ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1881/19 Справа № 191/4286/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001684, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2017 року тапризначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 залишено у вигляді особистого зобов`язання.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за наступних обставин.
10 жовтня 2018 року приблизно о 12 годині 00 хвилин ОСОБА_7 знаходячись в якості пасажира в салоні автобусу марки «Еталон», д.н.з. НОМЕР_1 , сполученням «Синельникове Новомосковськ», під час руху автобуса за маршрутом, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, пересів на пасажирське місце, біля якого безпосередньо знаходилася акумуляторна батарея «Yigitaku ТТ7 78», та діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи при цьому ціль незаконного збагачення, впевнившись у тому, що його протиправні дії носять таємний характер, коли вказаний автобус прибув на стоянку автобусної зупинки «ст.Синельникове-1», що в м. Синельникове Дніпропетровської області, ОСОБА_7 , перебуваючи в салоні вищевказаного автобуса, впевнився в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, перемістив вказану батарею до своєї дорожньої сумки, з якою вийшов з салону вказаного автобуса, тим самим таємно, повторно викрав вказане майно, вартість якого становить 1530 гривні 00 коп.
Після завершення вказаних дій ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальний збиток у розмірі 1530 грн.00 коп.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити, виключивши посилання на ч.1 ст.71 КК України в третьому абзаці резолютивної частини вироку. В решті вирок суду просить залишити без зміни.
Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що судом першої інстанції було повторно застосовано закон, який вже був застосований, а саме: у третьому абзаці резолютивної частини вироку при призначенні остаточного покарання повторно застосовано ч.1 ст.71 КК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1,5 місяці.
Обгрунтовуючи свої вимоги захисник зазначає, що на підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи інформацію про особистість підсудного, наявності пом`якшуючої покарання обставини та відсутності обтяжуючих, вважає, що достатнім у даному випадку було б покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1,5 місяці з урахуванням того факту, що санкція статті передбачає і інші покарання: у т.ч. обмеження волі, судом фактично призначено майже максимальне покарання в межах санкції статті, що, на його думку, не відповідає вимогам чинного законодавства та особі засудженого.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника.
Захисник та обвинувачений підтримали вимоги апеляційної скарги захисника та просили її задовольнити в повному обсязі, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися в апеляційній скарзі, не перевіряються. Тому суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком районного суду.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, кваліфікованому за ч. 2 ст. 185 КК України, в зв`язку з чим, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого за інкримінованим йому кримінальним правопорушенням, на яких ні сторона обвинувачення, ні обвинувачений ОСОБА_7 не наполягали. Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, установлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його діянь за ч. 2 ст. 185 КК України у апеляційній скарзі не оскаржуються.
У відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 вчинив злочин у даному провадженні 10 жовтня 2018 року, тобто після ухвалення вироку Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2017 року.

З резолютивної частини оскаржуваного вироку вбачається, що відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2017 року. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 4 рок 3 місяці.

Таким чином, суд першої інстанції правильно застосував положення ст. 71 КК України та принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання.

З огляду вимог, викладених в апеляційній скарзі прокурора, суд першої інстанції не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку, тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Доводи захисника ОСОБА_10 про те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд не в повній мірі врахував пом`якшуючих обставин, а тому необгрунтовано призначив йому суворе покарання, не заслуговують на увагу.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також зазначив, що визнав обставинами, що помякшують покарання, повне визнання обвинуваченим своєї винуватості та його щире каяття, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом не встановлено.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, офіційно працює, визнав свою провину, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.
Також судом враховано те, що обвинувачений ОСОБА_7 був засуджений вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області 15 лютого 2017 року з застосуванням ст. ст. 75,76 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і був звільнений від покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. Не дивлячись на те, що суд надав обвинуваченому ОСОБА_7 можливість виправитись без позбавлення волі, обвинувачений належних висновків для себе не зробив і знов вчинив умисне кримінальне правопорушення із корисних мотивів.
Посилання захисника на те, що на підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи інформацію про особистість обвинуваченого, наявності пом`якшуючої покарання обставини та відсутності обтяжуючих, достатнім у даному випадку було б покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1,5 місяці, є необгрунтованими та не можуть слугувати підставами для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, оскільки вже були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання.
Отже, апеляційний суд не знайшов порушень судом першої інстанції вимог застосування закону про кримінальну відповідальність та підстав для застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого покарання.
З огляду на це наведені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим внаслідок суворості, не ґрунтуються на матеріалах справи, тому не підлягають задоволенню.
Доводи апеляційних скарг і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги прокурора і захисника не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4