УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві

клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008338 від 31 серпня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України,

ВСТАНОВИВ:
14 листопада 2019 року прокурор Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008338 від 31 серпня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, про арешт майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування вказаною квартирою.

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні Шевченківського управління поліції ГУ НП України в м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008338 від 31 серпня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Досудовим слідством встановлено, що невстановленими особами всупереч чинному законодавству проводяться будівельні роботи, а саме будівництво додаткових поверхів у житловому багатоповерховому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 . Відповідно до інформації наявної в Реєстрі дозвільних документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України, відсутня інформація щодо реєстрації повідомлення про початок будівельних робіт (добудова двох додаткових поверхів) за вказаною адресою.

Крім того, до СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява голови ГО «Антикорупційний захист, децентралізація та безпека» ОСОБА_5 , яка під час допиту в якості свідка повідомила, що перебуваючи в центральній частині міста остання виявила незаконне будівництво за адресою: АДРЕСА_4 , а саме, що в дворі будинку Департаменту охорони здоров`я в межуючій будівлі було незаконно добудовано два поверхи, які суттєво знижують історичну цінність будівлі, будівництво такої складності потребує спеціальних висновків спеціалістів, дозволу ДАБІ, Департаменту культури тощо.

Відповідно до декларації про початок будівництва нею було встановлено, що проводилася реконструкція квартири АДРЕСА_5 , а ні в якому випадку не добудова двох поверхів. Окрім того, в декларації про готовність об`єкту вказано, що будинок трьохповерховий, а по факту здійснено добудову двох поверхів.

Таким чином, дана незаконна добудова ставить під загрозу життя і здоров`я громадян, прилеглої школи та мешканців будинку. Також порушено інсоляцію в учбових приміщеннях школи.

В порядку ст. 93 КПК України від КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» було отримано інформацію про те, що Будинок АДРЕСА_6 відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» віднесено до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації та згідно розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.12.2016 №801 закріплений на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києві належить територіальній громаді міста Києва, крім того КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» жодних дозволів на перепланування приміщення горища та даху не надавались.

В порядку ст. 93 КПК України від КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» отримано інформацію та копії документів, відповідно до яких, будинок АДРЕСА_6 складається з трьох житлових поверхів та горища, квартира АДРЕСА_7 рахується за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15.12.2006. Відповідно до експлікації внутрішніх площ житлового будинку, загальна площа квартири АДРЕСА_7 , становить 42,2 кв.м. Відповідно до договору купівлі продажу від 15.12.2006 укладеного між продавцем ОСОБА_7 та покупцем ОСОБА_8 , остання набула право власності на квартиру під АДРЕСА_5 , загальною площею 42,20 кв.м.

Під час проведення досудового розслідування встановлено, що відповідно до інформації в Державному реєстрі правочинів за №3319748, ОСОБА_9 набула у власність приміщення квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 42,20 кв.м.

31 травня 2018 року ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 видано довіреність, якою уповноважено ОСОБА_10 продати належу останній на праві власності квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 42,20 кв.м.

30 вересня 2018 року між ОСОБА_10 як продавцем, що дія на підставі довіреності та ОСОБА_11 як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , загальною площею, яка в договорі склала 248,1 кв.м., який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстровано в реєстрі за №5214. Відповідно до даного договору площа квартири АДРЕСА_5 , 248,1 кв.м., підтверджується показниками відповідно до довідки №2355 від 01.08.2018 ФОП ОСОБА_13 на замовлення ОСОБА_8 , в якій зазначено, що загальна площа приміщення квартири була змінена за рахунок уточнення розмірів при проведенні інвентаризації, засклення балкону та арифметичної помилки, що не є самочинною.

Під час проведення досудового розслідування в порядку ст. 40 КПК України оперативним працівникам ССП Шевченківського УП ГУНП у м. Києві надано доручення з метою проведення розшукових заходів з метою встановлення осіб, якими безпосередньо здійснюється самочинне будівництво (добудова двох поверхів) житлового будинку АДРЕСА_6 , а також, осіб які виготовили документи, що стали підставою для реєстрації права власності приміщення квартири АДРЕСА_7 з загальною площею 248,1 кв.м., а не 42.2 кв.м.

В ході виконання доручення, з метою встановлення місця знаходження та допиту ФОП ОСОБА_13 (печать № ) було здійснено моніторинг Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. За результатами пошуку у вказаному реєстрі встановлено, що за № значиться фізична особа-підприємець ОСОБА_13 , місце проживання: АДРЕСА_8 , телефон: НОМЕР_2 .

В ході телефонної розмови ОСОБА_13 зазначив, що з 2014 року не здійснює жодної господарської діяльності, з 2013 року не виїжджав взагалі з м. Луганськ. Також останній зазначив, що не має жодного відношення до створення довідки про показники об`єкта нерухомого майна № 2355 від 01.08.2018 відносно квартири АДРЕСА_5 також вказав, що йому не відома гр. ОСОБА_8 і останньої він ніколи не зустрічав.

Відповідно до Інформаційної бази «Аркан» щодо перетину кордону України, у тому числі ліній зіткнення громадянин ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу з 01.01.2012 по 08.10.2019 не перетинав Державний кордон України у тому числі лінії зіткнення.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 , пояснив, що він знайомий з гр. ОСОБА_8 , приблизно з 2005-2006 років. ОСОБА_8 останніх 5 років не проживає в Україні. Приблизно з 2016 року ОСОБА_8 передала йому ключі від квартири АДРЕСА_5 та попросила доглядати за нею. Із вказаного часу він періодично заїжджав до вказаної квартири та оглядав квартиру на наявність поломок та ін. З ОСОБА_8 він підтримує зв`язок по телефону.

ОСОБА_8 передавала йому оригінал договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , згідно якого вона була покупцем даної квартири, площа вказаної квартири згідно договору становила 42,20 кв. м. Також ОСОБА_14 передала йому оригінал технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_5 , площа вказаної квартири згідно технічного паспорту становила 42,20 кв.м. Вказані документи ОСОБА_15 передала йому з метою того, щоб він продав вказану квартиру від її імені гр. ОСОБА_11

Також з метою продажу вказаної квартири ОСОБА_14 оформила від свого імені відповідну нотаріальну довіреність.

Покупцем вказаної квартири був ОСОБА_11 . Квартиру продати домовлено було за 80 тисяч доларів США. Він особисто зустрічався з ОСОБА_11 на початку 2018 року та показував йому вище зазначену 2-х кімнатну, одноповерхову квартиру. Приблизно в березні 2018 року ОСОБА_11 передав передоплату за купівлю вказаної квартири у розмірі 20 тисяч доларів США ОСОБА_16 , чоловіку ОСОБА_17 (передача коштів відбувалась у м. Києві). На початку березня 2018 року ОСОБА_11 було передано ключі від квартири та останній з 8 березня проживав у вказаній квартирі.

08.09.2018 року ОСОБА_11 передав основну суму за купівлю вказаної квартири у розмірі 60 тисяч доларів США ОСОБА_18 . Після передачі основної суми коштів за квартиру (документального підтвердження факту передачі коштів немає), ОСОБА_11 попросив, що йому потрібен певний час для пошуку нотаріуса та оформлення певних документів, а саме звіту про оцінку квартири. Через декілька днів йому на телефон подзвонив ОСОБА_11 та сказав, що готовий підписати договір купівлі-продажу.

Нотаріуса обирав ОСОБА_11 та сказав йому куди приїхати (а саме на вул. Саксаганського у м. Києві). На укладення договору купівлі-продажу він зі сторони продавця привіз наступні документи: оригінал договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , площа вказаної квартири згідно договору становила 42,20 кв. м. та оригінал технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_5 , площа вказаної квартири згідно технічного паспорту також становила 42,20 кв. м., а також нотаріальну довіреність на своє ім`я від ОСОБА_17 на продаж даної квартири.

Вказані документи він подав нотаріусу для оформлення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , площа квартири згідно документів становила 42,20 кв. м. Окрім зазначених документів він нічого нотаріусу не подавав, усі інші документи на квартиру в яких значиться площа квартири АДРЕСА_9 , 1 кв. м. нотаріусу подавав ОСОБА_11 . Під час оформлення договору купівлі-продажу жодних коштів він не отримував та не сплачував. Вартість вказана в договорі купівлі-продажу квартири від 13.09.2019 не є актуальною, оскільки ОСОБА_11 передавав грошові кошти особисто ОСОБА_16 у суму 80 тисяч доларів США двома етапами ( передоплата 20 тис. доларів США та основна сума 60 тис. доларів США).

Допитаний в якості свідка ОСОБА_11 пояснив, що з моменту укладання договору купівлі-продажу він став власником приміщення квартири АДРЕСА_5 , з ким саме укладав договір купівлі продажу не пам`ятає, чи збільшував останній загальну площу приміщення квартири, чи звертався він до БТІ та чи отримував будь-які дозвільні документи щодо переобладнання квартири він не пам`ятає.

В порядку ст. 93 КПК України від Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва отримано інформацію про те, що Департамент зареєстрував подане замовником - фізичною особою повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) від 24.01.2019 № КВ 43 на об`єкт будівництва «Реконструкція квартири АДРЕСА_5 ». Проектна документація розроблена ТОВ «ІТЦ «Будівельна експертиза».

Відповідно до п. 9 Порядку, Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва.

Під час здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю щодо перевірки достовірності даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) від 24.01.2019 № КВ 43 на об`єкті будівництва «Реконструкція квартири АДРЕСА_5 », посадовою особою Департаменту було проведено вихід на місце, під час якого двері до квартири були зачинені. На письмове запрошення представники від замовника та проектної організації до Департаменту не прибули, що унеможливило проведення перевірки у відповідності до вимог п. 9 Порядку. У зв`язку із чим Департамент листом від 25.03.2019 № 073-2775 звернувся до Шевченківського УП ГУНП в м. Києві з проханням сприяти у проведенні перевірки, але належного сприяння не отримав.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №186981107 від 31.10.2019 приміщення квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 238,6 кв.м. на підставі договору дарування, серія та номер: 3077, виданий 23.07.2019 належить ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До державного житлового фонду відноситься житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Відповідно до частини 2 ст. 10 цього ж Закону України власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Конституційний Суд України двічі (у 2004р. та 2011р.) давав офіційні тлумачення цієї статті, суть яких зводиться до того, що право власності на допоміжні приміщення, технічне обладнання, елементи зовнішнього благоустрою житлового будинку виникає одночасно з правом власності на квартиру, незалежно від підстав його набуття, та не потребує будь-яких дій для його підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Як зазначено ч. 1 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Частиною 2 даної статті передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Абзацом 6) ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що до спільного майна багатоквартирного будинку відносяться приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно.

Згідно ст. 19 цього Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач зобов`язаний укладати договір з власником (співвласниками) на утримання на балансі відповідного майна.

Згідно ст. 358 та ст. 369 Цивільного кодексу України розпорядження майном, що перебуває у спільній власності здійснюється за згодою ВСІХ співвласників.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_19 пояснив, що він являється власником приміщення квартири АДРЕСА_10 з 2005 року, вказаний будинок являється 3-х поверховим . Приблизно з лютого-березня 2019 року невстановлені особи почали будівельні роботи на горищі будинку, а саме добудовувати два додаткових поверхи. Хто є власником та замовником вказаних будівельних робіт йому не відомо.

Допитана в якості свідка ОСОБА_20 пояснила, що вона являється власником квартири АДРЕСА_11 з 2003 року, вказаний будинок являється 3-х поверховим. Приблизно на початку 2019 року до неї звернувся власник квартири АДРЕСА_5 , а саме ОСОБА_11 з проханням надання дозволу на будівництва парковки та ремонту горища, також останній повідомив, що хоче капітально відремонтувати горище будинку за свої кошти. Щодо добудови двох додаткових поверхів з останнім не обговорювали жодних дозволів не надавала, крім цього останній запевняв що має всі необхідні дозволи на проведення вказаних робіт.

Постановою слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_21 від 31 жовтня 2019 року квартиру АДРЕСА_1 , було визнано речовим доказом в кримінальному провадженні №0008338 від 31 серпня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.
З метою всебічного, об`єктивного та неупередженого розслідування кримінального провадження та встановлення істини у справі, зважаючи на те, що квартира АДРЕСА_1 , визнана речовим доказом у кримінальному провадженні, є об`єктом кримінального правопорушення, з метою запобігання злочинним посяганням на вказаний об`єкт нерухомого майна під час проведення розслідування, виникла необхідність у накладенні арешту на вказане нерухоме майно.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав з мотивів наведених у ньому та просив його задовольнити.

Враховуючи те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт не було тимчасово вилучене та розгляд справи без повідомлення власника майна є необхідним, з метою забезпечення арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про розгляд вищевказаного клопотання без повідомлення про його розгляд власника майна.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вислухавши пояснення прокурора, вважаю, що воно підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, за фактом вчинення яких розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного в клопотанні слідчого майна, оскільки, як встановлено з матеріалів клопотання та пояснень прокурора, що квартира АДРЕСА_1 , є об`єктом кримінального правопорушення, визнана речовим доказом, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також з метою запобігання злочинним посяганням на вказаний об`єкт нерухомого майна під час проведення розслідування, забезпечення його збереження та недопущення подальшого відчуження.

Крім того, слідчим доведено існування реальних ризиків передачі та відчуження вказаного майна, передбачені абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України.

Однак слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання слідчого в частині заборони користування вказаною квартирою, оскільки на переконання слідчого судді мету арешту збереження речових доказів буде досягнуто із позбавленням для власника ОСОБА_4 права на відчуження та розпорядження.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008338 від 31 серпня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження та розпорядження вказаною квартирою.

Ухвала підлягає негайному виконанню.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1