ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області Справа № 477/2529/19
Провадження 1-кп/477/247/19
УХВАЛА
про зміну запобіжного заходу

23 жовтня 2019 року місто Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора та захисника про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000880 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 263, частиною 2 статті 15, пунктами 1,2,5 частини 2 статті 115 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
законного представника потерпілої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Жовтневого районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 263, частиною 2 статті 15, пунктами 1,2,5 частини 2 статті 115 КК України.
У підготовчому судовому засіданні 23 жовтня 2019 року від прокурора ОСОБА_6 надійшло клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Обґрунтовуючи клопотання прокурором зазначено, що відносно ОСОБА_4 05 вересня 2019 року слідчим суддею Ленінського районного суду м. Миколаєва обрано міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 54 доби, до 28 жовтня 2019 року включно. Вказала, що ризики, які були підставою для обрання такого виду запобіжного заходу продовжують існувати. Зокрема, послалась на наявність ризику щодо можливості у обвинуваченого переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків та вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, не має стабільного джерела доходу та офіційно не працевлаштований. Крім того, зазначила, що обвинувачений неодноразово погрожував потерпілій ОСОБА_8 фізичною розправою, а на свідка ОСОБА_10 може незаконно впливати.
Обвинувачений ОСОБА_4 проти задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою заперечував, просив застосувати до нього більш м`який вид запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.
Захисник ОСОБА_9 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, подав клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Клопотання про зміну запобіжного заходу вмотивовано тим, що за висновком Конституційного Суду України, викладеним в рішенні від 23 листопада 2017 року №1-р/2017, продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність (частина друга статті 29 Конституції України). Вказував, що станом на теперішній час існує ряд певних нових обставин, які є підставами для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід. Зокрема, підозра ОСОБА_4 у закінченому замаху на умисне вбивство двох або більш осіб, малолітньої дитини, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб є не обґрунтованою, органом досудового розслідування не встановлено наявність в дія ОСОБА_4 ознак як об`єктивної так і суб`єктивної сторони складу інкримінованих йому злочинів. Указані прокурором ризики є в повній мірі не доведеними, тому уважав, що відносно обвинуваченого достатньо застосувати запобіжний захід у виді домашнього цілодобового арешту з носінням електронних засобів контролю.
Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 клопотання прокурора підтримали та просили його задовольнити, заперечували проти задоволення клопотання захисника адвоката ОСОБА_9 .
Потерпіла ОСОБА_8 вказала, що після скоєння обвинуваченим злочину проти неї, вона щодня хвилюється за своє життя. Підтвердила, що до вчинення злочину, обвинувачений їй погрожував шляхом надсилання смс-повідомлень.
Ураховуючи, що складання ухвали суду вимагає значного часу, колегія суддів, на підставі частини другої статті 376 КПК України, обмежилась складанням і оголошенням резолютивної частини ухвали.
Заслухавши думки учасників судового провадження, показання свідка ОСОБА_11 , яка допитана судом у межах клопотання про зміну запобіжного заходу, перевіривши надані матеріали клопотань прокурора та захисника, дослідивши докази по вказаним матеріалам, колегія суддів установила наступне.
05 вересня 2019 року ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 54 дні, до 28 жовтня 2019 року включно.

Підставою для обрання такого виду запобіжного заходу та продовження його дії стали негативні характеризуючи дані про особу обвинуваченого, відсутність в нього офіційного місця роботи та соціальних зв`язків, можливість переховуватися від суду, впливати на потерпілих, свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.
На думку прокурора, станом на день розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою, ризики, які були підставою для обрання такого виду запобіжного заходу на стадії досудового розслідування не відпали та продовжують існувати.
Колегія суддів не може погодитись з вказаною позицією прокурора з огляду на таке.
Згідно з частиною першою статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Частиною першою статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2017 року №1-р/2017, Конституційний Суд України вказав, що продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у частині другій статті 29 Конституції України, згідно з якою «ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом». Висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.
З огляду на частину 8 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року у справі №14-рп/2003, тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.
Згідно пункту 36 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Адам`як проти Польщі (Adamiak v Poland), 20758/03,19 грудня 2006 року) в світлі вже встановленої практики Європейського суду наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення.
Системний аналіз норм КПК України вказує на те, що факт скоєння обвинуваченим тяжкого кримінального правопорушення без наявності інших істотних підстав в сукупності, не може бути беззаперечною підставою для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Наявність ризику у виді впливу на потерпілих, свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений обізнаний про місце проживання свідків та потерпілих, тривалий час погрожував потерпілій ОСОБА_8 фізичною розправою, а свідок ОСОБА_10 є близьким другом обвинуваченого, в достатній мірі належними та допустимими доказами не підтверджений.
Пояснень потерпілих під час обговорення клопотання прокурора та захисника щодо запобіжного заходу для підтвердження наявності ризиків є недостатньо, оскільки такі пояснення не є належними доказами, з огляду на приписи частини другої статті 84 КПК України.
При цьому, позиція щодо можливого впливу обвинуваченого на свідка ОСОБА_10 через дружні відносини та про можливість продовжити кримінальне правопорушення є припущенням сторони обвинувачення.
На думку колегії суддів обставини, які свідчать про те, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою є такими, що станом на час судового розгляду кримінального провадження частково зменшилися, а тому відсутні підстави для обрання такого найсуворішого запобіжного заходу.
У ході судового розгляду колегія суддів установила наявність підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки зазначений запобіжний захід буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Так, допитана у підготовчому судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_11 , яка є матір`ю обвинуваченого, зазначила, що має у власності житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 та може проживати зі своїм сином під час судового розгляду. Указувала на позитивні риси характеру свого сина, який є її єдиною опорою в житті. Просила застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту, гарантувала взяти свого сина на повне утримання та виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
У підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, має адресу постійної реєстрації за місцем проживання в АДРЕСА_1 , проживає у вказаному будинку разом з матір`ю та рідним братом, має соціальний статус учасника бойових дій, проходив військову службу за контрактом та нагороджений грамотою та медалями «За оборону рідної Держави», «За оборону Авдіївки», позитивно характеризується за місцем проживання та служби в ЗСУ.
Зазначені дані про особу обвинуваченого свідчать про зменшення ризиків.
У відповідності до частини 3 статті 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Відповідно до частини першої статті 176 КПК України запобіжними заходами є особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.
Зазначені запобіжні заходи є альтернативними відносно один до одного.
Згідно статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Частиною п`ятою статті 181 КПК України передбачено право працівників органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Застосування електронних засобів контролю полягає у закріпленні на тілі обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Такий пристрій має бути захищений від самостійного знімання, пошкодження або іншого втручання в його роботу з метою ухилення від контролю та сигналізувати про спроби особи здійснити такі дії (стаття 195 КПК України).
Колегія суддів уважає застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту та дійшла висновку про обґрунтованість клопотання захисника, що є наслідком його задоволення в повному обсязі.
Керуючись статтями 177, 183, 194, 196, 314, 315 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 відмовити.

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю та заборонити останньому залишати цілодобово житловий будинок, в тому числі господарські будівлі та споруди за місцем реєстрації його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_4 за першою вимогою суду прибувати до Жовтневого районного суду Миколаївської області, утриматися від спілкування з потерпілими та свідками, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Встановити строк дії ухвали 60 днів до 21 грудня 2019 року включно, яка діє з 23 жовтня 2019 року.

Ухвала може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга може бути поданою через Жовтневий районний суд Миколаївської області.

Повний текст ухвали оголошено 25 жовтня 2019 року о 08 годині 15 хвилин.

ГОЛОВУЮЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_12

СУДДІ ОСОБА_13

ОСОБА_14