Справа № 379/460/19 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2467/2019 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

03 вересня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000032 від 06.02.2019 за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у судовому провадженні у першій інстанції та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Таращанського районного суду Київської області від 14 червня 2019 року, -

в с т а н о в и л а :
Вироком Таращанського районного суду Київської області від 14 червня 2019 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лісовичі Таращанського району Київської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з професійно-технічною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, засуджено

за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років;

за ч.2 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів остаточне покарання ОСОБА_7 призначене шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 8 років;

вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 , 06 лютого 2019 року, близько 20 години 40 хвилин, знаходячись у будинку, розташованого по АДРЕСА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у ході сварки із ОСОБА_9 , яка виникла на ґрунті ревнощів, взяв зі столу кухонний ніж та умисно завдав удар ОСОБА_9 в область живота. В результаті протиправних дій ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з ушкодженням внутрішніх органів, яке призвело до запалення черевної порожнини (перитоніт), від яких потерпілий ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у Таращанській центральній лікарні.
Крім цього, ОСОБА_7 , в травні 2014 року, на території Білоцерківського ринку, розташованого по пров. Гоголя, в м. Біла Церква Київської області, без передбаченого законом дозволу, придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи мисливський ніж, який є холодною клинковою зброєю колючо-ріжучої дії, який він носив при собі без передбаченого законом дозволу. 20.02.2019 року, о 21 годині 10 хвилин, по вул. Шевченка в м. Тараща Київської області, ОСОБА_7 був затриманий працівниками Таращанського ВП Миронівського ВП ГУ НП в Київській області, які у ході особистого обшуку вилучили у останнього мисливський ніж, який є холодною клинковою зброєю колючо-ріжучої дії.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та правильності кваліфікації його дій, вважав вирок незаконним у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. На думку прокурора, у порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку суд, визнаючи правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 як незаконне поводження зі зброєю, тобто носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу, не послався на частину статті закону України про кримінальну відповідальність у вчиненні якої він визнавався винним. Просив вирок змінити, зазначивши у мотивувальній частині вироку кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.263 КК України.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та правильності кваліфікації його дій, вважав вирок незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також невідповідністю висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Вважав, що органом досудового розслідування щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину обвинуваченим ОСОБА_7 була визнана обставиною, яка пом`якшувала його покарання, однак суд першої інстанції безпідставно її проігнорував та призначаючи обвинуваченому покарання визнав відсутність обставин, які пом`якшували його покарання. При цьому, в обґрунтування свого висновку вказав на відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів того, що обвинувачений відшкодовував збитки потерпілим, брав участь у лікуванні потерпілого ОСОБА_9 та у його похованні. На думку захисника, наведені мотиви суду першої інстанції не можуть свідчити про відсутність у обвинуваченого щирого каяття та активного сприяння у розкритті злочину з огляду на те, що добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди є самостійними обставинами, які пом`якшують покарання особи та не є взаємопов`язаними між собою. При цьому, на думку апелянта суд, призначаючи покарання обвинуваченому за ч.2 ст.121 КК України належним чином не обґрунтував свої висновки. Просив вирок змінити в частині призначеного ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.121 КК України зменшивши його до семи років позбавлення волі та остаточно призначити покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення прокурора, який вимоги апеляційної скарги прокурора підтримав та просив її задовольнити, апеляційну скаргу захисника вважав не обґрунтованою і просив залишити її без задоволення; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення обох апеляційних скарг з огляду на таке.

Вирок в частині фактичних обставин вчинення злочинів, доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів та правильності кваліфікації його дій, учасниками судового провадження не оспорюються, а тому у відповідності до вимог ч.1 ст. 404 КПК України вирок у цій частині апеляційним судом не перевірявся. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги відповідно до ч.2 ст. 404 КПК України суд не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про наявність істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, то вони є не обґрунтованими. Порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були підставою для скасування вироку колегією суддів не встановлено. Посилання прокурора на те, що судом у мотивувальній частині вироку не було зроблено посилання на частині статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає покарання за злочин, у вчиненні якого обвинувачений визнається винним є безпідставним, оскільки діям обвинуваченого у вироку судом надано належну правову оцінку із зазначенням статті та відповідної частини статті закону, передбачених Особливою частиною КК України, у вчиненні яких обвинувачений визнаний винним. Підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про незаконність вироку в частині призначеного покарання, то вони не ґрунтуються як на матеріалах кримінального провадження, так і на вимогах закону.

За змістом ч.1 і ч.2 ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Цих вимог закону суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання дотримався у повному обсязі.
Так, судом було врахована тяжкість вчинених злочинів, один із яких є тяжким, дані про особу обвинуваченого, обставину, що обтяжує покарання. Судом обґрунтовано, із наведенням відповідних мотивів було визнано відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого у тому числі і відсутність щирого каяття та активного сприяння у розкритті злочину. Вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставиною, яка обтяжує покарання. Належним чином врахувавши зазначені обставини суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого переконання про необхідність призначення покарання як за окремі злочини так і за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі. На думку колегії суддів, призначене обвинуваченому покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Висновки про неможливість застосування до обвинуваченого вимог ст. 69 і 75 КК України судом першої інстанції належним чином мотивовані. Призначене обвинуваченому покарання колегія суддів вважає таким, яке відповідає як тяжкості вчинених злочинів, так і особі обвинуваченого, підстав визнавати це покарання надмірно суворим колегія суддів не вбачає.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтоване невизнання обставинами, які пом`якшують покарання, щире каяття та сприяння у розкритті злочину, колегія суддів вважає такими, які не відповідають вимогам закону та матеріалам кримінального провадження. Так, матеріали справи не містять жодного доказу того, що обвинувачений будь-яким чином сприяв розкриттю злочину. Щодо доводів апеляційної скарги захисника в частині поведінки обвинуваченого у ході досудового розслідування, то колегія суддів звертає увагу на те, що така поведінка є звичайною поведінкою обвинуваченого на стадії досудового розслідування, коли злочин уже розкрито.
Процесуальна поведінка обвинуваченого у ході як досудового розслідування так і судового розгляду, у тому числі і визнання вини не у повному обсязі підтверджує обґрунтованість висновків суду першої інстанції про відсутність щирого каяття у вчиненні злочинів. Це указує на обґрунтованість висновків суду про відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, які є також належним чином мотивованими.
Посилання захисника на те, що судом першої інстанції не мотивоване рішення щодо відступу від мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 121 КК України колегія суддів вважає не обґрунтованим, оскільки ні нормами діючого КК України, ні нормами діючого КПК України не передбачено презумпції призначення мінімального покарання за вчинений злочин. Щодо призначеного покарання, то рішення про призначення саме цього покарання судом належним чином мотивоване, ґрунтується на вимогах закону, призначене покарання відповідає критеріям, визначеним у ч.2 ст. 65 КК України. Підстав для пом`якшення цього покарання колегія суддів не вбачає, що указує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги захисника.

Вирок Таращанського районного суду Київської області від 14 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а обидві апеляційні скарги без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Таращанського районного суду Київської області від 14 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4