ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/8312/17 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/475/19 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч. 3 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Червонозавдського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2018 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Червонозавдського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2018 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Великописарівка, Великописарівського району, Сумської області, українця, громадянина України, з середньою освітою,неодруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-11.11.2011 року вироком Дергачівського районним суду Харківської області за ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання із іспитовим строком на 2 роки,
-05.06.2014 року вирокомЧервонозаводського районного суду міста Харкова за ч.1 ст.187, ст.186, ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, звільнений 01.08.2017 року за відбуттям строку покарання,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 засудженний вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова за ч.1 ст.187, ст.186, ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, звільнившись 01.08.2017 за відбуттям строку покарання, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення і переховування не став, і знову вчинив умисне кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.
Так, 03.10.2017 року о 16 годині 2 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні торгового центру Таврія-В», що розташований за адресою: м. Харків, пр-т. Гагаріна, 30, маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою наживи побачив, що у ячейці камери схову № «38» вищевказаного супермаркету знаходиться жіноча сумка.
Так, ОСОБА_7 , вирішив таємно викрасти сумку, та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до скляної дверці ячейки №38, яка була зачинена на врізний замок, ключем від іншої ячейки, який був у нього в наявності, відчинив замок ячейки камери схову №«38», тим самим незаконно проник до ячейки камери схову торгового центру «Таврія-В», звідки таємно викрав жіночу сумку темно-синього кольору, яка для потерпілої матеріальної цінності не становить. У середині вказаної сумки знаходився мобільний телефон ТМ «Самсунг», модель Galaxy J3, на 8 ГБ, золотого кольору, вартість якого, згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №4970 від 08.11.2017 становить 1785 гривень, а також мобільний телефон ТМ «Нокиа» на 2-сим карти, посвідчення ветерана праці на ім`я ОСОБА_10 , які для потерпілої матеріальної цінності не становлять. Після чого ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_7 своїми діями завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1785 гривень..

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_7 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 подали на нього апеляційну скаргу.

До початку апеляційного розгляду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 відмовився від своєї апеляційної скарги, на підставі ч.1 ст.403 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи обґрунтованості засудження та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, на підставі ст.75 КК України.

Обґрунтовуючи свою вимогу обвинувачений посилається на те, що при призначенні покарання суд не врахував, що він має постійне місце реєстрації та мешкання; на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; свою вину у вчиненому злочині визнав повністю та щиро покаявся; відшкодував завдану шкоду; допомагав встановленню істини по справі під час досудового розслідування та судового розгляду. Вважає, що судом не враховано, що з моменту злочину пройшов тривалий проміжок часу, а тому на даний час його дії втратили суспільну небезпечність, внаслідок чого він перестав бути суспільно-небезпечною особою і його перевиховання можливо без реального позбавлення волі.

Крім того, в своїх апеляційних доводах обвинувачений також зазначає, що на даний час в його житті багато чого змінилося, він працевлаштувався, однак неофіційно, змінив своє відношення до вчиненого та до подальшого життя взагалі, у зв`язку з чим просить звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Вислухавши доповідь судді; доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту і просили пом`якшити призначене покарання ОСОБА_7 ; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи та оскаржуваний вирок, колегія суддів, вважає, що подана апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Дії обвинувачених кваліфіковано правильно, висновки суду стосовно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу ОСОБА_7 та обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме.

Суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який неодружений, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий, за скоєння корисливих злочинів, останній раз вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова за ч.1 ст.187, ст.186, ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, звільнившись за відбуттям строку покарання, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення і переховування не став та вже через 2 місяці знову вчинив умисний злочину проти власності.
Відповідно до ст. 66 КК України судом встановлено наявність обставин, що пом`якшують покарання, у виді щирого каяття та добровільного відшкодування матеріальної шкоди у сумі 5000 грн.
Обставиною, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом враховано рецидив злочинів.
Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, що належить призначити обвинуваченому ОСОБА_7 .
З урахуванням зазначеного, на думку колегії суддів, суд призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України та з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання скоєння ним нових злочинів.

Підстав вважати призначене судом першої інстанції покаранняявно несправедливим, у зв`язку з його суворістю, колегія суддів не вбачає. Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність звільнення його від відбування покарання з випробуванням, з урахуванням фактичних обставини кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого злочину та даних про його особу, який неодноразово засуджувався, належних висновків для себе не зробив, продовжив свою злочинну діяльність та знову вчинив тяжкий, умисний злочин, на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_7 є суспільно-небезпечною особою і своєю поведінкою не доводить свого виправлення.

Колегія суддів також критично оцінює доводи апелянта щодо необхідності застосування до нього положеньст.75 КК Україниз підстав того, що з моменту вчинення злочину пройшов тривалий проміжок часу та на даний час вінперестав бути суспільно небезпечною особою, адже обвинувачений раніше вже звільнявся від відбування покарання з випробуванням, але під час іспитового строку вчинив нові тяжкі злочини проти власності, у зв`язку з чим за останнім вироком йому було призначено покарання у виді позбавлення волі з реальним відбуттям.

Крім того, після відбуття покарання за вироком Червонозаводського районного суду міста Харкова від 05.06.2014 року через незначний час (2 місяці) вчинив новий тяжкий злочин проти власності за цим кримінальним провадженням, що об`єктивно свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.
Обвинуваченим ОСОБА_7 не наведено в своїй апеляційній скарзі інших обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому та могли свідчити про явну суворість призначеного покарання за ч.3 ст.185 КК України, а також необхідності його звільнення від відбування покарання з випробуванням. Цих обставин також не надано стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.
Враховуючи вищезазначене, колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни оскаржуваного вироку.
Керуючись ст.ст.405,407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Червонозавдського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2018 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді