ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1847/19 Справа № 212/4610/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2019 рокуу кримінальному провадженні № 0001944 стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

за участю:
прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК Україниі призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн.
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим за умисне легке тілесне ушкодження, за наступних обставин.

ОСОБА_6 09 липня 2017 року близько 15.00 години, знаходився на території подвір`я КЗ «Криворізька міська лікарня №9» ДОР» за адресою: вул..Женевська, 6Б в Покровському районі міста Кривого Рогу. В цей час на територію вказаного подвір`я зайшла раніше знайома ОСОБА_6 - ОСОБА_9 . Побачивши останню, близько 15.05 години 09 липня 2017 року, у ОСОБА_6 , на ґрунті тривалих неприязних відносин, виник раптовий умисел на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. Реалізуючи злочинний умисел ОСОБА_6 , діючи з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , з мотивів тривалої неприязні до неї, близько 15.05 годин 09.07.2017 року, умисно завдав ОСОБА_9 , яка стояла перед ним не менше трьох ударів правим кулаком в ділянки верхньої частини тулубу. ОСОБА_9 , бажаючи уникнути ударів, прикрила голову обома руками, при цьому на правій руці у неї висіла сумка. ОСОБА_6 під час нанесення ударів правою рукою, бажаючи подолати опір потерпілої, смикнув лівою рукою за сумку ОСОБА_9 , від чого остання не втрималася на ногах та впала на землю. Після цього ОСОБА_6 припинив свої злочинні дії та покинув територію вказаного подвір`я. Таким чином, в результаті протиправних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_9 було спричинено фізичного болю та тілесні ушкодження у вигляді синців задньо-внутрішньої нижньої третини лівого передпліччя, синця та садна передньої поверхні середньої третини лівого стегна, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з вироком суду, просить його скасувати та закрити кримінальне провадження. Зазначає про порушення його права на захист, оскільки не запрошено прокурором та слідчим на його вимогу захисника на досудовому слідстві, чим порушено вимоги ст. 20, 42, 48, 49 КПК України. Крім того, не надано йому пам`ятку про права та обов`язки підозрюваному, обвинувальний акт, чим порушено його процесуальні права відповідно до ст.ст. 7, 9, 10, 11, 17, 290, 291, 293 КПК України. Також, він не знайомився з матеріалами кримінального провадження на досудовому розслідуванні, чим порушено вимоги ст. 221 КПК України. Зазначає, що під час досудового розслідування з ним не проводився слідчий експеримент, свідки потерпілої сторони надавали показання в суді з чужих слів, а прямих свідків злочину не було, висновок експерта не узгоджується з показаннями свідків щодо нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілій. Крім того, потерпіла не надала медичні документи, що підтверджують її звернення за медичною допомогою в лікарський заклад.

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого, просить вирок в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з невідповідністю покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити свій вирок, яким призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. При цьому, зазначає, що суд достатньою мірою не врахував, що обвинувачений вину не визнав, а потерпіла наполягала на призначенні суворого покарання для нього.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_10 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та з підстав, викладених в ній, просили її задовольнити, вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження, а апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення.

Прокурор ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу прокурора та з підстав, викладених в ній, просила її задовольнити, вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Що стосується апеляційної скарги обвинуваченого, то заперечувала проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність.

Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила її задовольнити, а проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечувала.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіривши доводи обвинуваченого про допущення судом істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку, що вони не можуть бути визнані обґрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі, встановивши правильно фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, проаналізував, дослідив усі докази по справі та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Так, вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за який його засуджено, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими судом доказами, вказаними у вироку, а показання останнього, які він надавав на свій захист, ретельно перевірені та спростовані в ході судового розгляду в суді першої інстанції.

Як пояснила потерпіла ОСОБА_9 в суді першої інстанції в ході судового розгляду, що остання, будучи знайомою з обвинуваченим і протягом тривалого часу перебуваючи з ним в неприязних стосунках, 09.07.2017 року випадково зустрілась з ним на території подвір`я КЗ Криворізька міська лікарня №9, який наніс їй 3 - 4 удари правим кулаком у ліву частину голови, яку вона прикрила руками, бажаючи уникнути удари та після того, як вона впала на землю від того, як він смикнув лівою рукою її за сумку, останній пішов з території лікарні.

