Справа № 127/5585/18
Провадження №11-кп/801/1380/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000996 від 06.03.2017,
за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області на вирок Вінницького міського суду від 30 вересня 2019 року, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, працюючого директором ТОВ "ЗЕБЕШ", зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України;

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 1 ст. 382 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнено засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном 2 (двох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності до п. п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вироком суду першої інстанції встановлено, що згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.01.2017 року було задоволено позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 у справі № 127/17796/16-ц, яким вирішено відібрати малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у батька ОСОБА_7 та передати його матері ОСОБА_9 . Рішення в частині відібрання дитини та повернення її матері допущено до негайного виконання. Згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 07.03.2017 року вищевказане рішення суду першої інстанції було залишено без змін.
В подальшому, на підставі виконавчого листа № 127/17796/16-ц, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 27.01.2017, старшим державним виконавцем Староміського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_11 31.01.2017 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по факту відібрання малолітнього сина ОСОБА_12 у батька ОСОБА_7 та передачу матері ОСОБА_9 .
Постанову про відкриття вищевказаного виконавчого провадження ОСОБА_7 отримав 06.02.2017, що підтверджується відміткою про отримання та його особистим підписом на супровідному листі № 775/10-33 від 31.01.2017.
В подальшому 17.02.2017 при примусовому виконанні виконавчого листа № 127/17796/16-ц в приміщенні Вінницького клінічного обласного шкірно-венерологічного диспансеру за адресою: м. Вінниця, вул. Магістратська, 21, при вчиненні виконавчих дій ОСОБА_7 умисно, з метою недопущення виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.01.2017 року, не передав дитину ОСОБА_12 його матері в присутності представників Служби у справах дітей Вінницької міської ради. Крім того, з боку ОСОБА_7 здійснювався психологічний тиск на дитину, фізично утримував і не відпускав дитину до матері. Про вказаний факт державним виконавцем ОСОБА_11 складено відповідний акт.
Надалі 24.02.2017 при примусовому виконанні виконавчого листа №127/17796/16-ц в приміщенні Вінницького клінічного обласного шкірно-венерологічного диспансеру, за адресою: м. Вінниця, вул. Магістратська, 21 при вчиненні виконавчих дій ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, з метою недопущення виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.01.2017 перешкоджав виконанню рішення суду, а саме повторно дитину добровільно не передав, фізично утримував та здійснював психологічний тиск на неї. Про вказаний факт ОСОБА_11 складено відповідний акт.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 30.09.2019 року та ухвалити відносно нього виправдувальний вирок.
Апеляційна скарга мотивована тим, що вирок підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Висновок суду про його винуватість є необґрунтованим, оскільки не підтверджений належними доказами.
Вважає, що в результаті розгляду кримінального провадження не було доведено ні конкретного моменту вчинення злочину, ні наявність у нього прямого умислу на невиконання рішення суду.
В апеляційній скарзі прокурор Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_13 просить суд вирок суду першої інстанції від 30.09.2019 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 3 роки. Покласти на ОСОБА_14 обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України. В решті вирок залишити без змін.
В доводах апеляційної скарги прокурор посилається на те, що при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_7 місцевий суд допустив невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, що відповідно до ч.2 ст.409, ст.414 КПК України.
Вважає, що судом не взято до уваги те, що відповідно до ст.12 КК України вказаний злочин хоч і належить до злочинів невеликої тяжкості, проте його об`єктом є суспільні відносини, що забезпечують здійснення правосуддя в державі. Вказаний злочин характеризується високою суспільною небезпекою, оскільки вчинений умисно і завдано шкоду не тільки правосуддю, але й гарантованим Конституцією правам і свободам громадян, яких стосувалось рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.01.2017 року.
Окрім того, вчинення обвинуваченим протиправних дій 17.02.2017, а далі й продовження їх вчинення 24.02.2017, свідчить про не імпульсивне небажання виконувати законне рішення суду на даний час являється невиконаним. Під час вчинення злочину ОСОБА_7 здійснював дії, що мали характеристики психологічного й фізичного впливу відносно малолітньої дитини, свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав, не надав критичну оцінку своїй злочинній поведінці, не усвідомив суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, не бажав виправити ситуацію, що склалася.
Вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання на більш тривалий строк, а у протилежному випадку мета покарання не може бути досягнута.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою апеляційну скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи. Щодо апеляційної скарги, поданої прокурором Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_13 , то просив суд залишити її без задоволення, посилаючись на свою невинуватість.
Захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та викладені у ній доводи. Щодо апеляційної скарги, поданої прокурором Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_13 , просила суд залишити її без задоволення.
Прокурор ОСОБА_6 апеляційну скаргу, подану прокурором у кримінальному провадженні-прокурором Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_13 підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи. Також просив залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.
Письмових заперечень на апеляційні скарги від учасників кримінального провадження до суду не надходило.
Мотиви суду
Заслухавши доповідь судді, виступи учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Крім того, при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України відносно загальних засад призначення цього покарання у відповідності до положень Загальної частини Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.
Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що вирок суду першої інстанції є необґрунтованим, не ґрунтується на всебічному і об`єктивному досліджені та врахуванні всіх обставин справи в їх сукупності, а в результаті розгляду кримінального провадження не було доведено ні конкретного моменту вчинення злочину, ні наявності у нього прямого умислу на невиконання рішення суду, а тому, на його думку, у зв`язку з недоведеністю в його діях кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, його слід виправдати. Також не погоджується колегія суддів і з доводами обвинуваченого про те, що судом не було враховано, що до нього сина привезла сама мати і залишила щоб він ним опікувався, тому він виконував свій батьківський обов`язок, син тривалий час проживав разом з ним, і він займався його вихованням, лікуванням та іншим.
Так, хоча обвинувачений і не визнає своєї вини у пред`явленому йому обвинувачені, про те його винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення повністю підтверджується поясненнями свідків, іншими доказами, що належним чином досліджувались в судовому засіданні судом першої інстанції.
Встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.01.2017 року було задоволено позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 у справі № 127/17796/16-ц, яким вирішено відібрати малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у батька ОСОБА_7 та передати його матері ОСОБА_9 . Рішення в частині відібрання дитини та повернення її матері допущено до негайного виконання. Згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області від 07.03.2017 року вищевказане рішення суду першої інстанції було залишено без змін.
Згідно виконавчого листа № 127/17796/16-ц, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 27.01.2017, старшим державним виконавцем Староміського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_11 31.01.2017 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по факту відібрання малолітнього сина ОСОБА_12 у батька ОСОБА_7 та передачу матері ОСОБА_9 .
Постанову про відкриття вказаного виконавчого провадження ОСОБА_7 отримав 06.02.2017, що підтверджується відміткою про отримання та його особистим підписом на супровідному листі № 775/10-33 від 31.01.2017.
В подальшому 17.02.2017 при примусовому виконанні виконавчого листа № 127/17796/16-ц в приміщенні Вінницького клінічного обласного шкірно-венерологічного диспансеру за адресою: м. Вінниця, вул. Магістратська, 21, при вчиненні виконавчих дій ОСОБА_7 умисно, з метою недопущення виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.01.2017 року, не передав дитину ОСОБА_12 його матері в присутності представників Служби у справах дітей Вінницької міської ради. Крім того, з боку ОСОБА_7 здійснювався психологічний тиск на дитину, фізично утримував і не відпускав дитину до матері. Про вказаний факт державним виконавцем ОСОБА_11 складено відповідний акт.
Надалі, 24.02.2017 при примусовому виконанні виконавчого листа №127/17796/16-ц в приміщенні Вінницького клінічного обласного шкірно-венерологічного диспансеру, за адресою: м. Вінниця, вул. Магістратська, 21 при вчиненні виконавчих дій ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, з метою недопущення виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.01.2017 перешкоджав виконанню рішення суду, а саме повторно дитину добровільно не передав, фізично утримував та здійснював психологічний тиск на неї. Про вказаний факт ОСОБА_11 складено відповідний акт.
Викладене також підтверджується показами наданими в суді першої інстанції свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_11 , які повідомили суду, що вони двічі були присутні при виконанні рішення суду про передачу дитини ОСОБА_10 від батька матері. Дані свідки зазначили, що батько вів себе агресивно, до дитини нікого не підпускав та добровільно не виконував рішення суду. Про що було складено відповідні акти державним виконавцем, в присутності понятих та працівників поліції. Свідка ОСОБА_16 яка також підтвердила ті обставини, що вона була присутня при виконанні рішення суду про повернення дитини ОСОБА_10 матері, однак батько дитини не віддавав, і дитина з приміщення Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру пішла з батьком.
Показаннями свідка ОСОБА_9 , що на її неодноразові звернення до батька з приводу повернення їй дитини батько не реагував. В присутності працівників служби у справах дітей, працівників поліції та державних виконавців, ОСОБА_7 також відмовлявся передавати їй дитину, при цьому виражався образливими словами в адресу матері, чим налаштовував сина проти матері.
Окрім того, вина обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення також підтверджується і іншими доказами, які досліджувалися судом першої інстанції у судовому засіданні.
Даними витягу з кримінального провадження № 0000996 про внесення відомостей про вчинення злочину до ЄРДР 06.03.2017, згідно яких 06.03.2017 до СВ Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області надійшли матеріали по факту невиконання рішення суду ОСОБА_7 , крім того 12.04.2017 внесено відомості про вчинення злочину до ЄРДР, згідно яких ОСОБА_7 не виконує рішення Вінницького міського суду від 27.01.2017 року про повернення гр. ОСОБА_9 неповнолітньої дитини ОСОБА_10 , крім того 20.04.2017 внесено відомості про вчинення злочину до ЄРДР, згідно яких ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. за адресою: АДРЕСА_1 , умисно не виконує рішення суду від 27.01.2017 року з приводу передачі дитини, матері ОСОБА_9 , прож. за адресою: АДРЕСА_2 .
Поданням старшого державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_11 №3681/10-33 від 27.02.2017.
Постановою про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2017 про відібрання малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у батька ОСОБА_7 , та передати його матері ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ..
Даними виконавчого листа від 27.01.2017, згідно якого рішення в частині відібрання дитини та повернення її матері допустити до негайного виконання.
Актами старшого державного виконавця Староміського відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_11 від 01.01.2017 та 02.02.2017, згідно яких боржник за адресою АДРЕСА_1 , двері будинку не відчинив.
Постановою старшого державного виконавця Староміського відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_11 від 03.02.2017 за невиконання рішення суду на боржника ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладено штраф у розмірі 1700 грн. та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом трьох робочих днів, попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.
Актом старшого державного виконавця Староміського відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_11 від 17.02.2017, згідно якого в приміщенні Вінницького клінічного обласного шкіряно-венеричного диспансера за адресою: м. Вінниця, вул. Магістратська, 21, при вчиненні виконавчих дій за участю понятих в присутності представників органів опіки та піклування, при залученні працівників поліції, при примусовому виконанні рішення суду у справі № 127/17796/16-ц, боржник добровільно не передав дитину ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його матері чим не виконав рішення суду.
Актом старшого державного виконавця Староміського відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_11 від 24.02.2017, згідно якого під час проведення виконавчих дій за участю понятих в присутності представника служби у справах дітей, при залученні працівників поліції, батько перешкоджав виконанню рішення суду у справі № 127/17796/16-ц. Дитину добровільно не передав. Фізично утримував та здійснював психологічний тиск на дитину.
Постановою старшого державного виконавця Староміського відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_11 від 24.02.2017, під час повторного проведення виконавчих дій, боржник перешкоджав виконанню рішення, невиконання законних вимог державного виконавця, накладено на боржника ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , штраф у розмірі 3400 грн. та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом трьох робочих днів, попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.
Також судом були досліджені в судовому засіданні письмові докази щодо накладення штрафу на обвинуваченого за невиконання рішення суду про передачу дитини матері.
Враховано також показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він дбайливо ставився до своєї дитини, годував сина, перевдягав, перевзував його, та взагалі не завдавав шкоди дитині, які місцевим судом було оцінено критично, оскільки вони не стосуються обставин справи.
Разом з тим, у судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений поводив себе агресивно в присутності дитини, висловлювався образливо на адресу його матері, не відпускав дитину до матері, коли дитина намагалася це зробити, чинив психологічний тиск на дитину, перешкоджаючи таким чином виконанню судового рішення. Крім того, в наданих в судовому засіданні показаннях, обвинувачений повідомляв суду, що протягом усього часу, коли дитина перебувала з ним, мати зверталась з проханнями передати їй дитину, в чому їй було відмовлено. Однак обвинувачений свої дії щодо невиконання рішення суду про передачу дитини пояснює тим, що на його переконання, з матір`ю йому буде гірше, а відтак він діяв в інтересах дитини.
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.382 КК України, а саме умисне перешкоджання виконання рішення суду, що набрало законної сили, так як його вина повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив незмінність своїх показань щодо встановлених судом обставин вчинення даного кримінального правопорушення.
Позиція обвинуваченого щодо його виправдання колегією суддів апеляційного суду, так як і суду першої інстанції розцінюється, як намагання уникнути від кримінальної відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.
Також колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_13 про те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, судом першої інстанції не було враховано ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, характер кримінального правопорушення, обставини вчинення та наслідки кримінального правопорушення, пост кримінальну поведінку обвинуваченого.

Так, відповідно до вимог статті 50 КК України рішення суду про призначення покарання, з - поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

У відповідності до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зокрема, при обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції враховано характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, що відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який свою вину у вчиненні злочину не визнав, у вчиненому не розкаявся. Врахувано позитивну характеристику надану КК «Добробут» №1337 від 26.09.2017 року, висновок КП ВОНД «Соціотерапія» №2430 від 26.09.2017 року згідно якого ОСОБА_7 на диспансерному наркологічному обліку в даній установі не перебуває, довідку КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» №20/411 від 04.10.2017 року ОСОБА_7 за даними архіву лікарні та картотеки диспансерного відділення станом на 01.10.2017 р. не значиться.
Разом з тим, обставини, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого судом першої інстанції не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , передбаченими ст. 67 КК України, судом також встановлено не було.

Таким чином, колегія суддів переконана, що з урахуванням всіх обставин в їх сукупності, тяжкості злочину, конкретних обставин справи, особу обвинуваченого, який є особою раніше не судимою, з позитивною характеристикою, працевлаштованою, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Також колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На думку колегії суддів, у даному випадку саме такий вид та розмір покарання для ОСОБА_7 буде необхідним, справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, тому не вбачає достатніх підстав для його скасування, як того просять у своїх скаргах обвинувачений та прокурор.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області залишити без задоволення.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2019 року відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст.382 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:/підпис/
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом.
Суддя ОСОБА_2