Єдиний унікальний номер 219/1661/16-к
Номер провадження 11-кп/804/1316/19

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження: 11-кп/804/1316/19 Головуючий у 1-ій інстанції: Дубовик Р.Є.
Єдиний унікальний номер: 219/1661/16-к Доповідач: Савкова С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті в складі:

Головуючого судді Савкової С.В.,

суддів Стародуба О.Г.,

Акуленка В.В.,

за участю

секретаря судового засідання Юрченко Т.С.,

прокурора Самедова Е.Х.,

обвинуваченого ОСОБА_1 ,

захисника Подлуцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області матеріали провадження за апеляційними скаргами захисника Подлуцького А.М., обвинуваченого ОСОБА_1 на ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2019 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Атемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2019 року продовжений ОСОБА_1 строк тримання під вартою по 25.11.2019 р. за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив, що обвинувачений скоїв особливо тяжкий злочин та, знаходячись на волі, зможе вплинути на потерпілу, свідків, також не виключений ризик, що він зможе зникнути та ухилитися від судового розгляду в умовах більш м`якої міри запобіжного заходу.

Із зазначеним рішенням не погодились захисник Подлуцький А.М., обвинувачений ОСОБА_1 та подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі захисник Подлуцький А.М. просить ухвалу про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Зазначає, що ОСОБА_1 не вчиняв спроб втечі, не переховувався від слідства та суду, не вчиняв спроб незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, крім того, 02.01.2016 року відносно нього вже обирався запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, який ним не порушувався, за час тримання під вартою у обвинуваченого значно погіршився стан здоров`я, він потребує медичного обстеження та лікування.

Обвинувачений ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Свої вимоги мотивує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, прокурор не довів наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вина ОСОБА_1 не доведена, судом не взято до уваги, що обвинувачений тримається під вартою значний проміжок часу, справа не знаходить свого вирішення понад будь-які розумні строки, його вина до цього часу не доведена, не враховано наявність дружини та дитини у обвинуваченого. Вважає, що обрання обвинуваченому найбільш суворого запобіжного заходу є не вірним.

Потерпіла ОСОБА_2 , представник потерпілої Косинський В.І. та захисник Павличук В.П. належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, клопотання про відкладання розгляду справи не надходили. Представник потерпілої Косинський В.І. подав заяву про розгляд апеляційних скарг за його відсутності, просив відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши суддю доповідача, захисника Подлуцького А.М., обвинуваченого ОСОБА_1 , які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, прокурора Самедова Е.Х., який заперечував проти апеляцій захисника та обвинуваченого, дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9 КПК України.

ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують, і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що органом досудового розслідування здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000584 від 30.08.2015 року, в якому ОСОБА_1 31.12.2015 року було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Так, обвинуваченому ОСОБА_1 інкримінується, що 30 серпня 2015 року близько 01 годині 50 хвилин військовослужбовці ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знаходились в приміщенні гуртожитку ПТУ № 77 м. Часів Яр Артемівської міськради Донецької області, де на той час розташовувалася військова частина п/п В 2612. В цей час між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виникла сварка, в результаті якої ОСОБА_4 , не переслідуючи мету вбивства, а з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , тримаючи в руках зброю, а саме закріплений за ним автомат АКМС серія НОМЕР_1 , 1962 року виготовлення, калібр 7,62х39 мм., вчинив постріл з нього, чим спричинив ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді вогнепального кульового наскрізного поранення н/з лівого стегна з вогнепальним крайовим переломом верхнього полюсу лівого надколінка, крайового перелому внутрішнього виростка стегнової кістки. Після вчиненого ОСОБА_1 спробував вгамувати ОСОБА_4 та забрати зброю, але ОСОБА_4 вчинив опір та знову вчинив постріл, після якого пораненого ОСОБА_3 евакуювали в другу кімнату, де ОСОБА_1 , озброївшись своєю штатною зброєю, а саме закріпленим за ним автоматом АКМС серія НОМЕР_2 , 1962 року виготовлення, калібр 7,62х39 мм., відкрив стрільбу в напрямку стріляючого в другій кімнаті ОСОБА_4 Вогнепальну перестрілку почув військовослужбовець вказаної військової частини ОСОБА_5 , який піднявся в коридор четвертого поверху вказаного гуртожитку, де стрілянина вже припинилася, і дав команду про припинення вогню, на що ОСОБА_4 , знаходячись в своїй кімнаті, дав згоду. Однак ОСОБА_1 , не зважаючи на команду ОСОБА_5 , тримаючи в руках свою штатну зброю АКМС серія ШД № НОМЕР_3 , будучи розлюченим з приводу вогнепального поранення ОСОБА_3 і бажаючи помсти ОСОБА_4 , забажав позбавити життя ОСОБА_4 .

