йСправа № 304/1150/19 Провадження № 1-кс/304/476/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2019 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , на підставі матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000317 від 17 липня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000317 від 17 липня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України про накладення арешту на вантажний автомобіль марки «ЗІЛ-130», державний номерний знак НОМЕР_1 , документи на право власності якого відсутні, та який перебуває у фактичному володінні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , піщано-гравійну суміш, яка знаходиться в кузові вищевказаного вантажного автомобіля, та порівняльні зразки піщано-гравійної суміші, які упаковано в два білі мішки, до яких прикріплено білий аркуш паперу з пояснюючим написом та підписами учасників огляду, шляхом заборони відчужувати та розпоряджатися будь-яким чином зазначеним майном. Клопотання мотивує тим, що 17 липня 2019 року о 06.06 год надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 17 липня 2019 року о 06.05 год по вул. Головній у с. Тур`я-Пасіка Перечинського району невідомі особи неподалік села без відповідних документів добувають та вивозять з річки гравій. Дану подію слідчим СВ Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 17 липня 2019 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно номер 0000317 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України. 17 липня 2019 року працівниками Перечинського ВП під час огляду місця події на відстані біля 800-1000 м від населеного пункту с. Тур`я-Пасіка Перечинського району, а саме на березі русла річки Тур`я було виявлено вантажний автомобіль марки «ЗІЛ-130», держаний номерний знак НОМЕР_1 , фактичним володільцем якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , завантажений піщано-гравійною сумішшю. Будь-які документи, які б вказували на право власності або власника вантажного автомобіля, який було вилучено відсутні. Окрім того, під час огляду місця події в присутності понятих для експертного дослідження було відібрано два мішки з піщано-гравійною сумішшю один з кузова вантажного автомобіля марки «ЗІЛ-130», державний номерний знак НОМЕР_1 , а інший з місця забору біля берега річки Тур`я. Вказаний вантажний автомобіль марки «ЗІЛ-130», державний номерний знак НОМЕР_1 , завантажений піщано-гравійною сумішшю було тимчасово поміщено на майданчик тимчасового тримання Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області за адресою: м. Перечин, вул. Ужгородська, №37. Порівняльні зразки піщано-гравійної суміші, які упаковано у два білі мішки, визнано речовими доказами та передано на зберігання в кімнату зберігання речових доказів Перечинського ВП. Враховуючи вищевикладене та те, що у матеріалах кримінального провадження наявні достатні підстави вважати, що вантажний автомобіль марки «ЗІЛ-130», державний номерний знак НОМЕР_1 , на кузові якого було виявлено піщано-гравійну суміш та лопати в кількості 3 штуки були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, що був об`єктом кримінально-протиправних дій, набута кримінально протиправним шляхом, а також місять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а відтак мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, з метою збереження речових доказів, проведення необхідних судових експертиз та інших дій виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно, слідчий просить клопотання задовольнити.

Слідчий СВ ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, однак подав клопотання, у якому просить у зв`язку з проведенням слідчих дій по іншому кримінальному провадженні розглянути клопотання про арешт майна у його відсутності, клопотання підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти незастосування технічних засобів фіксації даної дії та не заперечує проти визнання таких дій та результатів їх здійснення чинними. Вирішення питання про передачу майна на відповідальне зберігання, у разі, якщо таке буде заявлено, залишає на розсуд суду.

У судове засідання фактичний володілець майна ОСОБА_5 не з`явився, однак подав заяву, у якій просить клопотання слідчого про арешт майна розглядати без його участі, не заперечує щодо задоволення даного клопотання та просить передати йому на відповідальне зберігання автомобіль марки «ЗІЛ-130», державний номерний знак НОМЕР_1 , не заперечує щодо незастосування технічних засобів фіксування та не заперечує проти визнання таких дій та результатів їх здійснення чинними.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Слідчий суддя, вивчивши надані слідчим матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 5 вказаної статті у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як убачається з наданих слідчим матеріалів, 17 липня 2019 року о 06.06 год надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 17 липня 2019 року о 06.05 год за адресою: Перечинський район, с. Туря-Пасіка, вул. Головна, заявник просить вжити заходи до невідомих осіб, які на його думку неподалік села без відповідних документів добувають та вивозять з річки піщано-гравійну суміш.

Також із наданих матеріалів вбачається, дану подію 17 липня 2019 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно номер №0000317 з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 240 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження №0000317 від 17 липня 2019 року.

З протоколу огляду місця події від 14 липня 2019 року вбачається, що на березі річки Тур`я на відстані близько 500-1000 м від села Тур`я-Пасіка Перечинського району виявлено автомобіль марки «ЗІЛ-130», державний номерний знак НОМЕР_1 з піщано-гравійною сумішшю на кузові. Окрім того, у присутності понятих для експертного дослідження було відібрано два мішки з піщано-гравійною сумішшю один з кузова вказаного автомобіля, а інший з місця забору біля берега річки Тур`я.

Крім цього встановлено, що постановою слідчого СВ Перечинського ВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_3 про визнання речовим доказом та приєднання його до матеріалів кримінального провадження від 17 липня 2019 року, вантажний автомобіль марки «ЗІЛ-130», державний номерний знак НОМЕР_1 , завантажений піщано-гравійною сумішшю, та два білі мішки з відібраною для експертного дослідження сумішшю визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженні, при цьому транспортний засіб поміщено на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів Перечинського ВП, а відібрану суміш передано на зберігання в кімнату зберігання речових доказів Перечинського ВП.

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України передбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручан¬ня в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Іншими слова¬ми, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява №48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

На підставі вищенаведеного слідчій суддя дійшов висновку, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно з п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого щодо накладення арешту на майно слід задовольнити, передавши при цьому транспортний засіб на відповідальне зберігання його фактичному володільцю.

На підставі викладеного та керуючись статтями 40, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання слідчого СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , на підставі матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000317 від 17 липня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки «ЗІЛ-130», державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебуває у фактичному володінні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , піщано-гравійну суміш, яка знаходиться в кузові вищевказаного вантажного автомобіля, та порівняльні зразки піщано-гравійної суміші, які упаковано в два білі мішки, до яких прикріплено білий аркуш паперу з пояснюючим написом та підписами учасників огляду, шляхом заборони відчужувати та розпоряджатися будь-яким чином зазначеним майном.

Арештований автомобіль марки «ЗІЛ-130», державний номерний знак НОМЕР_1 передати на відповідальне зберігання фактичного володільця ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , забезпечивши слідчому у разі необхідності доступ до вказаного транспортного засобу.

Попередити ОСОБА_5 про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 388 КК України.

Виконання ухвали покласти на прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 .

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1