Справа № 215/5315/18
У Х В А Л А

Іменем України

01 серпня 2019 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

в складі: головуючого, судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
Учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в м.Кривому Розі кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ст.186 ч.2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 обвинувачується в відкритому заволодінні майном потерпілих ОСОБА_6 і ОСОБА_7 вчинених повторно в вересні 2018 р.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою на 60 днів.

Потерпілі в судове засідання не з`явилися.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 заперечували проти клопотання, зазначили, що прокурором не доведені ризики того що обвинувачений може продовжити злочинну діяльність, або переховуватись від суду. Просять змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Згідно ст.331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення, має право обрати, змінити чи скасувати запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою слідчого судді Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 30.10.2018 р. ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід тримання під вартою, який продовжено ухвалою суду від 12.06.2019 р. до 11.08.2019 р. включно.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Слідчий суддя та суд в обґрунтування обрання та продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою посилався на те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ст.186 ч.2 КК України підтверджується низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні. Крім того, ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені під час досудового слідства, об`єктивно існують, а саме: ОСОБА_8 виявляє підвищену соціальну небезпеку, може переховуватися від органів досудового слідства та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Водночас, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
П.1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Також у рішенні «Харченко проти України», ЄСПЛ зазначив, що тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався слідчий суддя при обранні обвинуваченому запобіжного заходу, а суд при продовженні дії запобіжного заходу, не змінилися. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При цьому суд зазначає, що сама тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.

Обставини особистого життя та соціальної адаптації у суспільстві свідчать про наявність певних ознак нестабільного характеру поведінки обвинуваченого у звичайному житті (враховуючи вчинення тяжкого кримінального правопорушення, поєднаного з насильством), що дає підстави стверджувати те, що домашній арешт не забезпечить належних гарантій здатності обвинуваченого самостійно дотримуватись належної процесуальної поведінки без додаткових стимулюючих факторів.

ОСОБА_4 обвинувачується в двох корисливих тяжких злочинах за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк більше 5 років.
Крім того ОСОБА_4 офіційно не працює, раніше судимий в тому числі за вчинення крадіжок та грабежу, обвинувачуєьбся у вчиненні двох грабежів вчинених через декілька місяців після звільнення з місць позбавлення волі, тому на думку вказані фактори підвищують ризик вчинення обвинуваченим повторних кримінальних правопорушень.
На думку суду в даному випадку інтереси суспільства превалюють над правами обвинуваченого щодо його особистої свободи, та недоторканості, гарантованих ст.29 Конституції України, а ухвала суду є законодавчо встановленим рішенням щодо тримання особи під вартою.

По справі слід продовжити судовий розгляд, у зв`язку з не визнанням винуватості ОСОБА_4 викликати та опитати потерпілого ОСОБА_7 та повторно викликати та опитати потерпілого ОСОБА_9 , опитати свідків які не з`являються за викликами до суду, та піддані приводу. Вчинення вказаних процесуальних дій неможливо до спливу строку дії запобіжного заходу, суд вважає необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою ще на 60 днів максимально можливий строк продовження згідно ст.331 ч.3 КПК України.

Керуючись ст.ст.177, 183, 199, 331 ч.3, 395 КПК України, рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 р. №4-р/2019, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Зав`яловка, Софіївського району, Дніпропетровської області на 60 днів до 31 жовтня 2019 р. включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд м.Кривого Рогу протягом семи днів з дня проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення ухвали суду.

СУДДЯ: