Справа №635/6803/19
Провадження по справі № 1-в/635/658/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

секретар судових засідань ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хрестище Красноградського району Харківської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 засуджений вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 06 вересня 2017 року за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 06 липня 2017 року, більш суворим покарання за даним вироком та остаточно призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 22 листопада 2017 року засудженому ОСОБА_4 в строк відбування покарання за вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 06 вересня 2017 року зарахований строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 05 вересня 2017 року включно за правилами ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 09 жовтня 2017 року.

Початок строку відбування покарання 06 вересня 2017 року.

Кінець строку відбування покарання 21 червня 2020 року.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України. В обґрунтування клопотання посилався на відбуття ним необхідного для застосування вказаної статті строку покарання, наявність двох заохочень, позитивну характеристику, ту обставину, що він працевлаштований в установі та отримує заробітну плату, приймає участь в комунально-побутових та культурно-освітніх заходах щодо ресоціалізації засуджених, забезпечений житлом та роботою, має міцні соціальні зв`язки.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Інші особи, які беруть участь у справі, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_4 , він з 24 жовтня 2017 року відбуває строк покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)». Згідно характеристики на засудженого, складеної начальником відділення соціально-психологічної служби майором внутрішньої служби ОСОБА_5 та погодженої із заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» підполковником внутрішньої служби ОСОБА_6 від 16 вересня 2019 року, засуджений характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, має два заохочення, стягнень не має; працевлаштований до промислової зони установи до цеху з виготовлення барабанів, також залучається до участі робіт із благоустрою колонії, до яких відноситься відповідально і з розумною ініціативою, виконує поставлені завдання своєчасно та в повному обсязі, вбачає суспільну необхідність у їх виконанні; у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи, виконує їх законні вимоги; приймає активну участь у роботі самодіяльних організацій та відноситься з розумною ініціативою; не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці; приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Професія» та «Творчість», до реалізації програми ставиться із зацікавленістю, закінчив Державний професійно-технічний навчальний заклад «Темнівський навчальний центр №100» і здобув професію токаря; підтримує соціально-корисні зв`язки з матір`ю шляхом листування, телефонних розмов та посилок, стосунки доброзичливі. Як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування засудженого та нарахування йому заробітної плати, ОСОБА_4 у період часу з січня 2018 року по березень 2018 року, з травня 2018 року по липень 2018 року, з жовтня 2018 року по листопад 2018 року та з травня 2019 року по серпень 2019 року був працевлаштований до цехів №2 та №3, промислового корпусу установи та майстерні, де виконував ремонтно-будівельні роботи, роботи з виготовлення сумки господарчої, сувенірних виробів, металоконструкції для вагів, барабанів для кабелів, капців одноразових, за що отримував заробітну плату.

Однак, не зважаючи на таку характеристику засудженого ОСОБА_4 , підстав вважати, що останній довів своє виправлення, судом не встановлено.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмеженьдля військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_7 , останній має ряд непогашених судимостей, а саме був засуджений:

1) 21 жовтня 2003 року Красноградським районним судом Харківської області за ст. 185 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки , на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 роки;
2) 28 травня 2004 року Красноградським районним судом Харківської області за ст. 188 ч. 1, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки шість місяців;
3) 28 березня 2005 року Красноградським районним судом Харківської області за ст. 185 ч. 2, ст. 70 ч. 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців; звільнений 21.02.2006 року умовно- достроково, невідбутий строк покарання 1 рік 7 місяців 11 днів;
4) 14 січня 2011 року Красноградським районним судом Харківської області за ст. 263 ч.1 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки шість місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 роки;
5) 24 червня 2011 року Красноградським районним судом Харківської області за ст 185 ч. 2, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки один місяць; звільнений 15.07.2014 року відповідно до ЗУ «Про амністію» від 08.04.2014 року,
6) 28 вересня 2016 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на один рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком один рік;
7) 12 травня 2017 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, 70,71 КК України до позбавлення волі строком на два роки сім місяців;
8) 06 липня 2017 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на два роки дев`ять місяців,
9) 06 вересня 2017 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі.
Отже, засуджений має дев`ять судимостей, у тому числі за злочини проти власності.

На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 06 вересня 2017 року за вчинення злочинів, які відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів.

Суд враховує ту обставину, що до засудженого вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення, зокрема за вироком Красноградського районного суду Харківської області від 28 березня 2005 року та звільнення від відбування покарання з випробовуванням за вироками Красноградського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2003 року, Красноградського районного суду Харківської області від 14 січня 2011 року, Полтавського районного суду Полтавської області від 28 вересня 2016 року, однак засуджений належних висновків для себе не робив та в період умовно-дострокового звільнення та іспитового строку вчиняв нові злочини.

Зазначені факти свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення, а також про неефективність застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати : ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
ОСОБА_4 знаходиться в місцях позбавлення волі з 22 червня 2017 року, під час тримання в Державній установі «Полтавська установа виконання покарань (№23)» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. З 24 жовтня 2017 року відбуває покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія №100» і за весь час відбування покарання має лише два заохочення, які були застосовані рішенням дисциплінарної комісії за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та Правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці 15 квітня 2019 року та 15 липня 2019 року, що не може безумовно свідчити про те, що засуджений протягом всього періоду відбування покарання за вироком суду бажав стати на шлях виправлення та перевиховатися.
Згідно Витягу з протоколу №40 від 03 жовтня 2018 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання на підставі ст.ст. 100,101 КВК України, засудженому ОСОБА_4 відмовлено в направленні матеріалів до регіональної комісії на переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання засудженого ОСОБА_4 на підставі ст.ст. 100, 101 КВК України як особі, яка не стає на шлях виправлення.

Згідно Витягу з протоколу №3 від 16 січня 2019 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Згідно Витягу з протоколу №29 від 17 липня 2019 року засідання комісії державної установи «Темнівська виправна колонія №100» по розгляду матеріалів щодо умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України, засудженому ОСОБА_4 відмовлено в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України як особі, яка написала заяву про відмову. При цьому, як вбачається із зазначеного витягу повторно питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого може бути розглянуто не раніше 18 січня 2020 року.

Як вбачається зі змісту довідки про працевлаштування засудженого та нарахування йому заробітної плати, ОСОБА_4 був працевлаштований в установі у період часу з січня 2018 року по березень 2018 року, з травня 2018 року по липень 2018 року, з жовтня 2018 року по листопад 2018 року та з травня 2019 року по серпень 2019 року, тобто всього 12 місяців за весь час відбування покарання.

Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Богодухівського районного суду Харківської області від 12 квітня 2017 року.
При цьому, суд враховує наступне.
Положеннями ч.2 ст.81 КК України встановлено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації установ виконання покарань, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна форма його поведінки, тобто активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин та інше.
Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь у суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи, якість її виконання тощо. Сумлінне ставлення до праці полягає в добросовісному ставленні до виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів, сплата податків та інших обов`язкових платежів. Особа повинна брати участь у суспільно корисній праці в одній із існуючих організаційно-правових форм (робота за наймом, участь у підприємництві, виконання роботи за цивільно-правовими договорами, індивідуальна праця).
З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення, матеріали справи на засудженого не містять об`єктивних даних, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Зазначені вище дані про особу засудженого та його поведінку за період відбування покарання у Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)» свідчать лише про те, що на час звернення із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, засуджений почав ставати на шлях виправлення, але не довів свого остаточного виправлення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 06 вересня 2017 року та вважає клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 06 вересня 2017 року - відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1