Справа № 211/4072/19
Провадження № 1-кп/211/560/19
У х в а л а

09 грудня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , № 0000645 та № 0000600 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307, ст. 309 ч. 2 КК України, -

в с т а н о в и в:

В провадженні суду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , № 0000645 та № 0000600 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307, ст. 309 ч. 2 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Обвинувачений заперечував проти продовження йому запобіжного заходу та заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, захисник заперечував, просив домашній арешт так як обвинувачений має постійне місце проживання та навчається.

Заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного. При обранні запобіжного заходу враховується тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується. А також наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність у нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи або навчання, репутацію, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обгрунтовуються відповідні обставини.

Згідно правових позицій Європейського суду з прав людини, викладеними за розглянутими справами: «Шалімов проти України», «Боротюк проти України», «Харченко проти України», слідує, що:

- відповідно до п. 3 ст. 5 Конвенції по закінченню деякого часу саме тільки наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для тримання під вартою, та судові органи повинні вказати інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані судами ;

- продовження утримання під вартою може бути виправданим по тій чи іншій справі лише при наявності специфічних ознак того, що цього вимагають справжні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, мають перевагу над правилом поваги до особистої свободи;

- особа, обвинувачувана у правопорушенні, повинна бути звільнена, якщо держава не доведе існування «відповідних і достатніх» підстав для подальшого утримання під вартою. Щоб дотримати ці вимоги, судові органи мають дослідити всі факти «за» і «проти» існування реального суспільного інтересу, який, при належному обліку принципу презумпції невинності, виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях, за якими вони відмовляють у задоволенні клопотання про звільнення ;

- існування обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину спочатку може виправдовувати утримання під вартою, ... але ... тяжкість звинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів утримання під вартою»;

- при цьому існує презумпція на користь звільнення з - під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризикам ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою інших запобіжних заходів, обвинувачений повинен бути звільнений.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Вирішуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, суд враховує наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик впливу на свідків, які ще не допитані судом, а також враховує тяжкість покарання, яке може бути призначено в разі визнання обвинуваченого винуватим, його вік, спосіб вчинення кримінального правопорушення, наявність міцних соціальних зв`язків: проживає за місцем реєстрації з мамою, навчається, раніше не судимий, все це дає підстави вважати, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту може в повній мірі запобігти вказаному ризику із покладенням обов`язків на обвинуваченого передбаченого ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. 177,183,194 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання обвинуваченого задовольнити.

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт. Заборонити ОСОБА_4 залишати житло за адресою проживання, а саме: АДРЕСА_1 , з 22.00 години до 06.00 години та зобов`язати останнього прибувати за кожною вимогою до суду, строком на два місяці, а саме до 07 лютого 2020 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме:

- не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і вїзд в Україну;

Негайно звільнити з-під варти ОСОБА_4 .

Роз`яснити обвинуваченому, що працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Ухвалу передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала самостійному оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1 .