Справа № 367/4735/19
Провадження №1-кс/367/1202/2019
УХВАЛА
Іменем України

19 червня 2019 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області клопотання слідчого СВ Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000282 від 08.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшло клопотання слідчого СВ Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене із прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури юристом 1-го класу ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000282 від 08.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

В обґрунтування зазначеного клопотання слідчий посилається на те, що у провадженні слідчого відділу Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000282 від 08.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

07.02.2019 до Ірпінського ВП ГУНП в Київській області надійшла ухвала слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 05.02.18 справа 367/807/19, якою зобов`язує компетентну службову особу Ірпінського ВП ГУНП в Київській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, яке зазначене у заяві ОСОБА_4 від 29.01.19 №1893. ЖЄО 2649.

Відомості про вказану подію 08.02.2019 Ірпінським ВП ГУ НП в Київській області внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000282 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та розпочато досудове розслідування.

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_4 у своїх показах вказала, що вона являється власником земельної ділянки, площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :01:174:7387. Вказану земельну ділянку вона отримала на підставі рішення Ірпінської міської ради.

06.10.2017 між нею та ОСОБА_6 укладено нотаріально посвідчений Договір про право користування чужою земельною ділянкою для забудови. Згідно зазначеного договору вона надала ОСОБА_6 право користування земельною ділянкою для будівництва на умовах бартеру міни та у порядку, передбаченому цим договором, строком на 2 роки.

Так, відповідно до п.1.2. вищевказаного договору земельна ділянка, право користування якою передається договором, належить Землевласнику, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі Свідоцтва про право власності індексний номер: 17928096 на земельну ділянку, бланк серії САК 760014, виданого 18.02.2014 р. Реєстраційною службою Ірпінського управління юстиції Київської області. Так, місцезнаходження земельної ділянки знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер №:01:174:7387, загальна площа земельної ділянки 10 (десять) соток. Так, категорія землі за основним цільовим призначенням згідно з п. 1 ст. 19 Земельного кодексу України: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Так, відповідно до п. 3.1. передбачене договором право Забудовника користуватися належною Землевласнику земельною ділянкою для забудови, набирає чинності з дня його державної реєстрації в державному реєстрі речових прав на речове майно на 2 (два) роки.

Так, право користування земельною ділянкою для забудови припинення у разі: 1) Поєднання в одній особі Землевласника та Забудовника; 2) Закінчення строку, встановленого у п. 3.1 договору; 3) Невикористання земельної ділянки для забудови протягом одного року з вини забудовника.

Відповідно до п. 6.2. вказаного договору Забудовник набуває право власності на побудовану будівлю (споруду). До здачі будівлю в експлуатацію Забудовник має право власності на всі будівельні матеріали та на незавершену будівництвом будівлю, виконану ним на підставі відповідного дозволу інспекції ДАБК на земельній ділянці, переданій йому для забудови за цим договором бартером міни, але відповідно до відповіді інспекції ДАБК Ірпінської міської ради від 04.09.2018 р. інформація щодо реєстрації документів дозвільного характеру на початок підготовчих чи будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 , Забудовнику будівництва ОСОБА_7 або будь-яким іншим замовникам відсутня (копія відповіді потерпіла додала до протоколу).

Так, потерпіла у своїх показах зазначає, що Замовник будівництва уникає від явки на територію об`єкту незавершеного будівництва, що унеможливлює інспекції ДАБК Ірпінської міської ради здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю (копія відповіді потерпіла додала до протоколу).

Відповідно до п. 7.1 Договору Сторони несуть цивільну, адміністративну чи кримінальну відповідальність за порушення законодавства, допущені через недотримання умов договору та чинного земельного законодавства.

Замовник будівництва ОСОБА_6 викликав у ОСОБА_4 хибну впевненість у тому, що вона в майбутньому отримає об`єкт нерухомого майна, а саме «таунхаус» №7, який в майбутньому мав бути збудований на земельній ділянці, яка належить останній на праві приватної власності.

Потерпіла зазначає, що замовник будівництва неодноразово погрожував їй тим, що у разі не підписання акту про розподіл частини земельної ділянки, їй, як власнику земельної ділянки доведеться довге чекати закінченню всіх робіт.

Замовник будівництва зазначає, що окремим пунктом в договорі бартеру (суперфіції) питання, щодо розподілу частини земельної ділянки, яка належиться їй на праві приватної власності не виносилося.

Як зазначає потерпіла, внаслідок своїх самоправних дій Замовник будівництва порушив параметри забудови, які визначаються з урахуванням державних будівельних норм ДБН Б.2.2-12:2018 «планування і забудова території» в частині відстані до межі сусідньої земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку, що має становити не меншу ніж 1,0 м.

