"17" липня 2019 р. Справа № 363/2925/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисника . ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгород обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000149 відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000149 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні висловив думку про можливість призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні, зазначив, що підстав для її зупинення чи закриття немає, підстав для повернення обвинувального акту також не вбачається. У судове засідання викликати свідків, які вказані в реєстрі матеріалів досудового розслідування. Крім того, прокурором було заявлено клопотання про продовження обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до двох місяців, оскільки існують ризики передбачені ст.177 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_4 підтримав думку прокурора щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду та продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою.

Захисником ОСОБА_5 заявлено клопотання про повернення обвинувального акта прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам статті 291 КПК України, а саме всупереч вимогам ч.4 ст.291 КПК України, під час вручення обвинувального акту ані обвинуваченому, ані захиснику не було вручено копії цивільного позову з додатками, так як він був пред`явлений під час досудового розслідування. Також зазначив, що обвинувальний акт було вручено слідчим СВ Вишгородського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_7 за дорученням прокурора (без номера та дати його видачі), що є також порушенням вимог КПК України.

Заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки прокурором не доведено наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, просив змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який, а саме на домашній арешт, так як обвинувачений має постійне місце реєстрації та проживання, одружений та має на утриманні малолітню дитину.

Обвинувачений ОСОБА_6 клопотання захисника підтримав та просив задовольнити.

Прокурор вважає, що клопотання захисника про повернення обвинувального акту та про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який не підлягають задоволенню у зв`язку із необґрунтованістю.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього документи у відповідності до положень ст.314 КПК України, яка регламентує порядок та межі підготовчого судового засідання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до 4 статті 291 КПК України, до обвинувального акта додається, зокрема: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування.

Як вбачається із змісту обвинувального акту, у даному кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування було заявлено цивільний позов.

Частиною 1 статті 293 КПК України на прокурора покладено обов`язок одночасно з переданням обвинувального акта до суду надати його копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному та його захиснику.

Зі змісту частини 4 статті 291 КПК України вбачається, що обов`язковим додатком до обвинувального акта є розписка підозрюваного та його захисника про отримання копії обвинувального акта, цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування і реєстру матеріалів досудового розслідування, при чому згідно з положеннями статті 293 КПК України надання вказаних копій є обов`язком прокурора.

Водночас розписка підозрюваного та його захисника про отримання копії цивільного позову в додатках до обвинувального акта відсутня.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги закону в частині обов`язку вручити копію цивільного позову обвинуваченому та захиснику прокурором не виконано, всупереч вимог частини 4 статті 291 КПК України.

Крім того, зазначений обвинувальний акт було вручено слідчим СВ Вишгородського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_7 за дорученням прокурора (без номера та дати його видачі).

Стаття 36 КПК України чітко визначає коло процесуальних дій, які має право виконувати процесуальний керівник у кримінальному провадженні із зазначенням можливості доручення слідчих та процесуальних дій іншій процесуальній особі у справі, окрім тих, які він має виконувати особисто, в тому числі особисте виконання вимог ст.293 КПК України, тобто без можливості їх передоручення.

Відповідно до вимог ст.293 КПК України водночас з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати його копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному та його захиснику. Однак, вручення обвинувального акта у даному кримінальному провадженні було виконано у спосіб, що не передбачений КПК України.

У судовому засіданні прокурором не заперечувався факт вручення ОСОБА_6 та його захиснику обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування саме слідчим ОСОБА_7 та не вручення копії цивільного позову з додатками.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчій, інші службові особи органів державної влади зобов`язанні неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

З огляду на викладене обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки він не відповідає вимогам ст. 291 та ст. 293 КПК України.

Щодо клопотання прокурора про продовження у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає, що воно є необґрунтованим, та таким, що задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини вказують на необхідність дотримання розумних строків тримання особи під вартою. Існування обґрунтованої підозри у скоєнні особою злочину є необхідною умовою для законності подальшого тримання її під вартою, але з часом існування лише цієї умови вже є недостатнім обґрунтуванням для продовження тримання особи під вартою.

Крім цього, підхід Європейського суду з прав людини до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як впродовж досудового розслідування, так і судового розгляду - ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою, а також необхідність тримання особи під вартою в ході судового розгляду справи має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу.

Згідно з п. 3 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожен заарештований або затриманий має право на звільнення. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями явки до суду.

Зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані.

При вирішенні клопотання прокурора, суд враховує сукупний строк перебування ОСОБА_6 під вартою, що налічує 6 місяців, та вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, з урахуванням терміну перебування під вартою, безумовно зменшилися. При цьому прокурором в ході судового розгляду не наведено належним чином обґрунтованості подальшого утримання під вартою обвинуваченого, оскільки прокурор обмежився виключно переліком ризиків без надання їм належного обґрунтування і оцінки.

Крім того, як вбачається зі матеріалів справи та було зазначено захисником в ході судового розгляду, останній має постійне місце реєстрації та проживання, де має можливість проживати разом зі своєю дружиною та донькою. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із покладенням на останнього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .

У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне відмовити у клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 існуючої міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою та змінити обвинуваченому міру запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із покладенням на останнього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України строком до двох місяців.

Разом з цим, з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_6 , суд вважає за доцільне посилити запобіжний захід шляхом застосування до обвинуваченого електронного засобу контролю.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Круючись ст.ст.177, 178, 181, 194, 291, 314-317, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000149 відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України повернути прокурору.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобів електронного контролю (браслету) строком на два місяці, тобто до 17 вересня 2019 року включно.

Звільнити ОСОБА_6 негайно з-під варти в залі суду та покласти на нього зобов`язання прибувати до суду за першою вимогою; не залишати місце постійного проживання та реєстрації АДРЕСА_1 . цілодобово.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтись в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Зобов`язати Красилівський РВ національної поліції України в Хмельницькій області негайно поставити на облік ОСОБА_6 , щодо якого застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю (браслету).

Ухвала підлягає негайному виконанню національною поліцією.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено 18 липня 2019 року о 11 годині 30 хвилин.

Головуючий ОСОБА_1