Відповідно до висновку експерта №1206 від 24.07.2017 року у ОСОБА_9 виявили синці задньо-внутрішньої поверхні нижньої третини лівого передпліччя, синець та садно передньої поверхні середньої третини стегна, які виникли від ударної дії тупого твердого предмета (предметів) з обмеженою травмуючою поверхнею та які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, давність яких може відповідати 09.07.2017 року.

При цьому, ОСОБА_6 не заперечував факт зустрічі з ОСОБА_9 на території лікарні 09.07.2017 року та виникнення сварки з нею, однак звідки в останньої побої йому не відомо, оскільки він пішов з місця конфлікту. Разом з цим, суд перевірив висунуту обвинуваченим на свій захист версію і вмотивовано спростував її у вироку, з чим погоджується і апеляційний суд.

Так, під час слідчого експерименту від 25.07.2017 року потерпіла показала механізм нанесення ОСОБА_6 ударів та їх послідовність, коли вони зустрілися 09.07.2017 року о 15 годині на території КЗ Криворізька міська лікарня №9ДОР, зокрема як правою рукою він почав наносити їй удари спершу в ділянку голови, при цьому вона підняла ліву руку вгору, бажаючи захиститися, у зв`язку з чим удар прийшовся їй на ліву руку, потім нахилила голову вперед і прикрила обома руками та в цей час ОСОБА_6 наніс їй не менше трьох ударів правим кулаком із замахом згори донизу в ділянку задньої частини голови ліворуч, далі він схопив її за сумку, яку вона утримувала в правій руці, у зв`язку з чим вона не втрималася на ногах та почала падати вперед, вдарившись передньою поверхнею лівого стегна об муровану поверхню стовпа паркану.

Згідно з висновком експерта №1246 від 26 липня 2017 року тілесні ушкодження у потерпілої могли виникнути при механізмі, вказаному нею під час проведення слідчого експерименту.

Як пояснив в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 , що він бачив 09.07.2017 року на території лікарні потерпілу, в якої зліва було червоне вухо, шия, яка повідомила, що її побив ОСОБА_6 , сама перебувала в шоковому стані, одяг вимазаний, її мобільний телефон був розібраний, оскільки випав. Він допоміг їй зібрати телефон та викликати поліцію. Крім того, свідок ОСОБА_11 повідомив, що за декілька хвилин до того, як побачив потерпілу, він бачив ОСОБА_6 зі сторони здалеку.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснила, що в цей день знаходилася на роботі в лікарні, побачила ОСОБА_9 , у якої був розбитий телефон, а з лівої сторони обличчя було червоне, одяг в багнюці та вона повідомила, що її побив ОСОБА_6 і вони викликали поліцію.

Згідно з показами свідка ОСОБА_13 , наданих в судовому засіданні в суді першої інстанції, йому подзвонила потерпіла та повідомила, що її побив ОСОБА_6 та сказала прийти, після того як прийшов до території лікарні, то побачив поліцію, а у потерпілої зліва була червона шия та вухо, потім вона з поліцією поїхали до ОСОБА_6 .

Зазначені пояснення свідків, як і покази потерпілої є незмінними, послідовними та повністю узгоджуються між собою та в сукупності опосередковано підтверджують обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення..

Апеляційний суд вважає неприйнятними доводи ОСОБА_6 , що висновок експерта не співпадає з показаннями свідків щодо нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, оскільки зазначені свідки не були безпосередніми очевидцями спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, у зв`язку з чим їхні покази не містять відомостей щодо механізму їх заподіяння останній, тому логічно, що вони не перевірялися шляхом проведення слідчого експерименту за їх участі та відповідно вирішення такого питання експертові не ставилося.

Неспроможними є доводи обвинуваченого, що потерпіла не надала медичні документи, що підтверджують її звернення за медичною допомогою в заклад охорони здоров`я, оскільки як пояснила потерпіла в судовому засіданні в суді першої інстанції працівник поліції надав їй направлення на проходження медичного огляду у відділенні судово-медичної експертизи КЗ Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи ДОР та відповідно до висновку експерта №1206 від 24.07.2017 року ОСОБА_9 була безпосередньо обстежена експертом 10.07.2017 року в приміщенні зазначеного відділення, а давність виявлених тілесних ушкоджень може відповідати 09.07.2017 року (а.с. 103-104).

