Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3615/18
Провадження №: 1-кп/332/56/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 серпня 2019 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1
секретаря - ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований у АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 24.12.2014 Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.;

- 15.06.2015 Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст.213 КК України засуджено до покарання у вигляді 150 годин громадських робіт;

- 23.06.2015 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнено з іспитовим строком на 1 рік;

- 23.04.2018 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 15 ч.3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі.

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 389 КК України,
В С Т А Н О В И В:

13.09.2018 приблизно о 22.30 годині, ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, знаходячись на прибудинковій території у дворі будинку АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, викрав одну секцію поштової скриньки, яка складається з восьми ящиків, вартістю 1144 гривень з ПДВ, що належить КП «Запоріжремсервіс», спричинивши матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України в наступній редакції:
« ОСОБА_5 вироком Заводського районного суду міста Запоріжжя від 24.12.2014 засуджений за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2017 вказане покарання замінене покаранням у вигляді 50 годин громадським робіт. Засуджений ОСОБА_5 20.12.2017 поставлений на облік у Заводському районному секторі Запорізького МР відділу з питань пробації Південно-Східного МРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації МЮ, та був ознайомлений інспектором Заводського районного сектору Запорізького МРВ з питань пробації з порядком та умовами відбування покарання.
Однак, в період часу з 10.01.2018 по 30.03.2018 ОСОБА_5 , будучи особою засудженою до покарання у виді громадських робіт, діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт, достовірно знаючи про те, що він зобов`язаний виконувати законне рішення суду у вигляді 50 годин громадських робіт, порушуючи порядок та умови відбування даного виду покарання, будучи попередженим 09.01.2018 про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт за ст. 389 КК України до Комунального підприємства «Титан», де мав відбувати покарання, не з`явився, до виконання громадських робіт не приступив, а продовжував ухилятися від відбування призначеного вироком суду покарання без поважних на те причин».

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 свою провину визнав у повному обсязі, щиро кається у скоєному, своїми показами підтвердивши обставини, викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що він дійсно був засуджений Заводським районним судом 24.12.2014 року до штрафу у розмірі 850 грн., який йому ухвалою суду було замінено на 50 годин громадських робіт, від виконання яких ухилився через зайнятість на неофіційних заробітках. Підтвердив, що представниками органами пробації попереджався про кримінальну відповідальність за ухилення покарання у вигляді громадських робіт.
Крім того, 13 вересня минулого року в нічній час він з прибудинкової території будинку АДРЕСА_2 таємно викрав секцію поштової скриньки. У подальшому був затриманий працівниками поліції. Щиро кається у скоєному.

Від представника потерпілого КП «Запоріжремсервіс» надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, претензій матеріального характеру до обвинуваченого не мають.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

При цьому позиція обвинуваченого в судовому засіданні, зокрема визнання винуватості у пред`явленому обвинуваченні, не звільняє суд від обов`язку виконання наведених вимог кримінального процесуального закону, в тому числі і завдань кримінального провадження, які відповідно до ст. 2 КПК України полягають у захисті особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 62 Конституції України, п.п. 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо дотримуватися принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 52 КК України кримінальна відповідальність за ухилення від покарання, не пов`язаного з позбавленням волі (статті 389 та 390 цього Кодексу) настає за умови, що таке покарання призначено вироком суду.

За змістом ч. 2 ст. 389 КК України суб`єктом цього кримінального правопорушення може бути лише особа, засуджена до громадських чи виправних робіт, тобто така, якій одне з цих покарань було призначено вироком суду, а не та, яка відбуває це покарання на підставі інших судових рішень.

Аналогічну позицію виклав і Верховний Суд України в постанові від 12 квітня 2012 року в справі № 5-1кс12, задовольнивши заяву заступника Генерального прокурора України та скасувавши ухвалу колегії суддів судової плати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2011 року, якою було залишено без зміни судові рішення щодо особи, засудженої за ч. 2 ст. 389 КК України за подібні суспільно небезпечні діяння.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24.12.2014 року засуджений до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, яке ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2017 року було замінено покаранням у виді громадських робіт.
Тобто ОСОБА_5 не був засуджений вироком суду до покарання у виді громадських робіт. З огляду ж на те, що правовою підставою для відбування покарань, передбачених диспозицією ч. 2 ст. 389 КК України, може бути лише вирок суду, а не призначення такого покарання в порядку заміни покарань, ОСОБА_5 не є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.
Таким чином, дії ОСОБА_5 , за які його засуджено вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24.12.2014, не містять складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, тому останній підлягає виправданню на підставі п. 3 ч.1 ст. 373 КПК України
Суд вважає доведеним пред`явлене обвинувачення ОСОБА_5 та кваліфікує дії останнього за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує:

-ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості;
-дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, перебуває на профілактичному обліку в наркологічному диспансері з грудня 2017 року з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внасоідок поєднаного вживання психостимуляторів та алкоголю; офіційно не працевлаштований, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення в період відбування покарання за попереднім вироком;
-обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає його щире каяття, відшкодування спричиненого збитку шляхом повернення викраденого майна;
-обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку щодо допустимості та доцільності призначення покарання ОСОБА_5 у вигляді арешту в межах санкції інкримінованої статті обвинувачення, з метою його виправлення. Разом з тим, остаточне покарання слід призначити за правилами ст. 71 КК України, з урахуванням вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.04.2018.
Цивільний позов у справі не заявлявся.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді 5 місяців арешту.
На підставі ст. 71 КК України, з урахуванням вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.04.2018, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі.
ОСОБА_5 визнати невинуватим та виправдати на підставі п. 3 ч.1 ст. 373 КПК України, за недоведеністю стороною обвинувачення, що в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання чинності вироку залишити без змін у вигляді тримання під вартою.
Строк відбуття покарання рахувати з 09.02.2019 року.
Речовий доказ: металеву поштову скриньку, яка знаходиться на відповідальному зберіганні в камері схову Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області повернути КП «Запоріжремсервіс».
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1