Справа № 595/381/19
Провадження № 1-в/603/14/2019
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" вересня 2019 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Монастириська заяву адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку,

за участі адвоката: ОСОБА_3 ,

прокурора: ОСОБА_5

представника Монастириського РС

філії Державної установи «Центр пробації»: ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 звернувся до Монастириського районного суду Тернопільської області із заявою про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2008 року, яким його засуджено за злочини, передбачені ч.3 ст.166, ч.3 ст.101 КК України (в редакції 1960 року) до покарання, із застосуванням ст.42 КК України (в редакції 1960 року), у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах на строк 3 роки, на підставі ст.45 КК України (в редакції 1960 року) призначене основне покарання визнано вважати умовним протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки 6 місяців із сплатою штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень в дохід держави у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

В обґрунтування зазначеної заяви посилається на те, що підставою застосування строків давності виконання вироку є поглинаюча сила часу, протягом якого призначене покарання не було виконано, що зумовлює втрату або істотне зменшення суспільної небезпеки засудженого та недоцільність виконання призначеного покарання. Крім того засуджений ОСОБА_4 з моменту набрання вироком законної сили до кримінальної відповідальності не притягувався. Також зазначає, що ОСОБА_4 при оголошенні вироку Бучацького районного суду Тернопільської області від 29.12.2008 року присутнім не був, умови виконання вироку йому не були відомі, не роз`яснено судом та КВІ Монастириського РВ УМВС України в Тернопільській області його прав та обов`язків по незалежних від ОСОБА_4 причин.
В судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 заяву підтримав з підстав зазначених у ній, просить звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. Додатково зазначив, що ОСОБА_4 не ухилявся від відбування покарання, оскільки не займав посад в правоохоронних органах.

Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, згідно ст. 539 КПК України, його неявка не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли його участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Прокурор ОСОБА_5 стосовно задоволення зазначеної заяви заперечила, вважає, що вона є безпідставною, оскільки засуджений ухиляється від відбування покарання та перебуває у розшуку, тому вважає, що перебіг строків давності зупинено.

Представник Монастириського РС філії Державної установи «Центр пробації» ОСОБА_6 в судовому засіданні заяву підтримав, вважає що ОСОБА_4 слід звільнити від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали особової справи відносно засудженого, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Судом встановлено, що вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2008 року, який набрав законної сили 14 січня 2009 року, ОСОБА_4 , визнано винним в вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.166, ч.3 ст.101 КК України (в редакції 1960 року), та призначено покарання, із застосуванням ст.42 КК України (в редакції 1960 року), у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах на строк 3 роки. На підставі ст.45 КК України (в редакції 1960 року) призначене основне покарання є умовним протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки 6 місяців з сплатою штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень в дохід держави.

Також судом встановлено, що ухвалою Бучацького районного суду від 28 листопада 2000 року стосовно ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який скасовано постановою Бучацького районного суду від 24 жовтня 2018 року.

За ст. 4 КВК України підставою виконання і відбування покарання є вирок суду, який набрав законної сили, інші рішення суду, а також закон України про амністію та акт помилування.
Стаття 5 цього Кодексу визначає принципи кримінально-виконавчого законодавства, виконання і відбування покарань. Зокрема кримінально-виконавче законодавство, виконання і відбування покарань ґрунтуються на принципах невідворотності виконання і відбування покарань, законності, справедливості, гуманізму, демократизму, рівності засуджених перед законом, поваги до прав і свобод людини, взаємної відповідальності держави і засудженого, диференціації та індивідуалізації виконання покарань, раціонального застосування примусових заходів і стимулювання правослухняної поведінки, поєднання покарання з виправним впливом, участі громадськості в передбачених законом випадках у діяльності органів і установ виконання покарань.
Підставами для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст. 80 КК України є: 1) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку; 2) неухилення особи від відбування призначеного їй покарання; 3) невчинення нею нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливого тяжкого. Частиною 2 вказаної статті передбачає, що строки давності щодо додаткових видів покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.
Згідно ст. 80 КК України перебіг строків давності виконання обвинувального вироку зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня зявлення засудженого для відбуття покарання або з дня його затримання.
Відповідно до ст. 152 КВК України однією із підстав звільнення від відбування покарання є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.
Судом встановлено, що строк давності виконання вироку щодо ОСОБА_4 не переривався і формально минув, що відповідає положенням п. 4 ч. 1 ст. 80 КК України, згідно з яким особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом десяти років у разі засудження до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкий злочин.