У зв`язку з цим ОСОБА_1 30.08.2015 року приблизно о 02 годині 00 хвилин, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння в пункті тимчасової дислокації військової частини п/п В2612 в коридорі ПТУ № 77 м АДРЕСА_1 Яр Артемівської міськради Донецької області по вул. Зеленій, 6, тримаючи в своїх руках зброю, а саме закріплений за ним автомат АКМС ШД 2349, діючи умисно, з метою позбавлення життя ОСОБА_4 , підбіг до кімнати, де знаходився за закритими дверима військовослужбовець ОСОБА_4 , який не чинив вогнепальний опір, про що достовірно знав ОСОБА_1 Здійснюючи свій злочинний умисел, ОСОБА_1 зробив автоматну чергу у вхідні двері кімнати, де знаходився ОСОБА_4 , та влучив в останнього, чим спричинив останньому тілесні ушкодження, а саме: вогнепальне кульове наскрізне поранення голови (з наявністю вхідного отвору в лівій скроневої області і вихідного отвору в області правого сонцеподібного відростка), множенні переломи кісток черепу та розтрощення речовини головного мозку; вогнепальне кульове наскрізне поранення лівого плеча та проникаюче поранення грудної клітки з ушкодженнями лівої легені, які утворилися від дії компактного снаряду, який володів високою кінетичною енергією і пробивною дією, та містив у собі сполуки свинцю, заліза, міді (що типово для оболонкової кулі) незадовго до настання смерті, та мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, від яких ОСОБА_4 помер на місці.

Причиною смерті ОСОБА_4 стало розтрощення речовини головного мозку, обумовленого вогнепальним кульовим наскрізним пораненням голови, про що свідчать наявність вхідного і вихідного отворів (рани лівій скроневої області та області правого сонцеподібного відростка відповідно), переломи кісток черепу та розтрощення речовини головного мозку.

Ухвалою слідчого судді Артемівського міськрайонного суду від 2.01.2016 року було відмовлено органу досудового розслідування в застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_1 та обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. При цьому, як характеристику особи, слідчий суддя взяв до уваги наявність стійких соціальних зв`язків у вигляді дружини та малолітнього сина, позитивну характеристику, добровільну участь в АТО.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14.01.2016 року за апеляційною скаргою прокурора було скасовано зазначену ухвалу слідчого судді та обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Підставою такого обрання запобіжного заходу стало те, що ОСОБА_1 обгрунтовано підозрюється в скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення, він на території Донецької області не має свого житла та стійких соціальних зв`язків, в зв`язку з чим запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не дасть можливості контролювати підозрюваного та забезпечити повне та всебічне розслідування кримінального провадження, що може вплинути на неупереджене, повне та всебічне розслідування. Крім того, військова частина, військовослужбовцем якої є ОСОБА_1 , не має постійного місця дислокації та в умовах АТО в любий момент може бути передислокована.

Таким чином, з зазначеного терміну у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_1 тримається під вартою, і строк дії запобіжного заходу постійно продовжується судом, останній раз ухвалою Артемівського міськрайонного суду від 27 вересня 2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що до суду першої інстанції звернувся прокурор військової прокуратури Донецького гарнізону Самедов Е.Х. з клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою, наполягаючи на тому, що ризики, передбачені п.п.1, 3, 4,5 ст. 177 КПК України, станом на теперішній час не перестали існувати, а саме ризики переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків, перешкоджання у кримінальному провадженні іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення..

Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції взяв до уваги, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покарання за який передбачене у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, знаходячись на волі, зможе ухилитися від суду.

Крім того, суд зазначив, що, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, останній може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, які ще не допитані, тобто наявні та не перестали існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Апеляційна інстанція звертає увагу, що оскаржувана ухвала невмотивована, суд першої інстанції лише зазначив, що обвинуваченому інкримінується вчинення злочину, що відноситься до особливо тяжких, що фактично і стало підставою для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В оскаржуваній ухвалі не наведено будь-яких реальних підстав та ризиків, які б свідчили про необхідність застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Суд апеляційної інстанції, з огляду на вимоги ч.1 ст.183 КПК України про те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу, доходить до наступного.

Так, громадянин ОСОБА_1 дійсно обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, і санкція зазначеної статті передбачає відповідальність від 7 до 15 років позбавлення волі.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику моє проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення в справі «Панченко проти Росії»).

Ризиком в кримінальному провадженні є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Рішенням у справі «Белевицький проти Росії» обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи ЄСПЛ визнав порушення п.4 ст.5 Конвенції.

В контексті п.3 ст.5 Конвенції ( правова позиція ЄСПЛ у п. 60 рішення від 06.11.2008р у справі "Єлоєв проти України") після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою необхідно чітко зазначати у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені у ч.1 ст. 177 КПК України. і судові органи мають навести інші підстави чітко наведені національними судами.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що кримінальне провадження №0000584 від 30.08.2015 року щодо ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, надійшло в провадження Артемівського міськрайонного суду Донецької області 25 лютого 2016 року.

Тобто, більше трьох з половиною років кримінальна справа не знаходить свого вирішення в суді першої інстанції, що виходить за межі розумних строків розгляду справи, передбачених ст. 28 КПК України, норми якої, до того ж, наголошують на тому, що кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Протягом судового провадження в суді першої інстанції, продовжуючи ОСОБА_1 строк тримання під вартою за клопотанням прокурора та відмовляючи стороні захисту в зміні запобіжного заходу, суди вказували на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ст. 177 КПК, які не зменшились та існують з урахуванням того, що допитані не всі свідки, потерпіла, ОСОБА_1 обвинувачується в скоєнні особливо тяжкого злочину, а, отже, існує ризик його втечі.

Разом з тим, з пояснень прокурора в судовому засіданні вбачається, що опитана велика кількість свідків, потерпіла не є очевидцем подій, а з пояснень ОСОБА_1 випливає, що останній свідок був допитаний близько року назад, і суди в судових засіданнях тільки вирішують питання про продовження йому запобіжного заходу.

Дійсно, відповідно довідки Артемівського міськрайонного суду в судових засіданнях 05.08.2019, 27.09.2019 року вирішувалось питання про продовження запобіжного заходу.

Слід також зазначити, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 за кількістю епізодів, обвинувачених та потерпілих не можна віднести до об`ємних кримінальних справ, що також свідчить про необґрунтованість тривалого розгляду справи.

Таким чином, на даний момент ОСОБА_1 без остаточного судового рішення (вироку) перебуває під вартою більш як 3 роки 9 місяців, що, на підставі ч.5 ст.72 КК України (в ред. 26.11.2015р.) становить більше семи з половиною років.

Недотримання строків розгляду кримінальних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований ст. 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 2 січня 2016 року слідчим суддею Артемівського міськрайонного суду Донецької області щодо ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

І хоча наведене ухвала слідчого судді скасована ухвалою суду апеляційної інстанції від 14 січня 2016 року, будь-яких даних про порушення обвинуваченим ОСОБА_1 обов`язків, покладених на нього ухвалою слідчого судді в період часу з 2 січня 2016 року по 14 січня 2016 року не встановлено, тому в цій частині доводи захисника та обвинуваченого є слушними.

На даний час стороною обвинувачення, з урахуванням стану розгляду кримінального провадження судом, не надано нових доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні, що дає підстави суду застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, ніж зазначений у клопотанні.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні злочину проти життя та здоров`я, перебуває тривалий час під вартою без наявності обвинувального вироку, відсутні відомості про неналежну поведінку обвинуваченого під час застосування до останнього міри запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, у обвинуваченого є постійне місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_2 , крім того, обвинувачений одружений та на утриманні має неповнолітню доньку.

Також колегія суддів бере до уваги той факт, що відсутні відомості щодо імовірного тиску з боку обвинуваченого на свідків чи бажання обвинуваченого ОСОБА_6 переховуватися від суду, а також той факт, що обвинувачений перебуває під вартою тривалий час без наявності обвинувального вироку, а в ухвалах суду про тримання під вартою більше трьох років містяться посилання, фактично, на ті ж обставини, які існували в січні 2016 року.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлення нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із забороною обвинуваченому залишати житло за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 по 25.11.2019р. включно, із покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 195 КПК України.

На думку суду апеляційної інстанції, такий вид запобіжного заходу здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 181, 404 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника Подлуцького А.М., обвинуваченого ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 вересня 2019 року, якою обвинуваченому ОСОБА_1 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою строком на 60 (шістдесят) днів в ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» Донецькій області відмовити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком по 25.11.2019р. включно, заборонивши йому залишати житло за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_1 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи проживає АДРЕСА_3 АДРЕСА_2 ) без дозволу суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування із свідками у вказаному кримінальному провадженні;

- здати до відповідного органу державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Ірпінський ВП ГУНП в Київській області.

Копію ухвали для виконання направити до ДУ «Бахмутська установа виконання покарання (№6)» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України та Ірпінського ВП ГУНП в Київській області.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді