КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/2676/2019 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2019 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представників ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року,
за участю:

представника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10.12.2019 року задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, а саме на usb-флеш 8gb, transcend; usb-флеш 32gb; usb-флеш 8gb; usb-флеш 8gb; sb-флеш з написом «свадьба Олександра»; Usb-флеш - SP, 4gb; usb-флеш 8gb; usb-флеш Slyde; металевий предмет з нашаруванням, які вилучені під час проведення обшуку 05.12.2018 року, за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_6 .
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представники ОСОБА_6 адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, в якій просять прийняти її до розгляду, ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10.12.2019 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001071 відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представники зазначають, що в порушення вимог КПК України, ОСОБА_6 не було повідомлено та залучено до розгляду по суті клопотання про накладення арешту на його майно, що було вилучено під час обшуку за місцем проживання останнього, копія оскаржуваної ухвали була отримана лише 08.04.2019 року.

Апелянти зазначають, що судовий дозвіл на вилучення комп`ютерної техніки, ноутбуків, системних блоків, моноблоків, магнітних носіїв електронної інформації, флеш накопичувачів, іншої комп`ютерної техніки, надано у спосіб зняття копії інформації з вказаних носіїв, а не вилучення самої техніки.

Проте, в ході обшуку слідчим вилучено речі, що не мають жодного відношення до події та обставин кримінального правопорушення, що є предметом досудового розслідування.

В клопотанні про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а також в оскаржуваній ухвалі слідчого судді жодним чином не зазначено існування сукупності яких підстав чи розумних підозр вважати, що вилучене майно під час обшуку помешкання ОСОБА_6 може бути предметом кримінальних правопорушень.

Як вважають представники, арештоване майно не має ознак речових доказів, а тому ухвала слідчого судді була винесена без достатніх на те правових підстав та з порушенням процедури накладення арешту, встановленої КПК України, при цьому апелянти посилаються на практику ЄС, зокрема на рішенняЄСПЛ у справі «Іатрідіс проти Греції» 1999-ІІ, рішення ЄСПЛ у справі «Антріш проти Франції» 22.09.1994 р. та у справі «Кушоглу проти Болгарії» 10.05.2007 р., рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» 23.09.1982р., рішення ЄСПЛ у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» 21.02.1986 р., рішення ЄСПЛ у справі «Броньковський проти Польщі» від 22.06.2004 р., рішення ЄСПЛ у справі « Амюр проти Франції», рішення ЄСПЛ у справі «Малама проти Греції».
Представники просять визнати мотиви, які стали підставою для задоволення клопотання прокурора необґрунтованими та незаконними, а ухвалу слідчого судді такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
В судове засідання прокурор не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дане провадження за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів клопотання, Головним слідчим управлінням Національної поліції України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001071 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.11.2017 року, за фактами підробки та використання офіційних документів і закінченого замаху на шахрайське заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України.
В ході досудового розслідування зазначено, що 13.07.2017 року невстановлена особа, діючи умисно, перебуваючи у приміщенні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 підробила офіційний документ, а саме нотаріально посвідчену довіреність. При цьому вказана особа, представляючись приватному нотаріусу громадянином республіки Узбекистан ОСОБА_11 повідомила йому недостовірні відомості щодо волевиявлення останнього про уповноваження громадянина Латвійської Республіки ОСОБА_12 на управління належним йому майном, яке знаходиться на території Латвійської Республіки. В подальшому приватним нотаріусом ОСОБА_10 роздруковано на спеціальних бланках серії НМА № 676775, № 676776, № 6767767 текст вказаної довіреності та надано на підпис невстановленій особі, яка діючи без відома ОСОБА_11 , поставила на довіреності відбиток підпису останнього, шляхом використання заздалегідь приготованого кліше.
В подальшому, 06.10.2017 року громадянин Латвійської Республіки ОСОБА_13 , діючи за умисно, спільно з іншими невстановленими особами використав вказану довіреність при підписанні з громадянином ОСОБА_14 ряду правочинів щодо розпорядження майном, діючи при цьому без відома ОСОБА_11 . Зокрема 06.10.2017 року ОСОБА_15 було підписано договір комерційної застави № 06/10/2017/К-1 на суму 12 000 000 мільйонів Євро, угоду про виконання боргових зобов`язань стосовно неіснуючого боргу та встановлено графік погашення ОСОБА_11 боргових зобов`язань. А також довіреність була використана 09.10.2017 року при поданні до Реєстраційної служби Латвійської республіки Заяви про реєстрацію комерційної застави належної ОСОБА_11 частки в ТОВ «966 Freecom».
Відповідно до вказаних правочинів, ОСОБА_15 незаконно передано в заставу ОСОБА_14 НОМЕР_1 (99.99719 %) належної ОСОБА_11 частки ТОВ «966 FREECOM» вартістю 4 987 164, - EUR, в якості гарантії виконання ОСОБА_11 неіснуючих боргових зобов`язань,
У результаті зазначених дій у ОСОБА_14 у протиправний спосіб з`явилося право на розпорядження 356226 частки капіталу вартістю 4 987 164, - EUR (порядковий номер частки 1 - 356226) ОСОБА_11 в ТОВ «966 FREECOM», per. № 8, юридична адреса вулиці Іериюо 15 к-3, Рига, LV-1074, в разі несплати до 13.12.217 ОСОБА_11 першого платежу згідно графіку погашення неіснуючих боргових зобов`язань.
Крім цього, 20.09.2017 року невстановлена особа, діючи умисно, перебуваючи у приміщенні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 підробили офіційний документ, а саме нотаріально посвідчену довіреність. При цьому вказана особа, представляючись приватному нотаріусу громадянином республіки Узбекистан ОСОБА_11 повідомила йому недостовірні відомості щодо волевиявлення останнього про уповноваження громадянки Латвійської Республіки Крастіню Ліене на управління належним йому майном, яке знаходиться в будь-якій частині світу. В подальшому приватним нотаріусом ОСОБА_10 роздруковано на спеціальних бланках серії НМЕ № 629766, № 629767, № 629768 текст вказаної довіреності та надано на підпис невстановленій, яка діючи без відома ОСОБА_11 , поставила на довіреності відбиток підпису останнього, шляхом використання заздалегідь приготованого кліше.
20.09.2017 року невстановлена особа, діючи умисно, перебуваючи у приміщенні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 підробили офіційний документ, а саме нотаріально посвідчену довіреність. При цьому вказана особа, представляючись приватному нотаріусу громадянином республіки Узбекистан ОСОБА_11 повідомила йому недостовірні відомості щодо волевиявлення останнього про уповноваження громадянки Латвійської Республіки ОСОБА_16 на управління належним йому майном, яке знаходиться в будь-якій частині світу. В подальшому приватним нотаріусом ОСОБА_10 роздруковано на спеціальних бланках серії НМЕ № 629769, № 629770, № 629771 текст вказаної довіреності та надано на підпис невстановленій, яка діючи без відома ОСОБА_11 , поставила на довіреностях відбиток підпису останнього, шляхом використання заздалегідь приготованого кліше.
Крім того, 20.09.2017 року невстановлена особа, діючи умисно, перебуваючи у приміщенні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 підробили офіційний документ, а саме нотаріально посвідчену довіреність. При цьому вказана особа, представляючись приватному нотаріусу громадянином республіки Узбекистан ОСОБА_11 повідомила йому недостовірні відомості щодо волевиявлення останнього про уповноваження громадянина Латвійської Республіки ОСОБА_17 на управління належним йому майном, яке знаходиться в будь-якій частині світу. В подальшому приватним нотаріусом ОСОБА_10 роздруковано на спеціальних бланках серії НМЕ № 629775, № 629776, № 629777 текст вказаної довіреності та надано на підпис невстановленій, яка діючи без відома ОСОБА_11 , поставила на довіреностях відбиток підпису останнього, шляхом використання заздалегідь приготованого кліше.
В подальшому, 11.10.2017 року громадянин Латвійської Республіки ОСОБА_18 , діючи за умисно, спільно з іншими невстановленими особами використав вказану довіреність при направленні члену правління ТОВ «966 Freecom» ОСОБА_19 листа від імені ОСОБА_11 про необхідність скликання зборів членів ради та діях ради до скликання зборів учасників.
Крім цього, 20.09.2017 року невстановлена особа, діючи умисно, перебуваючи у приміщенні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 підробили офіційний документ, а саме нотаріально посвідчену довіреність. При цьому вказана особа, представляючись приватному нотаріусу громадянином республіки Узбекистан ОСОБА_11 повідомила йому недостовірні відомості щодо волевиявлення останнього про уповноваження громадянки Латвійської Республіки ОСОБА_20 на управління належним йому майном, яке знаходиться в будь-якій частині світу. В подальшому приватним нотаріусом ОСОБА_10 роздруковано на спеціальних бланках серії НМЕ № 629772, № 629773, № 629774 текст вказаної довіреності та надано на підпис невстановленій, яка діючи без відома ОСОБА_11 , поставила на довіреностях відбиток підпису останнього, шляхом використання заздалегідь приготованого кліше.
20.09.2017 невстановлена особа, діючи умисно, перебуваючи у приміщенні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округуО. ОСОБА_21 підробили офіційний документ, а саме нотаріально посвідчену заяву. При цьому вказана особа, представляючись приватному нотаріусу громадянином республіки Узбекистан ОСОБА_11 повідомила йому недостовірні відомості щодо волевиявлення останнього про відміну довіреностей, які були видані ним стосовно представництва інтересів в різних органах державної влади на наступних осіб, а саме ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 .
В подальшому приватним нотаріусом ОСОБА_10 роздруковано на спеціальному бланку серії НМЕ № 629762 текст вказаної довіреності та надано на підпис невстановленій, яка діючи без відома ОСОБА_11 , поставила на вказаній заяві відбиток підпису останнього, шляхом використання заздалегідь приготованого кліше.
Будучи допитаним як потерпілий ОСОБА_11 повідомив про те, що жодних довіреностей на громадян республіки Латвія таких як ОСОБА_13 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_18 , ОСОБА_29 ним не видавались, а видані ним довіреності на ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 не скасовувались. При цьому від його імені діяли невідомі йому особи.
05.12.2018 року на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_6 в ході якого було вилучено:
1. Usb-флеш 8gb, transcend;
2. Usb-флеш 32gb;
3. Usb-флеш 8gb;
4. Usb-флеш 8gb;
5. Usb-флеш з написом «свадьба ОСОБА_30 »;
6. Usb-флеш SP, 4gb;
7. Usb-флеш 8gb;
8. Usb-флеш Slyde
9. Металевий предмет з нашаруванням.
07.12.2018 року прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 звернувся із клопотанням до Печерського районного суду міста Києва про накладення арешту на майно, а саме на usb-флеш 8gb, transcend; usb-флеш 32gb; usb-флеш 8gb; usb-флеш 8gb; sb-флеш з написом «свадьба Олександра»; Usb-флеш - SP, 4gb; usb-флеш 8gb; usb-флеш Slyde; металевий предмет з нашаруванням, які вилучені під час проведення обшуку 05.12.2018 року, за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10.12.2019 року клопотання прокурорабуло задоволено та накладено арешт на вилучене майно під час проведення обшуку 05.12.2018 року, за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_6 .

