ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1922/19 Слідчий суддя: ОСОБА_1
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
тимчасово арештованого - ОСОБА_11 ,
перекладача - ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Харкові за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_13 ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_14 , який розшукується компетентними правоохоронними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 105 КК Російської Федерації, на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_14 тимчасового арешту,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_14 , який розшукується компетентними правоохоронними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 105 КК Російської Федерації, тимчасового арешту строком до 29.11.2019 року до надходження запиту про його видачу від компетентних органів Російської Федерації
Слідчий суддя вказав, що клопотання прокурора відповідає вимогам ст. 583 КПК України та підстав для відмови в задоволенні цього клопотання не встановлено. Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисники ОСОБА_14 , подали апеляційні скарги, в яких просять ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2019 року скасувати, постановити нову, якою звільнити ОСОБА_14 з-під варти. Захисник ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора в повному обсязі. В обгрунтування апеляційних вимог, які були доповнені, захисник ОСОБА_7 зазначає, що ОСОБА_11 є громадянином України. Станом на 01.03.2013 року коли ним було укладено шлюб з ОСОБА_15 він був громадянином України, про що вказано у свідоцтві про шлюб. Після укладення шлюбу ОСОБА_16 змінив своє прізвище на прізвище дружини ОСОБА_17 , у зв`язку із чим йому було видано паспорт громадянина України 12.03.2013 року. Захисник посилається на ст. 25 Конституції України та зазначає, що ОСОБА_11 не може бути виданий іншій країні. Вказує, що слідчий суддя встановив особу на підставі ксерокопії заяви про видачу паспорта від 26.02.2003 року та бланку Інтерполу з відбитками пальців, проте ксерокопія взагалі не повинна досліджуватися судом, оскільки вона була відсутня в оригіналі для огляду, а фото наявні в документі Інтерполу поганої якості, достовірність належності відбитків пальців не підтверджена прокурором належним чином, тому слідчий суддя не мав права посилатися на даний документ як на такий, що встановлює громадянство Російської Федерації. Прокурором не підтверджено, що ОСОБА_11 є громадянином Російської Федерації. Останній має чотирьох дітей, дружина з 11.08.2017 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3х років. Від попереднього шлюбу ОСОБА_18 має двох дітей, яким надає фінансову підтримку та батьківську допомогу, має постійне місце проживання в м. Харкові. Вказане свідчить про міцність його соціальних зв`язків. ОСОБА_11 неодноразово перетинав кордон України, при цьому не мав жодних проблем. Захисник посилається на незадовільний стан здоров`я його підзахисного, що вимагає стаціонарного лікування, яке не може бути забезпечене у слідчому ізоляторі. Звертає увагу, що слідчому судді не було надано оригіналу постанови від 07.03.2013 року про обрання міри запобіжного заходу до ОСОБА_19 , тому існують сумніви щодо того, що особа, вказана в постанові та ОСОБА_18 є однією і тією ж особою. Окрім цього, захисник вказує що ОСОБА_11 був затриманий на території саду ім. ОСОБА_20 , який розташований на території Шевченківського району м. Харкова, після затримання останній був доставлений до Київського ВП ГУНП в Харківській області , чим порушено територіальну підслідність органів Національної поліції. Документ з Інтерполу не був перекладений на українську мову, не здійснено перекладу і постанови про оголошення у розшук, обрання запобіжного заходу, форма 1П, тому суд не мав права посилатися на вказані документи. На момент затримання не було забезпечено участі перекладача, тому ОСОБА_11 не підписав протокол затримання. В порушення Європейської конвенції про видачу правопорушників прокурором не було надано запиту про тимчасовий арешт розшукуваної особи. Оскільки цей запит відсутній неможливо встановити інтерес запитуючої сторони. Прокурором не надано доказів про виконання вимог ч. 4 ст. 582 КПК України. Вказує про порушення вимог Конституції України, норм КПК України та Європейської конвенції про видачу правопорушників.
