ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1010/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Дарницьким районним судом м. Києва проводиться судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Головуючим у судовому засіданні поставлено на обговорення питання щодо запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки строк його дії закінчується.

Прокурор, думку якого підтримав потерпілий, просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 строк запобіжного заходу тримання під вартою, зазначивши, що на даний час не перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували раніше.
Захисник ОСОБА_5 , думку якого підтримав обвинувачений, щодо продовження запобіжного заходу заперечував, вважаючи, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та просив змінити на інший, більш м`який, посилаючись на наявність у його підзахисного постійного місця проживання та міцних соціальних звязків.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 29 Конституції України ніхто не може бути арештованим або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Судом встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, покарання за який передбачено у виді позбавлення волі строком від 4 до 6 років.

Як вбачається з матеріалів провадження під час досудового розслідування відповідно до ухвали слідчого судді від 12.06.2017 року відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід - тримання під вартою, який продовжувався в ході судового слідства, останній раз до 15.12.2017 року включно.

Розглядаючи тривалість періоду затримання не абстрактно, а оцінюючи в даному конкретному випадку відповідно до особливостей такого затримання (W проти Швейцарії, Штегмюллер проти Австрії, Вемгофф проти Німеччини, Панченко проти Росії, Бекчиєв проти Молдови), суд вважає, що в даному випадкує обов`язкова умова - condition sine qua non правомірності затримання, а саме обґрунтована підозра, що обвинувачений вчинив злочин. При цьому суд враховує практику Європейського суду з захисту прав людини, а саме те, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і тому оцінка такого ризику проводиться з посиланням на ряд інших факторів (Панченко проти Росії, Бекчиєв проти Молдови).

Так, згідно характеризуючих матеріалів ОСОБА_6 не працював та не навчався, джерела його доходів не встановлені, будучи неодноразово судимим за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів, судимості за які не зняті та не погашені в установленому законом порядку, знову обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого корисливого злочину, що свідчить про те, що ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є реальним та триваючим.

Разом з тим, приймаючи до уваги те, що судове провадження триває, потерпілий та інші учасники кримінального провадження не допитані, на думку суду, свідчить про ризик перешкодити виконанню завдань кримінального провадження з боку обвинуваченого.

Крім того, будь-яких гарантій явки до суду з боку обвинуваченого - немає.

Дані про те, що обвинувачений має міцні соціальні зв"язки та постійне місце проживання у м. Києві, не можуть бути безумовними підставами для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки самі по собі не свідчать про відсутність наведених ризиків.

Відомості, які би свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, зокрема за станом здоров`я, в матеріалах провадження відсутні.

Таким чином, підстави, за яких судом було застосовано до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та обставини, які при цьому враховувались не змінились, а ризики не зменшились та є триваючими.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_6 вчинений із застосуванням насильства, суд вважає неможливим застосувати інші, більш м`які, запобіжні заходи, як такі, що не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків та не визначає розмір застави.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Продовжити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до 01 лютого 2018 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор».
Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя