ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/949/19 Справа № 200/4508/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
власника майна ОСОБА_7
представника третьої особи,
щодо майна якої вирішується
питання про арешт ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 в інтересах третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2019 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0003208 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2019 року клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було задоволено частково. Накладено арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження на майно, а саме: об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради. В іншій частині вимог клопотання відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що, як вбачається з матеріалів, об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 є безпосереднім об`єктом кримінально протиправних дій, та він є доказом злочину, а тому постановою слідчого від 19.12.2018 року визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому слідчий суддя прийшов до висновку що клопотання підлягає задоволенню з наведених у ньому підстав, а саме: вказане майно може бути приховано, знищено, та є таким що відповідає критеріям ст.98 КПК України.

Адвокат ОСОБА_9 в інтересах третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить поновити апелянту строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.03.2019 року, скасувати її повністю та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого, який здійснює досудове розслідування по кримінальному провадженню №0003208, про арешт на майна.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що лише 01.07.2019 року адвокатом було отримано копію оскаржуваної ухвали, та у встановлений законом строк він одразу звернувся до апеляційної інстанції з даною скаргою, проте вважає за необхідне все-таки порушити питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, так-як до 01.07.2019 року ані він, ані ОСОБА_7 не отримували копії оскаржуваної ухвали та відповідно не мали змоги її оскаржити.
На підставі вищезазначеного, апелянт вважає, що оскаржувана ухвала винесена із значними порушеннями норм кримінального процесуального законодавства, висновки, викладені в ухвалі слідчого судді, зроблені поверхнево, на підставі припущень, та не підтверджені доказами, а отже є хибними.
Зазначає, що прокурором/слідчим не надано суду допустимих в розумінні ст. 86 КПК України доказів на підтвердження того, що майно на яке слід накласти арешт, було одержане злочинним шляхом, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, чи є знаряддям злочину, як і не зазначено, яким чином нерухоме майно може бути використано як доказ у кримінальному провадженні, що свідчить про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, а іншої мети ініціатором клопотання про накладення арешту не було зазначено.
Вказує, що у клопотанні слідчого/прокурора не зазначено розміру спричиненої шкоди та вартість майна, що є необхідним відповідно до ч.2 ст.173 КПК України для встановлення розміру шкоди, дотримання розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а оскільки у клопотанні не вказано вартість майна, на яке має бути накладено арешт, то зазначена обставина позбавляє суд можливості оцінити розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного.
Звертає увагу, що за 6 років підозру не пред`явлено жодній особі, тому у клопотанні про арешт майна було слід було відмовити відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, оскільки особа, що подала клопотання, не довела необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку адвоката ОСОБА_8 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення даної апеляції та вважав ухвалу слідчого судді законною та обгрунтованою, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що апелянт участі у судовому засіданні не приймав, копію оскаржуваної ухвали ним було отримано лише 01.07.2019 року, а до цього у встановленому законом порядку дане судове рішення учасники даного провадження не отримували колегія суддів приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, оскільки пропущений з поважних причин.
Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально- протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Колегією суддів встановлено, що в провадженні слідчого відділу Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження №0003208 від 15.12.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч.1 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що на підставі рішення Дніпровської міської ради від 20.09.2017 №83/24 об`єкт незавершеного будівництва багатоквартирний житловий будинок, що розміщений за адресою: АДРЕСА_1 визначено об`єктом права комунальної власності територіальної громади м. Дніпра, та передано його на баланс комунального підприємства «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю» Дніпровської міської ради. 20.09.2017 року в Єдиному реєстрі речових прав вказаний об`єкт зареєстровано як комунальну власність за №22444688. У серпні 2018 року невстановлена особа виготовила завідомо підроблене посвідчення №558 від 18.10.2017 на ім`я ОСОБА_10 , відповідно до якого ОСОБА_10 начеб то є працівником Дніпровської міської ради. 30.08.2018 державним реєстратором Виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району ОСОБА_11 було прийнято рішення:
- №42766305 про припинення права на незавершене будівництво з реєстраційним номером 101, що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Князя Володимира Великого, 13Б за суб`єктом: Територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради;
- №42765196 закрито розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу за реєстраційним номером 101, у зв`язку зі знищенням об`єкту нерухомого майна та проведення державної реєстрації припинення права власності.
Як убачається з рішення державного реєстратора ОСОБА_11 30.08.2018 із заявою про державну реєстрацію прав звернувся ОСОБА_10 , що діяв на підставі посвідчення №558, виданого 18.10.2017 Дніпровською міською радою.
Разом з тим, згідно листа Дніпровської міської ради ОСОБА_10 в Дніпровській міській раді не працював, посвідчення №558 від 18.10.2017 не видавалось, та ОСОБА_10 не уповноважувався вчиняти будь-які дії від імені Дніпровської міської ради.
Постановою слідчого Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 від 19.12.2018 року об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0003208.
Колегія суддів, враховуючи, що у матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що дане нерухоме майно має суттєве значення для з`ясування обставин скоєного злочину особами, злочинні дії яких направлені на незаконні операції з даною нерухомістю та існують ризики можливості подальшого відчуження вказаного нерухомого майна на користь третіх осіб, з метою досягнення об`єктивної істини у вищевказаному кримінальному провадженні, а також з метою проведення повного, об`єктивного та не упередженого досудового розслідування, встановлення винних осіб та притягнення їх до кримінальної відповідальності, а також оскільки дане майно є безпосереднім об`єктом кримінально протиправних дій та є доказом злочину, приходить до висновку, що слідчим суддею обґрунтовано накладено арешт на нерухоме майно, а доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують вищенаведених висновків колегії суддів.
Вказаний захід забезпечення кримінального провадження є крайнім та необхідним, а також найбільш ефективним у зв`язку із тим, що іншими наявними заходами, окрім як накладення арешту, забезпечити схоронність вказаного майна, не допущення його знищення, розтрати, приховування, відчуження, перетворення, пересування, зникнення, неможливо, у зв`язку з чим не застосування вказаного заходу може призвести до зазначених ризиків.
Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.
З урахуванням наведеного, щодо майна, на яке рішенням слідчого судді було накладено арешт, є підстави обґрунтовано вважати, що воно відповідає вимогам ст. 98 КПК України щодо речового доказу, достатніх для вжиття на цьому етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження, а отже арешт на це майно був накладений з дотриманням вимог закону, і доводи апеляційної скарги такого висновку колегії суддів не спростовують.
Що стосується посилань апелянта на відсутність достатніх доказів вчинення особою чи особами кримінального правопорушення та недостатню вмотивованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів оцінює критично з міркувань, наведених вище щодо обґрунтованості підозри у вчиненні розслідуваного кримінального правопорушення та відповідності арештованого майна критеріям ст. 98 КПК України, та вважає, що вони є його особистою суб`єктивною оцінкою та не обґрунтовують необхідності скасування вірного по суті судового рішення.
З огляду на вищенаведене, підстав для задоволення апеляційної скарги на даному етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваними кримінальними правопорушеннями у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити адвокату ОСОБА_9 в інтересах третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2019 року.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2019 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0003208 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4