Захисник ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі вказує, що ОСОБА_18 є громадянином України, прокурором не ставилась під сумнів справжність його паспорту, жодного рішення про позбавлення ОСОБА_18 громадянства України прокурором не надано. Посилається на положення ч. 4 ст. 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників, відповідно до якої тимчасовий арешт може бути припинений якщо впродовж 18 днів після арешту запитувана Сторона не отримує запиту про видачу правопорушника та документи, зазначені у ст. 12, тому максимально можливий строк тимчасового арешту не може перевищувати 18 днів. Вказує, що затриманий ОСОБА_18 пояснив, що під час його перебування на території Російської Федерації він отримував від представників правоохоронних органів погрози застосування тортур, тортури застосовувалися до батька затриманого, який перебуває в місцях попереднього ув`язнення по тому ж кримінальному провадженні. Посилається на ч. 2 ст. 589 КПК України.
Захисник ОСОБА_13 посилається на те, що слідчим суддею не було враховано, що УДМС у Луганській області 20.11.2012 року ОСОБА_19 було оформлено довідку № 141 про реєстрацію його громадянином України. 29.03.2013 року вказане рішення було скасоване у зв`язку із тим, що він нібито надав фальшиві документи, однак надати копії документів, які стали підстава для оформлення набуття/скасування громадянства України немає можливості, оскільки вони знаходяться на території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі. Тому є всі підстави вважати, що такого рішення взагалі не існує. В ухвалі не відображено даних, які характеризують ОСОБА_18 та міцність його соціальних зв`язків. Посилаючись на практику ЄСПЛ, просить звільнити затриманого з-під варти.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисників та тимчасово затриманого, які просили задовольнити апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог захисників, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг захисників, виходячи з наступного. З матеріалів судового провадження, наданих апеляційному суду, встановлено, що в провадженні компетентного органу Російської Федерації перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 105 (бандитизм; вбивство, скоєне групою осіб за попередньою змовою та з корисливих мотивів) Кримінального кодексу Російської Федерації. ОСОБА_11 компетентним органом Російської Федерації притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.209, ч.2 ст.105 (бандитизм; вбивство, скоєне групою осіб за попередньою змовою та з корисливих мотивів) Кримінального кодексу Російської Федерації. Встановлено, що компетентними органами Російської Федерації громадянина Російської Федерації ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошено у міжнародний розшук, за обвинуваченням останнього у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.209, ч.2 ст.105 (бандитизм; вбивство, скоєне групою осіб за попередньою змовою та з корисливих мотивів) Кримінального кодексу Російської Федерації. Рішенням судді Пресненського районного суду міста Москва, Російська Федерація від 07.03.2013 року відносно ОСОБА_11 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з метою затримання у зв`язку з перебуванням останнього у міжнародному розшуку.
Інкриміновані ОСОБА_11 злочини відповідають за законодавством України ст.257, п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, санкції яких передбачають покарання у вигляді позбавлення волі на строк більше 1 року. Строки давності притягнення ОСОБА_11 до відповідальності за вчинені ним злочин відповідно до ст.49 КК України не закінчилися. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 583 КПК України до затриманої особи, яка вчинила злочин за межами України, застосовується тимчасовий арешт до сорока діб або інший встановлений відповідним міжнародним договором України строк до надходження запиту про її видачу.
Частиною четвертою статті 583 КПК України визначено, що до клопотання про застосування тимчасового арешту додаються: 1) протокол затримання особи з відміткою про роз`яснення особі її права надати згоду на видачу (екстрадицію) для застосування процедури видачі (екстрадиції) у спрощеному порядку, а також права на відмову від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності у разі надання згоди на її видачу (екстрадицію); 2) документи, що містять дані про вчинення особою злочину на території іноземної держави та обрання щодо неї запобіжного заходу компетентним органом іноземної держави; 3) документи, що підтверджують особу затриманого; 4) письмова заява затриманої особи про згоду на її видачу (екстрадицію), в якій особа може зазначити про відмову від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності (в разі наявності такої письмової заяви).
На виконання вказаних вимог до клопотання прокурором додано протокол затримання особи від 21.10.2019 року, в якому зазначено, що затримання відбулося за адресою м. Харків, вул. Сумська 44/2. Вказана адреса територіально віднесена до Київського району м. Харкова, тому доводи захисника ОСОБА_7 щодо порушення територіальної підслідності органів Національної поліції є безпідставними.
З приводу посилань захисника ОСОБА_7 , що на момент затримання не було забезпечено участі перекладача, у звязку із чим ОСОБА_11 не підписав протокол затримання, то слід зазначити, що у протоколі про затримання вказано, що ОСОБА_19 заявив, що послуг перекладача на теперішній час не потребує. (а.с. 6) Окрім цього прокурором до клопотання долучені фотокопії документів про оголошення громадянина Російської Федерації ОСОБА_19 у міжнародний розшук з метою його арешту та видачі; про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно нього.
