Справа № 504/3627/19
Провадження № 1-кс/504/1258/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2019 смт. Доброслав

Слідчий суддя Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі- ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 4 смт. Доброслав, клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу в межах кримінального провадження № 0001094 від 05.10.2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 3 статті 185 КК України, відносно підозрюваного:

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Нова Дофінівка Комінтернівського

району Одеської області, українцю за національністю, громадянину

України, який офіційно не працевлаштований, неодружений,

зареєстрований та фактично мешкає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

раніше судимий:

- 06.11.2012 Комінтернівським районним Одеської області за

ч. 3 с. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на

строк 3 роки,

судимість не знята та не погашена,

про підозру у вчиненні кримінального правопорушення,

передбачених ч. 3 ст. 185 КК України повідомлено 17.10.2019 року,

за участі:

слідчого СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області - ОСОБА_3 ,

прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області - ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділенням Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001094 від 05.10.2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 3 статті 185 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 03 жовтня 2019 року, біля 21.00 години, ОСОБА_5 перебував поряд з будівлею де знаходиться приміщення фельдшерського акушерського пункту який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, яке розташоване в приміщенні та належить потерпілій ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів та переслідуючи ціль незаконного збагачення, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає,

а поряд відсутні стороні особи, пошкодивши механізм закриття вікна проник через нього до вищезазначеного приміщення. Перебуваючи в середині приміщення, ОСОБА_5 взяв з поверхні робочого столу системний блок «ALFA-AD-1», вартістю 1500 гривень, нетбук «ASUS» вартістю 3000 гривень, комп`ютерну клавіатуру «GENIUS» вартістю 600 гривень, комп`ютерну мишку «АСМЕ» вартістю 100 гривень.

Надалі, ОСОБА_5 , перемістивши викрадене за межі приміщення покинув місце вчинення

злочину, тим самим таємно викрав вищевказане майно і спричинив потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 5 200 гривень 00 копійок.

Органом досудового розслідування інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення кваліфіковане за ч. 3 ст. 185 КК України.

17.10.2019 ОСОБА_5 повідомлено та вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України.

У своєму клопотанні слідчий вказує, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження та вирішення визначених ст. 2 КПК України завдань по вказаному кримінальному провадженні, проведення досудового розслідування у розумні строки, необхідно застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід тримання під вартою з можливість внесення застави, оскільки підозрюваний, перебуваючи на свободі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується відсутністю офіційного місця роботи та навчання, міцних соціальних зв`язків.

Крім того, слідчий просив суд врахувати, що підозрюваний має не зняту та не погашену судимість.

На цій підставі в судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали.

Підозрюваний не заперечував проти запропонованого слідчим запобіжного заходу, вважав його розумним та справедливим.

ОСОБА_5 відмовився в судовому засіданні від правової допомоги під час розгляду даного клопотання, і ця відмова прийнята судом протокольно.

Вислухавши слідчого, прокурора, підозрюваного, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов до наступного висновку:

Відповідно до положення ст. 5 Конвенції з захисту прав людини кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Кожен, кого заарештовано або затримано згідно із положенням підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитись на судове засідання.

Згідно зі статтею 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Правові наслідки недоведення або часткового доведення зазначених обставин передбачені частинами другою четвертою цієї ж статті.

Слідчий суддя виходить з того, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, § 219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Слідчий суддя вважає, що обгрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена зібраними по справі матеріалами а саме: протоколом огляду місця події від 04.10.2019, в ході якого було конкретизовано попереднє місце розташування викраденого майна; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_6 , яка дала покази щодо обставин скоєння кримінального правопорушення; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 , яка дала покази щодо обставин скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_5 ; протокол огляду предмета від 04.10.2019 в ході якого у ОСОБА_5 , було вилучено викрадене ним майно; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , яка дала покази щодо обставин скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_5 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , який дав покази щодо обставин скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_5 ; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Допитаний в якості підозрюваного ОСОБА_5 свою провину в скоєнні кримінального правопорушень визнав повністю.

В судовому засіданні ОСОБА_5 підтвердив слідчому судді обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, свою вину визнав повністю.

У справі ЄСПЛ «Луценко проти України» в остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у пункті 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у зазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (див. рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін «свавільність» розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (див. рішення від 09 липня 2009 року у справі «Моорен проти Німеччини» (Mooren v. Germany), заява № 11364/03, пункти 72, 77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пункт 74).

Право на свободу є одним із основоположних прав людини, яке має виняткову роль як засіб забезпечення інших прав і свобод людини. Це право гарантується статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 29 Конституції України.

Стаття 5 Конвенції передбачає фізичну свободу людини, яка полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена волі.

Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом, як передбачено частиною другою статті 29 Конституції України.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що закон чітко визначив (стаття 183 КПК України), що тримання особи під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Суд беззаперечно погоджується з тим, що підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працює, не одружений, не навчається.
Слідчий суддя, серед іншого, враховує характер підозрюваного, його моральні якості, його кошти, зв`язки із державою, у якій його переслідують за законом, і його міжнародні контакти.

Саме на такий обов`язок суду звернуто увагу у справі ЄСПЛ (справа W v Switzerland), 14379/88, 26 січня 1993 року.

Тим самим ОСОБА_5 може ухилятись від правосуддя.
Також доведено, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Таким чином ризики передбачені ст. 177 КПК України відносно підозрюваного ОСОБА_5 встановлені.
Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

«Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» (пункт 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України»).

Відповідно до статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Слідчий суддя, з урахуванням особи підозрюваного, його соціальних зв`язків, характеру інкримінованого кримінального правопорушення та спосіб його скоєння, вважає доцільним застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби, і не знаходить достатніх підстав для обрання підозрюваному найменш суворого запобіжного заходу- особистого зобов`язання.

Слідчий суддя приймає до уваги принцип невинуватості особи, враховує повагу до особистої свободи і недоторканості особи, однак зважує ці принципи у сукупності із цілями і завданнями кримінального провадження, якими у відповідності до ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав та законних інтересів учасників кримінального правопорушення, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Слідчий суддя вважає можливим встановити підозрюваному обов`язки передбачені частиною 5 статті 194 КПК України.

Запобіжний захід не може бути обраний більш ніж на кінцеву дату досудового розслідування за вищевказаною постановою.

На підставі наведеного, керуючись вимогами ст.ст. 1-2, 7-29, 131, 132, 176-179, 193, 194, 309, 310 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області про обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Строком на 48 діб заборонити ОСОБА_5 , залишати житло: АДРЕСА_1 в період часу з 20.00 годин до 08.00 годин наступного дня.

Покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

прибувати до слідчого слідчої групи Лиманського ВП ГУНП в Одеській області, прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області, суду за кожною вимогою;
повідомляти слідчого, прокурора про зміну місця проживання;
не відвідувати кафе, бари, ресторани, та інші місця, в яких реалізують спиртні напої;
здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
не спілкуватись з потерпілим та свідками даних кримінальних правопорушень;
докласти зусиль для пошуку роботи, про що повідомити суд протягом 30 діб;
Строк дії запобіжного заходу рахувати з 28.10.2019 року до 14.12.2019 року включно.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Виконання ухвали доручити Лиманському ВП ГУ НП в Одеській області.
Будь-які твердження чи заяви підозрюваного, зроблені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, не можуть бути використані на доведення його винуватості у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, або у будь-якому іншому правопорушенні.

Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного було покладено відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_4 .

Ухвала слідчого судді, щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1