ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/758/19 Номер провадження 11-сс/814/565/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Решетилівського районного суду Полтавської області від 18 липня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Решетилівського районного суду Полтавської області від 18 липня 2019 року задоволено клопотання слідчого СВ Решетилівського ВП Глобинського ВП ГУНП в Полтавській області та накладено арешт на вилучені 15 липня 2019 року під час огляду місця дорожньотранспортної пригоди мікроавтобус Volkswagen LT35 ПЕ р.н НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 , адреса АДРЕСА_1 та мотоцикл ІЖ Планета р.н. НОМЕР_3 ПОУ, номер рами НОМЕР_4 , номер двигуна НОМЕР_5 , який фактично перебуває у володінні ОСОБА_8 , жителя АДРЕСА_2 із забороною користування, розпорядження, відчуження до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

Визначено зберігати речі та документи, на які накладено арешт, в камері речових доказів СВ ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

Рішення слідчого судді мотивовано, тим що зазначені речі є речовими доказами по кримінальному провадженні, а метою, з якою застосовується арешт майна, є забезпечення можливості використання його як доказу про обставини вчинення злочину.

В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Решетилівського районного суду Полтавської області від 18 липня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого в кримінальному провадженню №0000237 від 15 липня 2019 року в арешті мікроавтобуса марки Volkswagen, модель LT35, днз НОМЕР_6 на праві приватної власності, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 належного ОСОБА_7 .

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою та такою, що порушує загальні засади кримінального провадження.

Зазначає, що слідчим суддею не доведено, необхідності накладення арешту на майно, так як не взято до уваги всіх обставин справи, що мають значення для об`єктивного та справедливого рішення. Оскільки жодній особі в межах вказаного кримінального провадження не повідомлено про підозру, цивільних позовів не заявлено, та не вказано правової підстави накладення арешту. Відзначив, що вказане клопотання є передчасним, так як відсутній висновок СМЕ який би свідчив про тяжкість злочину.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали додані до клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

На думку колегії суддів, слідчий поліції, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, надав достатні і належні докази тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Частиною 2 ст. 173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Як зазначено в клопотанні про накладення арешту на майно, досудовим розслідуванням встановлено, що 15 липня 2019 року близько 12 години, на а/д Решетилівка Дніпро у с. Шевченкове Решетилівського району Полтавської області сталася ДТП за участю мікроавтобуса Volkswagen LT35 ПЕ р.н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 та мотоцикла ІЖ Планета р. н. НОМЕР_3 ПОУ під керуванням водія ОСОБА_8 , який в результаті ДТП отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого переломо-вивиху у гомілко-ступневому суглобі, рваної рани лівої п`ятки, перелому плюсневої кістки лівої ступні, осаднення шкіри обличчя, кінцівок та травматичний шок І-ІІ ступенів.

По даному факту слідчим відділу Решетилівського ВП Глобинського ВП ГУНП в Полтавській області 15 липня 2019 року розпочато кримінальне провадження №0000237, за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

15 липня 2019 року в ході огляду місця дорожньо транспортної пригоди було виявлено, оглянуто, сфотографовано та вилучено автомобіль марки Volkswagen модель LT35 ПЕ р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_7 та мотоцикл ІЖ модель Планета р.н. НОМЕР_3 ПОУ, номер рами НОМЕР_4 , номер двигуна НОМЕР_5 , яким керував ОСОБА_8 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 , транспортний засіб належить марки «Volkswagen» модель «LT35 ПЕ» р.н. НОМЕР_1 належить ОСОБА_7 , адреса АДРЕСА_1 .

Вилучений мотоцикл ІЖ Планета р.н. НОМЕР_3 ПОУ, номер рами НОМЕР_4 , номер двигуна НОМЕР_5 фактично перебуває у володінні ОСОБА_8 однак реєстраційні документи на мотоцикл відсутні.

Оскільки вказаний мікроавтобус та мотоцикл зберегли на собі сліди (пошкодженні), які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, існують достатні підстави вважати, що вони є доказами вчинення кримінального правопорушення.

Постановою слідчого поліції від 15 липня 2019 року зазначені транспортні засоби визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000237 від 15 липня 2019 року (т. 1, а.с.14).

В ході досудового розслідування, з метою проведення повного, об`єктивного та неупередженого дослідження всіх обставин вказаної ДТП, необхідно провести ряд експертних досліджень, зокрема: експертизу технічного стану автомобілів та автотехнічну експертизу щодо механізму та обставин ДТП, за необхідності будуть проведенні інші експертизи.
Апеляційний суд вважає, що з огляду на викладене, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що вищевказаний транспорт має значення речового доказу у кримінальному провадженні, містить відомості, які можуть бути використані, як доказ обставин вказаного ДТП для проведення ряду експертних досліджень.
Доводи апелянта про те, що судом порушено вимоги норми ч. 5 ст. 173 КПК України, а саме те що не встановлено підстав застосування арешту майна є безпідставними, оскільки як судом першої інстанції так і в самому клопотання зазначено, що вказаний транспорт визнано речовим доказом та містить сліди вчинення злочину, що відповідає критеріям ч. 2 ст. 167 КПК України. (т. 1, а.с. 1, 24) .

Посилання апелянта на те, що в клопотанні відсутні підстави накладення арешту на майно, оскільки жодному з учасників ДТП не вручену підозри та відсутній цивільний позов, є безпідставними, оскільки по факту ДТП зареєстровано кримінальне провадження, а накладення арешту на майно є необхідним для встановлення особи яка її вчинила, шляхом проведення відповідних експертиз.

Інші доводи захисника теж є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами провадження і не наводять підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Більше того, належних доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження апеляційному суду не надано.
Крім того, на даний час триває досудове розслідування, під час якого може виникнути необхідність у проведенні додаткових слідчих дій з вказаним майном, а його повернення може унеможливити їх здійснення, а тому обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагають вжиття такого заходу як накладення арешту.
Враховуючи встановлене, колегія суддів вважає, що заперечення апелянта про безпідставне накладення арешту на автомобіль «Volkswagen» модель «LT35 ПЕ» р.н. НОМЕР_1 є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачається.
Керуючись ст. ст.405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Решетилівського районного суду Полтавської області від 18 липня 2019 року про задоволення клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0000237 від 15 липня 2019 року передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України про накладення арешту на майно - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4