Справа №766/2439/16-к
н/п 1-кп/766/1398/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю:

секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

захисника: ОСОБА_4

підозрюваного: ОСОБА_5

під час розгляду клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 12.01.2016 року за №0000133, якому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

встановив:
Судовий розгляд даного кримінального провадження здійснюється Херсонським міським судом Херсонської області.

ОСОБА_5 оголошено підозру про те, що він 10.01.2016 року, близько 05:00 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_6 спить, шляхом вільного доступу таємно, викрав майно, яке належить ОСОБА_7 , а саме ноутбук марки Асус №-61D, вартістю 4500 грн. та жіночих сережок вартістю 46,05 грн., чим завдав матеріальну шкоду ОСОБА_6 , на загальну суму 4546,05 грн.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про призначення стосовно ОСОБА_5 амбулаторної психіатричної експертизи з метою оцінки ступеня її небезпечності на даний час, посилаючись на те, що після проведення попередньої експертизи сплинуло 6 місяців.

Заслухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи та проаналізувавши викладені в клопотанні захисника доводи, суд дійшов висновку, що воно підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 503 КПК України примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» №7 від 03.06.2005 року, для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

Відповідно до п. 16 тієї ж самої постанови ПВСУ не можна застосовувати примусові заходи медичного характеру, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння в стані, зокрема, неосудності до винесення судом ухвали (постанови) одужала або її психічний стан змінився настільки, що вона перестала бути небезпечною для себе чи інших осіб.

При цьому, у ст. 95 КК України визначено, що огляд особи комісією лікарів психіатрів для вирішення питання про наявність підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру має проводитися не рідше одного разу на 6 місяців.

З матеріалів справи видно, що судово психіатрична експертиза стосовно ОСОБА_5 , на висновках якої ґрунтується клопотання прокурора, яке є предметом розгляду у даній справі, була проведена під час досудового розслідування 12 квітня 2016 року (висновок судово психіатричного експерта №177, т. 2, а.п. 107-11), тобто з того моменту на даний час сплинуло більше 6 місяців.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого прокурором клопотання і з метою забезпечення всебічного та повного вирішення питань, визначених у ст. 513 КПК України, зокрема щодо того, чи слід на даний час застосовувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які, вважає за необхідне таке клопотання задовольнити.

Вирішуючи питання про умови, в яких має бути проведено обстеження обвинуваченого (амбулаторно чи в умовах стаціонару), суд виходить з наступного.

За положеннями ч. 2 ст. 509 КПК України стаціонарна психіатрична експертиза проводиться у разі необхідності здійснення тривалого спостереження та дослідження особи.

При цьому, за змістом роз`яснень, які містяться у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» №8 від 30.05.97, із змінами, питання про поміщення особи у медичний заклад для тривалого спостереження за ним в умовах стаціонару вирішується за мотивованою пропозицією експерта.

З огляду на наведене, суд вважає, що на даний час для дослідження психічного стану ОСОБА_5 слід призначити амбулаторну судово психіатричну експертизу.

Керуючись ст. 95 КК України, ст.ст. 101, 242,369,376, 503, 509 КПК України, суд, -

постановив:
Призначити у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР 12.01.2016 року за №0000133, щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, амбулаторну судово психіатричну експертизу.

Проведення експертизи доручити Комунальному закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня».

На вирішення експертизи поставити наступні запитання:

Чи страждає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на даний час якими небудь психічними захворюваннями або розладами психічної діяльності?

Якщо так, то якими саме, і чи потребує його психічний стан на даний час застосування до нього примусових заходів медичного характеру і яких саме?

Попередити експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

Для проведення експертизи направити до Комунальному закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня» матеріали справи.

Встановити строк проведення експертизи та надання суду відповідного висновку один місяць з дня надходження матеріалів до експертної установи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1