тому обрав надто суворе покарання.

В доповненнях до апеляційної скарги просив апеляційний суд врахувати його захворювання на гострий гепатит C, а також те, що за час перебування під вартою у нього померла мати та захворіла його п`ятирічна донька.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, захисника, заперечення прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється у відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в межах поданої обвинуваченим апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, в поданій апеляційній скарзі сторонами не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Доводи апеляційної скарги про необхідність призначення йому більш м`якого покарання не знайшли свого підтвердження під час перегляду вироку апеляційним судом.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самим засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Слідуючи вищенаведеним положенням Закону, місцевий суд, обґрунтовано, з урахуванням вказаних норм чинного законодавства, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді 6 місяців арешту.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, а саме: призначення ОСОБА_7 покарання у виді 3 місяців арешту або іншого не пов`язаного з позбавленням волі покарання, оскільки призначене обвинуваченому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України та постанові пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року.

Так, обираючи покарання, суд взяв до уваги те, що ОСОБА_7 характеризується негативно, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів і знову скоїв умисний корисливий злочин.

Також судом першої інстанції враховані обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а саме: активне сприяння в розкритті злочину, щире каяття та те, що він добровільно видав майно, яке намагався викрасти.

Разом з тим, апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Доводи апелянта про те, що у нього є постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , а також те, що він працював хоча і неофіційно, не є бузумовними підставами для призначення йому більш м`якого покарання.

Проживання ж обвинуваченого в громадянському шлюбі з ОСОБА_10 понад 5 років та наявність на вихованні малолітньої дитини ніяким чином не перешкодило ОСОБА_7 вчинити вищевказаний злочин, а тому апеляційним судом до уваги не береться.

Що стосується смерті матері обвинуваченого, хворої доньки та перебування дружини у стані вагітності, то вказані обставини не зменшують рівень суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та не можуть бути підстваю для пом`якшення йому покарання.

Суд призначає покарання у межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України.

Санкція ч. 2 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк.

З огляду на вказане, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах санкції статті, а тому підстав для зменшення строку призначеного покарання або призначення іншого покарання не пов`язаного з позбавлення волі, колегія суддів не вбачає.

Твердження апелянта про те, що він хворий на гострий гепатит С, що є перешкодою для відбування йому покарання, на увагу не заслуговують, виходячи з наступного.

Згідно з п. 2.5 Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого спільним Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря.

Враховуючи вищевказане положення, особи, які перебувають під вартою, та є хворими, отримують медичну допомогу в амбулаторних умовах в медичних частинах.

А тому, перешкоди для лікування ОСОБА_7 під час відбування покарання відсутні.

Разом з тим, судом правильно враховано, що ОСОБА_7 будучи раніше судимим за вчинення умисних, корисливих злочинів, в тому числі до покарання у виді позбавлення волі, висновків не зробив та знову вчинив новий злочин, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення.

Колегія суддів погоджується, що призначене обвинуваченому покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Усі пом`якшуючі покарання обставини, зазначені в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції під час призначення йому покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень норм закону, які могли б стати підставою для його скасування чи зміни, не встановлено.

Враховуючи наведені обставини, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4