Постанова

іменем України
13 листопада 2019 року м. Київ
справа № 705/4040/16-к

провадження № 513141км19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги потерпілої ОСОБА_6 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 21 березня 2019 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000261, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, останнього разу за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 березня 2010 року за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 140 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Христинівського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь потерпілих: ОСОБА_8 25 941,80 грн, ОСОБА_9 44 225,99 грн та ОСОБА_6 25 000 грн, а також на користь останньої 500 000 грн моральної шкоди.

Вирішено питання речових доказів та судових витрат у цьому кримінальному провадженні.

Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 12 лютого 2016 року близько 14:00 шляхом пошкодження замка вхідних дверей проник до квартири АДРЕСА_2 , звідки повторно таємно викрав майно та гроші ОСОБА_8 , спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 25 941,80 грн.

15 березня 2016 року близько 16:00 ОСОБА_7 шляхом пошкодження замка вхідних дверей проник до квартири АДРЕСА_3 , звідки повторно таємно викрав майно ОСОБА_10 на загальну суму 14 075 грн та ОСОБА_11 на суму 475 грн.

16 березня 2016 року близько 16:00 ОСОБА_7 шляхом пошкодження замка вхідних дверей проник до квартири АДРЕСА_4 , звідки повторно таємно викрав майно та гроші ОСОБА_6 , спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 37 687,92 грн.

30 березня 2016 року близько 14:00 ОСОБА_7 шляхом пошкодження замка вхідних дверей проник у квартиру АДРЕСА_5 , звідки повторно таємно викрав майно та гроші ОСОБА_12 , спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 47 025,99 грн.

Апеляційним судомЧеркаської області ухвалою від 21 березня 2019 року вирок Христинівського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2016 року залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_6 порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість. Вказує на те, що рішення суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК належним чином не обґрунтоване та прийняте без урахування ступеня тяжкості вчиненого ним злочину та особи засудженого. Стверджує, що апеляційний суд не навів докладних мотивів прийнятого рішення, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, висловлює вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. На думку прокурора, апеляційний суд належним чином не врахував тяжкості злочину та особи винного і необґрунтовано погодився з рішенням місцевого суду про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, що призвело до призначення йому м`якого покарання. Вказує, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів його апеляційної скарги, не дав відповідей на них та не навів підстав для залишення їх без задоволення.

Позиції інших учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор підтримав касаційну скаргу.

Мотиви Суду
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК у касаційних скаргах не оспорюються.
Відповідно до вимог ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів
Згідно зі ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Законодавець надав дискреційні повноваження судам при призначенні покарання, а також при визначенні можливості звільнення від відбування покарання з випробуванням. Однак така дискреція діє лише в межах, установлених законом. Отже, суд, реалізуючи свої повноваження, має навести правові підстави та переконливі мотиви, які є достатніми для постановлення рішення.
Статтею 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) передбачено, що ухвала апеляційного суду має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Відповідно до вимог ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Вказаних приписів закону апеляційний суд не дотримався.
З матеріалів кримінального провадження видно, що потерпілі ОСОБА_6 і ОСОБА_9 , а також прокурор, не погодившись з вироком місцевого суду, подали апеляційні скарги, у яких порушували питання про його скасування та ухвалення нового у зв`язку з необґрунтованим звільненням ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, що призвело до невідповідності призначеного йому покарання тяжкості злочину та особі винного через м`якість.
Переглядаючи кримінальне провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, а призначене йому покарання із застосуванням ст. 75 КК відповідає вимогам статей 50, 65 КПК.
При цьому апеляційний суд урахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_13 злочинів, дані про особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, раніше судимий, не перебуває на обліку у лікаря психіатра, має на утриманні матір, яка має інвалідність першої групи, а також обставини, які пом`якшують покарання щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне часткове відшкодування завданих матеріальних збитків потерпілим.
Погоджуючись із висновком суду про можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування призначеного покарання, апеляційний суд у своєму рішенні зазначив про урахування критичної оцінки засудженим своїх дій, що свідчить про його намір стати на шлях виправлення та перевиховання.
Однак суд не в повній мірі взяв до уваги, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, дані про його особу, який був раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, проте належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив чотири епізоди крадіжок чужого майна з проникненням у житло, а також конкретні обставини справи. Зокрема, суд не врахував способу проникнення засудженого у житло потерпілих, а саме шляхом пошкодження замків вхідних дверей, та розмір викраденого. Ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не став та своїх протиправних дій критично не оцінює.
Як убачається з матеріалів провадження, в апеляційних скаргах потерпілі та прокурор посилались на безпідставне урахування місцевим судом при призначенні покарання позитивної характеристики ОСОБА_7 з місця роботи та добровільного часткового відшкодуванням завданих матеріальних збитків потерпілим, оскільки засуджений непрацевлаштований та викрадене ним майно частково повернуто потерпілим завдяки діям працівників поліції під час досудового розслідування.
Проте апеляційний суд усіх доводів потерпілих та прокурора не перевірив, відповідей на них не дав, а прийняте рішення належним чином не мотивував. Також суд не навів переконливих мотивів про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 без реального відбування призначеного покарання.
За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок апеляційного суду про правильність застосування ст. 75 КК і справедливість призначеного ОСОБА_7 покарання є необґрунтованим.
Таким чином, допущені апеляційним судом порушення є істотними, оскільки перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому касаційні скарги потерпілої та прокурора підлягають задоволенню, а ухвала апеляційного суду скасуванню та призначенню нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах потерпілих та прокурора, надати на них вичерпні відповіді та з додержанням вимог статей 370, 419 КПК постановити законне, обґрунтоване та умотивоване судове рішення.
При цьому в разі невстановлення нових обставин, що мають значення при призначенні покарання і за тих самих даних про особу ОСОБА_7 покарання призначене із застосуванням ст. 75 КК є несправедливим внаслідок м`якості.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційні скарги потерпілої ОСОБА_6 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 21 березня 2019 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3