УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000728 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 125, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,
В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Нововолинського міського суду Волинської області від обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26.10.2019 р.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, оскільки ризики, котрі зазначені в ухвалі про обрання запобіжного заходу на даний час не відпали і виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник заперечили щодо даного клопотання, просили обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки він має захворювання та потребує лікування.
Заслухавши думку учасників судового провадження, суд прийшов до наступного висновку.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до п.3 ст.5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Судом встановлено, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 спливає 26.10.2019 р.
Суд бере до уваги, що ОСОБА_5 не працює, не має постійного джерела доходу, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного злочину та знову обвинувачується у вчиненні умисних корисливих злочинах, а тому є достатньо підстав вважати, що перебуваючи на волі він може продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення.
Враховуючи, що судове провадження не завершено до спливу строку тримання під вартою та визначенні ст. 177 КПК України ризики, котрі були підставами для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на час розгляду кримінального провадження не відпали, а тому відсутні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходів на більш м`який та слід продовжити йому строк тримання під вартою до 60 днів.
Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, тому згідно з ч.4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні даної ухвали не визначає розмір застави.
Щодо обгрунтування обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який з тих підстав, що обвинуваченому слід провести додаткове обстеження, котре не можна здійснити в умовах медичної частини СІЗО, то суд зазначає наступне.
Відповідно до п.2.3 «Порядку взаємодії закладів охорони здоровя Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоровя з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 року, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоровя за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО. У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоровя з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоровя.
У випадку відмови керівництва СІЗО у направленні обвинуваченого на лікування чи обстеження до обраного закладу охорони здоровя з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоровя, обвинувачений вправі звернутись до суду із клопотанням про зобов`язання провести належне медичне обстеження для встановлення наявного у нього захворювання та медичного лікування за межами слідчого ізолятора.

За таких осбавин, наявність захворювання у ОСОБА_5 і необхідність проведення додаткового обстеження для уточнення діагнозу не є підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки таке обстеження і лікування може бути здійснено відповідно до «Порядку взаємодії закладів охорони здоровя Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоровя з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту».
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 197, 331 КПК України, суд,
постановив:
клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Строк тримання під вартою обвинуваченому обчислювати з 22.10.2019 р.
Строк дії ухвали щодо продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 закінчується о 24 год. 20.12.2019 р.
Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя /-/ підпис

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_1