Ухвала
25 жовтня 2019 року

м. Київ
справа № 192/2621/16-к
провадження № 51-971 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 липня 2019 року,
встановив:
У касаційній скарзі захисником порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що скаргу подано без додержання пунктів 4 та 5 ч. 2, ч. 3 цієї статті.

Згідно зі ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у ст. 438 КПК України,

а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі

ст. 436 КПК України. В обґрунтуванні обов`язково слід навести мотиви, чому особа вважає рішення незаконним, тобто в чому полягає неправильність застосування норм матеріального і/або процесуального права.

Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону захисник не дотримався.

Відповідно до вимог ст. 433 КПК суд касаційної інстанції не уповноважений перевіряти оспорюваних рішень на предмет неповноти розгляду, невідповідності висновків у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, а при здійсненні перегляду виходить із фактичних обставин, установлених судами нижчого рівня.
Не погоджуючись із оскарженими судовими рішеннями, захисник у скарзі фактично посилається на невідповідність висновків судів, викладених у рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження. Проте, такі доводи відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки судом касаційної інстанції. Крім того, захисник допускає суперечності у касаційній скарзі. Так, обґрунтовуючи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, вказує, що судами обох інстанцій безпідставно не враховано як пом`якшуючі обставини щире каяття та активне сприяння засудженого розкриттю злочину, разом з тим, заперечує кваліфікацію за пред`явленим обвинуваченням за ч. 2 ст. 186 КК.
У поданій скарзі відсутня вимога до суду касаційної інстанції, яка повинна узгоджуватись з положеннями ст. 436 КПК.
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК якщо особа не бажає брати участь у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
Таким чином, недодержання захисником вимог, передбачених ст. 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
Враховуючи наведене та керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2016 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 липня 2019 року залишити без руху, надавши йому десятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3