ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2833/19 Справа № 192/1457/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
засудженого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2019 року про відмову у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_7 , поданої в інтересах засудженого ОСОБА_8 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Десна, Козелецького району Чернігівської області, громадянина України, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:
-11 жовтня 2018 року вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України, зміненим ухвалою Дніпровського апеляційного суду в частині покарання від 30.01.2019 року, до 3 років 4 місяців позбавлення волі,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_7 , поданої в інтересах засудженого ОСОБА_8 , про умовно дострокове звільнення.
Рішення суду обґрунтовано тим, що заява про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є суто формальною. Разом з тим сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_8 зазнає позитивних змін. До того ж процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, однак, жодного доказу, який свідчив би про виконання ОСОБА_8 суспільно корисної праці, соціально виховної роботи, загальноосвітнього і професійно-технічного навчання, громадського впливу, що засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою та зразковим ставленням до праці довів своє виправлення, суду не представлено.
Зважаючи на те, що ОСОБА_8 був засуджений за злочини проти власності, неодноразово звільнявся з випробувальним терміном, однак на шлях виправлення не ставав, обов`язки, покладені на нього ст. ст. 75, 76 КК України, не виконував, що дає суду підстави вважати, що засуджений схильний до вчинення злочинів, належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, а його поведінка та ставлення до праці під час відбування покарання на даний момент несе лише формальний характер.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2019 року та задовольнити клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою.
Зазначає, що прогрес у напрямку виправлення, який засуджений зробив, а також зміни, які він зазнав, призводять до невиправданого його подальшого позбавлення волі, адже для цього відсутні обґрунтовані підстави.
Вказує на те, що за період відбування покарання в місцях позбавлення волі ОСОБА_8 характеризується добре, має зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, у відношенні до засуджених не конфліктний, вину у скоєному злочині усвідомив, кається, а також останній має хвороби, а саме ВІЧ 4 стадії, гепатіт С та туберкульоз.

Засуджений та його захисник, кожен окремо, в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу і з підстав, викладених в скарзі, просили її задовольнити.
Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала ухвалу суду законною та обґрунтованою і просила залишити її без змін, а скаргу без задоволення.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Дослідивши надані матеріали, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи апелянта про наявність підстав для застосування в данному випадку умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, апеляційний суд вважає безпідставними.
Згідно з матеріалами провадження та технічної фіксації судового розгляду, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження і прийшов до обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Зі змісту частини другої статті 50 КК України слідує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Таким чином, з вищенаведеної статті вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці за весь час відбування покарання, а також досягнення цілей покарання.
Як слідує із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
З матеріалів провадження видно, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, за період відбування покарання характеризується посередньо, стягнень та заохочень немає, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не приймає участь в реалізації программ диференційованого виховного впливу, у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи.
26.04.2018 року комісією установи було відмовлено в застосуванні ст. 101 КВК України, як особі, що не стає на шлях виправлення, та 26.04.2019 року було відмовлено в застосуванні ст. 81 КК України, як особі, що не довела свого виправлення.
Таким чином, доводи апелянта про те, що засуджений досяг прогресу у напрямку виправлення та зазнав змін, спростовуються вищевикладеним.
Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Таким чином, відсутні фактичні обставини, які б свідчили, що ОСОБА_8 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки останній навіть не працевлаштований на виробництві установи.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд доходить висновку, що твердження апелянта, що засуджений довів своє виправлення і готовий до правослухняної поведінки без відбування покарання є голослівними, оскільки матеріали провадження свідчать про недосягнення такої мети покарання як виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.
Оскільки умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, апеляційний суд дійшов висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення в даному випадку є передчасним.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання умовно-достроково і вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, підстав для її зміни чи скасування апеляційним судом не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2019 року про відмову у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_7 , поданої в інтересах засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4