УХВАЛА
26 липня 2019 року

м. Київ
справа № 464/5825/17
провадження № 51-3650ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Сихівського районного суду міста Львова від 12 лютого 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 02 травня 2019 року,
встановив:
За вироком Сихівського районного суду міста Львова від 12 лютого 2019 року, залишеним без змін апеляційним судом, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі статті 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
У касаційній скарзі засуджений не погоджується із судовими рішеннями, порушує питання про їх скасування та призначення нового розгляду в суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Перевіривши касаційну скаргу на дотримання вимог кримінального процесуального закону, Суд дійшов висновку, що її слід залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків з огляду на таке.
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) встановлені вимоги, яким повинна відповідати касаційна скарга. Зокрема, у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи до суду, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржуваних судових рішень.
Відповідно до частини 1 статті 438 КПКпідставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (стаття 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (стаття 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (стаття 414 КПК).

При цьому слід зазначити, що відповідно до статті 433 КПКсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Разом з тим, засуджений, хоча і посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, однак своєї точки зору належним чином не обґрунтовує, з огляду на положення статей 412 КПК, та не зазначає, як саме ці порушення вплинули на законність постановлених судових рішень.

Не містить касаційна скарга і вказівок на те, які саме доводи його апеляційної скарги залишилися поза увагою апеляційного суду та не були належним чином розглянуті, всупереч вимогам статті 419 цього Кодексу.
Натомість за змістом касаційної скарги засуджений висловлює свою думку щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження. Проте вказані обставини, в силу статті 438 КПК, не можуть слугувати підставою для здійснення провадження судом касаційної інстанції.

Вищенаведені недоліки касаційної скарги перешкоджають Суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження.

Керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху і встановити йому п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3