Номер провадження: 11-сс/813/964/19
Номер справи місцевого суду: 520/2631/19 1-кс/520/6492/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

слідчого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.05.2019 року, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , яке погоджене з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іллічівськ Одеської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 02.04.2004 року апеляційним судом Одеської області за п.п. 8, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, звільненого умовно-достроково 21.05.2015 року з Вінницької ВК № 89 на підставі ухвали Вінницького міського суду від 13.05.2015 року,
підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001134 від 17.12.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України, та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, до 28.07.2019 року,
ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України, а саме в тому, що він будучи раніше судимим, приблизно 04.04.2019 року, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи про настання суспільно небезпечних наслідків, вступив у злочинну змову направлену на таємне викрадення чужого майна з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , реалізуючи спільний злочинний намір, вони розподілили між собою ролі та розробили спільний злочинний план, після чого обрали об`єкт злочинного посягання, а саме будинок розташований за адресою: АДРЕСА_3 , який належить на праві власності потерпілому ОСОБА_12 . Далі, діючи згідно заздалегідь розробленого злочинного плану, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , на автомобілі марки «Хонда Акорд» н/з НОМЕР_1 під управлінням ОСОБА_10 , приблизно о 03:10 годин 07.04.2019 прибули до с. Червоний Хутір, Овідіопольського району, Одеської області, де зупинились на узбіччі дороги, після чого ОСОБА_10 , реалізуючи відведену йому роль, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи що залишиться непоміченим для оточуючих, залишився в середині автомобіля спостерігати за навколишньою обстановкою, та у разі виникнення нестабільної ситуації, подати сигнал відходу ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , після чого, разом з ними швидко покинути місце події. В цей час, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , керуючись корисливим мотивом, діючи у відповідності до відведеної їм ролі, усвідомлюючи що діють таємно та залишаться непоміченими, користуючись відсутністю вхідних воріт, приблизно о 04:00 годин 07.04.2019, проникли на територію домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , після чого, шляхом віджиму вхідної металопластикової двері за допомогою невстановленого у ході досудового розслідування предмету, проникли до середини приміщень вказаного будинку, звідки таємно викрали майно, після чого, приблизно о 04:35 годин 07.04.2019, на автомобілі марки «Хонда Акорд» н/з НОМЕР_1 під управлінням ОСОБА_10 , покинули місце скоєння злочину разом з викраденим майном на загальну суму 29700 гривень, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_12 матеріальний збиток у вказаному розмірі.
Не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_9 , приблизно 24.04.2019, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, діючи повторно керуючись корисливим мотивом, розуміючи про настання суспільно небезпечних наслідків, вступив у злочинну змову направлену на таємне викрадення чужого майна з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , реалізовуючи спільний злочинний намір, вони розподілили між собою ролі та розробили спільний злочинний план, відповідно до якого обрали об`єкт злочинного посягання, а саме будинок розташований за адресою: АДРЕСА_4 , який належить на праві власності потерпілому ОСОБА_14 . Далі, діючи згідно пунктів заздалегідь розробленого протиправного плану, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , приблизно о 02:30 годин 25.04.2019, на автомобілі марки ГАЗ 2410 н/з НОМЕР_2 , під управлінням ОСОБА_11 , прибули до с. Великодолинське, Одеської області де зупинились на узбіччі автодороги по вул. Молодіжній, при цьому ОСОБА_10 на автомобілі марки «Хонда Акорд» н/з НОМЕР_1 , у відповідності до попередньо відведеної йому ролі, почав рухатися вулицями с. Великодолинське, Одеської області де стежив за обстановкою навколо визначеного об`єкту злочинного посягання, з метою швидко зреагувати на виникнення нестабільної ситуації, подати сигнал відходу ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , після чого, разом з ними, швидко покинути місце події. В цей час, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_13 керуючись корисливим мотивом, о 04:00 годин, того ж дня, перелізли через паркан, проникли на територію домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , де за допомогою невстановленого досудовим розслідуванням предмету здійснили віджим вхідних дверей до приміщень вказаного будинку та проникли до його середини, де побачили відпочиваючих на ліжках господарів, про те, розуміючи що діють таємно та залишаться непоміченими, з метою повного виконання заздалегідь розробленого злочинного плану, продовжили вчиняти дії направлені на таємне викрадення чужого майна, однак покидаючи місце вчинення злочину з викраденим майно, були помічені неподалік тильного паркану, на території вказаного домоволодіння, потерпілим ОСОБА_15 , який голосом звернувся до останніх, в результаті чого, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , не застосовуючи до потерпілого ОСОБА_15 насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я, розуміючи що їх дії носять відкритий характер, з метою утримання викраденого майна, пришвидшили свій рух, перелізли через тильний паркан, за межі вказаного домоволодіння, в результаті чого відкрито викрали майно, після чого на автомобілі марки ГАЗ 2410 н/з НОМЕР_2 , під управлінням ОСОБА_11 , покинули місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_15 матеріальний збиток у розмірі 223850 гривень.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання слідчого у повному обсязі, посилаючись на те, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, безпідставною, постановленою з грубим порушенням вимог процесуального права. Так, захисник в своїй апеляційній скарзі вказує, що жоден з наданих слідчим документів не підтверджує факту скоєння злочину ОСОБА_9 , а усі матеріали додані до клопотання відносяться до інших кримінальних проваджень та жоден свідок або потерпілий не вказав на ОСОБА_9 , як на особу, що вчинила злочин, а тому відповідно повідомлення про підозру є необґрунтованим, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою безпідставним. Таким чином, на думку захисника, необґрунтована підозра у скоєнні кримінального правопорушення, недоведеність у клопотанні про обрання запобіжного заходу жодного з ризиків визначених в ст. 177 КПК України, поза розумних сумнівів свідчить про необґрунтованість вимоги сторони обвинувачення, щодо обрання у відношенні ОСОБА_9 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та про необґрунтованість ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора та слідчого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті. Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного, чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і апеляційним судом.