Таким чином, в діях ОСОБА_6 вбачаються ознаки складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, зокрема:

об`єкт злочину: суспільні відносини, що забезпечують реалізацію та захист права власності на земельну ділянку кадастровий номер::01:174:7387, що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 , що була добровільно передана ОСОБА_6 на підставі договору про право користування чужою земельною ділянкою для забудови;

предмет злочину: об`єкт нерухомості, зокрема квартира площею не менше 138 кв. м., планування якої зазначено у Додатку №2 до договору, яка в майбутньому мала знаходиться в одній із семи частин зблокованого житлового будинку;

спосіб вчинення злочину: обман стосовно істотних умов договору;

засіб скоєння злочину: земельна ділянка кадастровий номер :01:174:7387, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . На зазначеній земельній ділянці ОСОБА_6 здійснювалося самовільне будівництво без документів дозвільного характеру на початок підготовчих чи ведення будівельних робіт. Вказана земельна ділянка використовувалася ОСОБА_6 для створення умов здійснення ним злочинної діяльності (для підготування обстановки для застосування обману і створення хибної правомірності будівництва зблокованого житлового будинку в якому мала знаходитися квартира площею не менше 138 кв. м.

суб`єктивна сторона злочину: попередньо обдуманий прямий умисел ОСОБА_6 на присвоєння ним земельної ділянки в якості гарантійного внеску в рахунок передачі ОСОБА_8 в майбутньому квартири площею не менше 138 кв.м. в зблокованому житловому будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно статті 190 КК України об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий - власник, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Таким чином особливістю предмета шахрайства є те, що ним може бути як чуже майно, так і право на таке майно.

Вказана земельна ділянка являються речовим доказом у кримінальному провадженні №0000282 від 08.02.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, так як являється засобом вчинення кримінального правопорушення, 07.06.2019 постановою слідчого Ірпінського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_3 визнана речовим доказом у кримінальному провадженні.

Підставами накладення арешту відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 170 КПК України на вказаний об`єкт нерухомості є їх беззаперечна його відповідність критеріям зазначеним у статті 98 КПК України.

Метою арешту відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України є збереження речових доказів у теперішнього власника та користувача для запобігання їх подальшого відчуження чи передачі права користування на користь третіх осіб, а також припинення їх використання особами, які шляхом обману набули це право.

Документами, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати є інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 171 КПК України в клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, однак вказана інформація зазначається виключно у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України, тобто з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У зв`язку з тим, що дане клопотання подається не з цією метою, а з метою збереження речових доказів та забезпечення спеціальної конфіскації, тому обов`язку зазначення розміру шкоди КПК України не вимагає.

Разом з тим, в органу досудового розслідування є достатньо підстав вважати, що існує реальна загроза подальшого відчуження права користування земельною ділянкою яку належить арештувати, тому враховуючи те, що майно на яке необхідно накласти арешт не було тимчасово вилучене, з метою забезпечення арешту майна, відповідно ч. 2 ст. 172 КПК України наявна необхідність у розгляді вказаного клопотання без повідомлення власників та користувачів майна.

У зв`язку із викладеними обставинами слідчий просить накласти арешт на нерухоме майно земельну ділянку, прощею 0, 1 га, кадастровий номер :01:174:7387, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження (із забороною відчуження будь-якими особами у будь-який спосіб).

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав, підтвердив обставини, викладені у клопотанні, просив клопотання задовольнити.

Власник майна ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримала, просила задовольнити.

Користувач майна в судове засідання не викликався.

Заслухавши пояснення слідчого, власника майна ОСОБА_4 , вивчивши клопотання та додані до нього копії документів, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

У відповідності до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відомості щодо досудового розслідування внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000282 від 08.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Орган досудового розслідування Ірпінський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Київській області

З клопотання та матеріалів доданих до нього вбачається, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, а саме земельна ділянка, прощею 0, 1 га, кадастровий номер :01:174:7387, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 є речовим доказом в кримінальному провадженні, що підтверджується постановою про визнання речовим доказом від 07.06.2019 року, яка винесена слідчим СВ Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенантом поліції ОСОБА_3 , дане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а саме є матеріальними об`єктами, які є об`єктом кримінально протиправних дій, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, з метою збереження речових доказів слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити клопотання слідчого про арешт майна та накласти арешт на зазначене майно шляхом тимчасової заборони на відчуження цього майна.

Таким чином, слідчий суддя задовольняє клопотання слідчого.

Керуючись ст. ст. 98, 170 173, 175, 395 КПК України слідчий суддя

у х в а л и в:

Клопотання слідчого СВ Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене із прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури юристом 1-го класу ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000282 від 08.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на речові докази у кримінальному провадженні № 0000282 від 08.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме на земельну ділянку, прощею 0,1 га, кадастровий номер :01:174:7387, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 , заборонивши відчуження вказаного майна, тимчасово, до скасування даного арешту у встановленому КПК України порядку.
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Копію ухвали направити користувачу майна ОСОБА_6 для відома.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до суду апеляційної інстанції на протязі п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1