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого, що з ним не проводився слідчий експеримент на досудовому розслідуванні, а лише з потерпілою, то вони розцінюються апеляційним судом як нікчемні з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 240 КПК України слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Водночас, обвинувачений не надавав будь-яких показань щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілій та взагалі заперечував свою причетність до цього, у зв`язку з чим були відсутні підстави для проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого.

Твердження обвинуваченого про істотне порушення норм кримінального процесуального закону в частині не надання копії процесуальних документів, а саме пам`ятки про права та обов`язки підозрюваного, обвинувального акту, спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, згідно розписки, власноруч підписаною обвинуваченим, останньому вручено копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування 28.07.2017 року (а.с. 8), а при врученні повідомлення про підозру 27.07.2017 року йому також було роз`яснено та вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, про що свідчить його особистий підпис (а.с.114).

Також, згідно з врученою пам`ятки про процесуальні права та обов`язки підозрюваного, ОСОБА_6 було роз`яснено його права, зокрема, і щодо права, передбаченого п. 3 ч. 3 ст. 42 КПК України, на першу вимогу мати захисника, у тому числі і на отримання послуг захисника за рахунок держави у випадку відсутності коштів на оплату таких послуг, у зв`язку з чим безпідставними є доводи обвинуваченого про порушення його права на захист.

При врученні повідомлення про підозру, ОСОБА_6 зазначив, що з нею не згоден. Разом з тим матеріали справи не містять заяв або клопотань обвинуваченого про призначення йому захисника на стадії досудового розслідування. Також ОСОБА_6 мав право оскаржити рішення про відмову в наданні йому захисника у разі наявності такого клопотання до слідчого судді, однак матеріали справи не містять відомостей про оскарження такого рішення та не додані до апеляційної скарги.

Крім того, на першу вимогу ОСОБА_6 судом першої інстанції був призначений йому захисник з безоплатної вторинної правової допомоги, а згодом йому призначено іншого захисника через різну правову позицію щодо захисту (а.с. 24, 82).

Неспроможними є твердження ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про порушення ст. 221 КПК України щодо не знайомлення його з матеріалами кримінального провадження на досудовому розслідуванні, оскільки відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному 28.07.2017 року о 12 год. був наданий доступ до матеріалів досудового розслідування та вимоги ст. 290 КПК України щодо відкриття сторонам матеріалів кримінального провадження були виконані. Окрім цього, під час підготовчого судового засідання та судового розгляду обвинувачений не заявляв в суді першої інстанції про порушення його права на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, відповідних клопотань також не подавав. Разом з тим, такі пояснення ОСОБА_6 з`явилися на стадії апеляційного провадження, що розцінюється судом як спосіб захисту від висунутого обвинувачення.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого зводяться до особистого тлумачення норм процесуального закону та аналізу і переоцінки одиничних непрямих доказів, при цьому, оцінює такі докази вибірково та відокремлено від інших, ігноруючи всю їх сукупність та системність.
Таким чином, з матеріалів кримінального провадження, журналу судового розгляду та його звукозапису слідує, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності до закону клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту і, відповідно до ст. 374 КПК України, виклав переконливі мотиви в її спростування, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку та правильно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а й кару. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який є пенсіонером, раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.
Апеляційний суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та всі обставини справи,вважає, що обраний судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 вид і розмір покарання є законним, обґрунтованим і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним інших кримінальних правопорушень. А тому вважати призначене ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через м`якість апеляційний суд підстав не вбачає.
При цьому апеляційний суд констатує, що прокурором в апеляційній скарзі не наведено належного обґрунтування, що покарання у виді 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є явно несправедливим і недостатнім для виправлення та попередження вчиненню обвинуваченим інших злочинів, а покарання в розмірі саме 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є необхідним та достатнім для досягнення цілей покарання.
За таких обставин,апеляційний суд вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні не встановлено.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційних скарг обвинуваченого та прокурора, у зв`язку з чим вони задоволенню не підлягають, а відтак вирок суду слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

_____________________ ______________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4