Розглядаючи апеляційну скаргу, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_9 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст.186 КК України, на даній стадії досудового розслідування, підтверджується зібраними по справі доказами, які долучені до матеріалів клопотання, які є достатні для висновку про обґрунтованість підозри, зокрема: протоколом проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, протоколом проведення негласної слідчої (розшукової) дії візуальне спостереження за особою, протоколами впізнання, протоколами допитів потерпілих, а також іншими матеріалами кримінального провадження.

Крім того, у судовому засіданні апеляційного суду слідчий зазначив, що під час обшуку у ОСОБА_9 було вилучено майно, яке належить потерпілим.
Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Згідно практики ЄСПЛ, зокрема згідно п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту апеляційному суду не наведено.

Апеляційний суд вважає, що надані слідчим та прокурором докази, які містяться в матеріалах провадження, на даній стадії досудового розслідування, доводять обґрунтованість підозриОСОБА_9 , у вчиненні інкримінованих йому злочинів, таслідчим та прокурором надано відповідні докази на підтвердження існування ризиків, які знайшли своє відображення в оскаржуваній ухвалі слідчого судді.

Апеляційний суд вважає, що прокурором надано достатні та переконливі дані, які вказують на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та підтвердження відсутності обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які не є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а стороною захисту не надано жодного доказу, які свідчать про протилежне та спростовують ці твердження прокурора.

В зв`язку з наведеним, посилання сторони захисту про відсутність доказів щодо існування зазначених у клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді ризиків, апеляційний суд вважає безпідставними та вважає обґрунтованими посилання слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, висновки які належним чином мотивовані та наведені в оскаржуваній ухвалі.

Розглядаючи клопотання слідчого, слідчий суддя, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України, їх специфіку, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за одне з яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, суспільну небезпеку вчиненого, кількість епізодів можливих протиправних дій підозрюваного ОСОБА_9 , кількість ймовірно викраденого майна, кваліфікуючі ознаки інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, їх зухвалість, особу підозрюваного, те, що він раніше судимий та на теперішній час не працює, постійного джерела прибутку не має, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, приховати та знищити речі та документи , які мають істотне значення для даного кримінального провадження, а також, що застосування іншого, менш суворого запобіжного заходу, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим ризикам.
В ході розгляду апеляційної скарги обставин, які відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України, є перешкодою для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Також, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість ухвали слідчого судді в частині визначення розміру застави, з огляду на таке.

У відповідності до вимог ч.ч. 4, 5 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя дотримався зазначених вимог закону.
Слідчим суддею враховано, особа підозрюваного, його майновий та сімейний стан, обставини інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, ймовірний сумарний розмір шкоди, який був завданий в результаті вчинення таких кримінальних правопорушень.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дотримався вимог закону та обґрунтовано визначив розмір застави, передбачений п.2 ч.5 ст.182 КПК України, зокрема визначив заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 153680 гривень, при цьому врахувавши особу підозрюваного, його матеріальний і сімейний стан.
Доводи апеляційної скарги про те, що докази, приєднані до клопотання слідчого не мають відношення до даного кримінального провадження спростовані прокурором з посиланням на те, що два кримінальних провадження були об`єднані в одне, у зв`язку з чим всі надані слідчому судді докази відносяться саме до даного кримінального провадження за №0001134 від 17.12.2018 року, з чим погодився захисник.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи захисника щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді, є необґрунтованими.

При апеляційному розгляді будь-яких порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, не встановлено.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, оскільки ухвалена у відповідності до вимог закону, та винесена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 177, 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.05.2019 року, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , яке погоджене з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у кримінальному провадженні № 0001134 від 17.12.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України, та застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, до 28.07.2019 року, - без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4