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001071 слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно, оскільки в даному кримінальному провадженні майно відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням слідчого судді з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Слідчий суддя, встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, крім того арештоване 05.12.2018 року майно, за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_6 визнане речовими доказами згідно постанови слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_31 від 06.12.2018 року.
Вказане свідчить, всупереч доводам апелянта, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_6 , оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна призведе до його відчуження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Вказане спростовує доводи апеляційної скарги щодо відсутності правової підстави накладення арешту на зазначене у клопотанні прокурора майно та відсутності причетності даного майна до кримінального правопорушення.
Отже, на думку колегії суддів, арештusb-флеш 8gb, transcend; usb-флеш 32gb; usb-флеш 8gb; usb-флеш 8gb; sb-флеш з написом «свадьба Олександра»; Usb-флеш - SP, 4gb; usb-флеш 8gb; usb-флеш Slyde; металевий предмет з нашаруванням, які вилучені під час проведення обшуку 05.12.2018, за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_6 є співрозмірний з потребами кримінального провадження та необхідний з метою забезпечення кримінального провадження та використання майна як доказу у кримінальному провадженні. При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, де слідчим суддею і будуть ретельно перевірені їх доводи та надана оцінка матеріалам, долученим до клопотання.
Викладені у апеляційній скарзі представників доводи в частині порушення слідчим суддею при розгляді клопотання норм кримінального процесуального закону України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали слідчого судді є непереконливими, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом.

Крім того, представниками ОСОБА_32 та ОСОБА_33 не було надано до апеляційною скарги та безпосередньо в судовому засіданні документів на підтвердження того, що вилучене майно на праві приватної власності належить ОСОБА_6 у.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла остаточного висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, слідчий суддя суду першої інстанції правомірно наклав арешт на зазначене в клопотанні прокурора майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10.12.2019 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, а саме на usb-флеш 8gb, transcend; usb-флеш 32gb; usb-флеш 8gb; usb-флеш 8gb; sb-флеш з написом «свадьба Олександра»; Usb-флеш - SP, 4gb; usb-флеш 8gb; usb-флеш Slyde; металевий предмет з нашаруванням, які вилучені під час проведення обшуку 05.12.2018 року, за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_6 , залишити без змін, а апеляційну скаргу представників ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3