З матеріалів кримінальної справи також вбачається, що ОСОБА_4 при оголошенні вироку Бучацького районного суду від 29.12.2008 року присутній не був, як і відсутні належні дані, щодо вручення йому копії вищевказаного вироку. Апеляційних скарг на вказане рішення суду першої інстанції подано не було.

Наведене підтверджується також копією вироку Бучацького районного суду Тернопільської області від 29.12.2008 року, зі змісту вступної частини якого вбачається, що з 20 серпня 2004 року ОСОБА_4 перебуває в США за адресою: 243 Хайд Авеню, м.Стенфорд, штат Конектікут.

Так, відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 24.12.2015 року по справі №5-324кс15 правова природа звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності його виконання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати сама до себе правообмеження, які виходять з його змісту - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Під ухиленням від відбуття покарання слід розуміти дії засудженого, спрямовані на уникнення приведення обвинувального вироку до виконання.

В ході судового розгляду прокурором не надано жодних доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про умисне ухилення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі та вжиття належних заходів зі сторони держави щодо виконання вироку в цій частині в строки визначені ст. 80 КК України.

Щодо доводів прокурора ОСОБА_5 про те, що засуджений ухиляється від відбування покарання оскільки перебуває у розшуку, суд зазначає, що оголошення в розшук засудженого ОСОБА_4 з 20.03.2012 року було спрямоване на встановлення його місця знаходження і не свідчить про його ухилення від відбування покарання.
Також зі змісту відповіді т.в.о. начальника Монастириського ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_7 №3210/111/01-2019 від 15.07.2019 року, вбачається, що в Монастириське ВП надходили матеріали щодо вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності засудженого ОСОБА_4 за ухилення від відбування покарання від: Монастириської місцевої прокуратури та Монастириського районного сектору КВІ, однак відомості в ЄРДР на підставі вищевказаних звернень не вносились.
Наведене свідчить про те, що факт ухилення ОСОБА_4 від відбування покарання згідно вироку суду від 29.12.2008 року, був предметом розгляду уповноважених осіб Монастириського ВП при вирішенні питання щодо внесення відомостей до ЄРДР, за результатами розгляду та перевірки якого, підстав внесення відомостей до ЄРДР за даним фактом не знайдено.
Наведене підтверджується відповіддю заступника керівника Теребовлянської місцевої прокуратури ОСОБА_8 №45-3-19 від 11.07.2019 року.
Таким чином, підстав вважати, що перебіг строку давності виконання вироку Бучацького районного суду Тернопільської області від 29.12.2008 року стосовно ОСОБА_4 зупинявся, у суду не має.
Крім того, суд зазначає, що за більш ніж десять років з дня ухвалення судом вироку, ОСОБА_4 іншого правопорушення, в тому числі і нового злочину не вчинив, що свідчить за загальним правилом про «правове» виправлення засудженого, втрату ним суспільної небезпечності, а отже і застосування покарання є зайвим, оскільки воно не матиме належного карального і попереджувально-виховного впливу.

Також в матеріалах справи на засудженого ОСОБА_4 відсутні дані про те, що ОСОБА_4 був обізнаним про вид покарання та обов`язки, покладені на нього судом, порядок та умови відбування покарання з випробуванням, а також дані щодо надсилання копії вироку органу виконання покарань за місцем проживання засудженого у строки та в порядку, передбачені кримінально-процесуальним законом.

Враховуючи наведене, зважаючи, що обвинувальний вирок не було виконано у визначені строки, після ухвалення вироку ОСОБА_4 іншого правопорушення, в тому числі нового злочину не вчинив, що свідчить за загальним правилом про його виправлення, втрату суспільної небезпеки, на теперішній час є не доцільним виконання обвинувального вироку після спливу строків його виконання через втрату належного карального і превентивного впливу, тому суд приходить до висновку, що клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 29.12.2008 року, у звязку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 12, 80 КК Країни, ст.ст. 4, 5, 87, 90 КВК України, ст. ст. 8, 9, 369 - 372, 537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву адвоката ОСОБА_3 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання призначеного вироком Бучацького районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2008 року, яким його засуджено за злочини, передбачені ч.3 ст.166, ч.3 ст.101 КК України (в редакції 1960 року) до покарання, із застосуванням ст.42 КК України (в редакції 1960 року), у виді п`яти років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах на строк 3 роки, на підставі ст.45 КК України (в редакції 1960 року) призначене основне покарання визнано вважати умовним протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки 6 місяців із сплатою штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень в дохід держави, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвалу може бути оскаржено до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1