У протоколі про затримання ОСОБА_19 вказано, що під час обшуку затриманого було виявлено та вилучено у нього паспорт громадянина України, водійське посвідчення, дозвіл на зброю, картку платника податків, паспорт для виїзду за кордон, які видані на ім`я ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до інформації Харківського НДЕКЦ № 101/2019 від 21.10.2019 року про ототожнення дактилокарти встановлено збіг відбитків пальців рук особи на ім`я ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з відбитками пальців рук на дактилокарті, заповненій на ім`я ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 42).
За інформацією відділу міжнародного поліцейського співробітництва ГУ НП в Харківській області від 21.10.2019 року встановлено, що ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомий як ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває в міжнародному розшуку з метою арешту та екстрадиції з 01.10.2013 року, вказано, що громадянство Російської Федерації підтверджено. (а.с. 39-40)
Колегія суддів відмічає, що положення ст. 583 КПК України, не вимагають долучення до матеріалів клопотання про застосування до особи тимчасового арешту саме оригіналів документів. Надані прокурором матеріали обгрунтовують необхідність звернення з таким клопотанням, є достатніми для встановлення особи затриманого та підстав його затримання. Достовірність інформації, яка в них зазначена, стороною захисту не спростована.
Прокурором апеляційному суду була надана фотокопія відповіді Головного управління ДМС України в Харківської області від 22.10.2019 року, з якої встановлено, що 29.03.2013 року громадянину Російської Федерації ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рішенням УДМС України в Луганській області скасоване рішення про набуття ним громадянства України відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про громадянство України» згідно ст. 21 зазначеного Закону. Крім того, на запит адвоката ОСОБА_9 . Головним управлінням ДМС України в Харківської області надано відповідь про те, що звернення ОСОБА_18 із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту можливе за умови підтвердження іноземного громадянства, враховуючи, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_18 , вказаний за обліками ІП «ФМ «Недійсний документ» ЄІАС УМП ДМС.
Захисники ОСОБА_11 вказують на порушення Європейської конвенції про видачу правопорушників, оскільки прокурором не було надано запиту про тимчасовий арешт розшукуваної особи, і вважають, що оскільки цей запит відсутній неможливо встановити інтерес запитуючої сторони. Проте на спростування цих тверджень колегія суддів відмічає, що відповідно до ч. 1 ст. 16 вказаної Конвенції у термінових випадках компетентні органи запитуючої Сторони можуть звертатися із запитом про тимчасовий арешт

розшукуваної особи. Компетентні органи запитуваної Сторони

вирішують це питання відповідно до свого законодавства. Таким чином, положення Конвенції не встановлюють обов`язку для запитуючої

Сторони звертатися із запитом про тимчасовий арешт

розшукуваної особи, а передбачають таке право, яким запитуюча Сторона може скористатися, але не зобов`язана.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 583 КПК України до затриманої особи тимчасовий арешт застосуовується до сорока діб або інший встановлений відповідним міжнародним договором України строк до надходження запиту про її видачу.

Приписами ч. 1 ст. 584 КПК України визначено, що після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою.
У випадку ж коли максимальний строк тимчасового арешту, передбачений частиною першою ст. 583 КПК України, закінчився, а запит про видачу цієї особи не надійшов, особа підлягає негайному звільненню з-під арешту.
Положеннями ст. 16 Конвенції передбачено, що тимчасовий арешт може бути припинений, якщо, впродовж 18 днів після арешту, запитувана Сторона не отримує запиту про видачу правопорушника і документи, зазначені у статті 12. У будь-якому випадку цей період не може перевищувати 40 днів від дати здійснення такого арешту. Можливість тимчасового звільнення у будь-який час не виключається, однак запитувана Сторона вживає будь-яких заходів, які, на її думку, необхідні для запобігання втечі розшукуваної особи.
Норми КПК України щодо порядку застосування тимчасового арешту до затриманої особи, яка вчинила злочин за межами України, не суперечать вимогам Конвенції, яка визначає, що максимальний строк тимчасового арешту не може перевищувати 40 днів, та покладає на запитувану Сторону, в даному випадку компетентні органи України, можливість вжиття будь-яких заходів, які, на її думку, необхідні для запобігання втечі розшукуваної особи. З огляду на зазначене застосування до ОСОБА_11 тимчасового арешту на строк 40 діб не є порушенням ані норм КПК України, ані вимог Європейської конвенції про видачу правопорушників.
Крім того, посилання, що на час розгляду клопотання від компетентних органів РФ не надійшло відповідного запиту, є безпідставними, оскільки метою застосування тимчасового арешту є утримання особи під вартою до надходження такого запиту про її видачу.
Захисник ОСОБА_7 також вказує на недотримання прокурором положень ч. 4 ст. 582 КПК України. Однак, вимоги до клопотання про застосування тимчасового арешту передбачені ч. 4 ст. 583 КПК України та питання щодо виконання прокурором ч. 4 ст. 582 КПК України слідчим суддею не вирішується.
Сторона захисту також посилається на те, що прокурором не підтверджено, що ОСОБА_11 є громадянином Російської Федерації. Захисники зазначають, що затриманий ОСОБА_18 пояснив, що під час його перебування на території Російської Федерації він отримував від представників правоохоронних органів погрози застосування тортур, тортури застосовувалися до його батька, який перебуває в місцях попереднього ув`язнення по тому ж кримінальному провадженні. Захисник ОСОБА_13 вказує, що УДМС у Луганській області 20.11.2012 року ОСОБА_19 було оформлено довідку № 141 про реєстрацію його громадянином України. 29.03.2013 року вказане рішення було скасоване у зв`язку із тим, що він нібито надав фальшиві документи, однак надати копії документів, які стали підставою для оформлення набуття/скасування громадянства України немає можливості, оскільки вони знаходяться на території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі. Тому є всі підстави вважати, що такого рішення взагалі не існує.
Відповідно до ч. 1 ст. 586 КПК України тимчасовий арешт або запобіжний захід припиняється в разі, якщо: 1) центральний орган України в передбачені міжнародним договором України строки не отримав запит про видачу особи (екстрадицію); 2) під час екстрадиційної перевірки встановлено обставини, за наявності яких видача особи (екстрадиція) не здійснюється; 3) компетентний орган іноземної держави відмовився вимагати видачу особи; 4) центральним органом України прийнято рішення про відмову у видачі особи (екстрадиції). Статтею 587 КПК України визначено, що екстрадиційна перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі особи, проводиться центральним органом України або за його дорученням чи зверненням відповідною регіональною прокуратурою. Екстрадиційна перевірка здійснюється протягом шістдесяти днів. Цей строк може бути продовжено відповідним центральним органом України.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 589 КПК України передбачено, що у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 589 КПК України особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України.
На час розгляду клопотання слідчим суддею не було встановлено обставин, за наявності яких видача особи не здійснюється, зокрема достовірно не встановлено, що ОСОБА_11 є громадянином України чи є особою, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або йому надано тимчасовий захист в Україні. Захисниками такі обставини не підтверджені. Враховуючи, що питання про видачу особи чи відмову у її видачі іноземній державі вирішується центральним органом України після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки, за результатами якої можуть бути встановлені обставини, передбачені ч.ч. 1, 2 ст. 589 КПК України, рішення слідчого судді є обгрунтованим.
Посилання захисників на дані про особу затриманого, який має захворювання, одружений, має дітей, не спростовують висновків слідчого судді, оскільки в даному випадку наявні достатні підстави, визначені ч. 4 ст. 583 КПК України, для задоволення клопотання прокурора. Крім того, апеляційний суд відмічає, що при вирішенны питання про застосування до особи тимчасового арешту слідчим суддею відповідно до вимог ч. 6 ст. 583 КПК України перевіряється наявність документів, визначених частиною четвертою цієї статті, та на слідчого суддю не покладається обов`язку дослідження обставин, пов`язаних зі злочином, чи обставин, які характеризують особу затриманого.
Під час апеляційного розгляду права тимчасово затриманого були дотримані в повному обсязі, оскільки судом забезпечена його участь під час розгляду апеляційних скарг захисників, присутність захисників та участь перекладача.
З огляду на зазначене вище колегією суддів не встановлено підстав вважати необгрунтованим рішення слідчого судді від 23.10.2019 року.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_14 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_14 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: