Дата документу 31.10.2019 Справа № 333/7927/15-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1360/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/7927/15-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 липня 2019 року, якою

прийнято відмову потерпілого ОСОБА_7 від обвинувачення відносно ОСОБА_9 за ст.356 КК України. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України закрито.

Згідно зі змістом ухвали, згідно обвинувального акту, ОСОБА_9 26.05.2009 року, діючи умисно, шляхом надання працівникам ТОВ «ВКФ «ЗОРЗ» вказівки позбавити потерпілого ОСОБА_7 торгівельного місця та демонтувати кіоск потерпілого, вчинив самоправство щодо його майна.
Так, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що відсутні належні підстави пред`являти підприємцю ОСОБА_7 вимоги про укладання договорів щодо надання торгівельних місць, надання послуг ринку, вимагати сплати послуг ринку чи позбавляти торгівельного місця, надав вказівку приватному підприємцю ОСОБА_10 про звільнення торговельного місця ОСОБА_7 , в результаті виконання якої, за допомогою електроінструменту, пошкоджено та демонтовано кіоск № НОМЕР_1 , розташований в торгівельному ряді № 4 на території ТОВ «Автомобільний ринок» по вул. Оріхівське шосе, 36 у м. Запоріжжі (аналогічне місце розташування кіоску № НОМЕР_2 , розташованого в торгівельному ряді № 3), право власності на який відповідно до листа Виконавчого комітету Запорізької міської ради не зареєстроване у зв`язку з тим, що зазначений кіоск є металевою розбірною конструкцію, яка відповідно до ст. 181 ЦК України не є об`єктом нерухомості, а майно ОСОБА_7 самовільно, без згоди останнього або відповідного рішення суду, переміщено до приміщення, розташованого на території авторинку.
Таким чином, рішення ОСОБА_9 і його вказівка про звільнення торгівельного місця і демонтування кіоску ОСОБА_7 є незаконними, оскільки прийняті всупереч вимогам законодавства у сфері господарської діяльності та спрямовані на позбавлення потерпілого ОСОБА_7 торгівельного місця і заподіяння останньому значної матеріальної шкоди.
В результаті злочинних дій ОСОБА_9 , при вивільненні кіоску № НОМЕР_1 , розташованого в торгівельному ряді №4 (аналогічне місце розташування кіоску № НОМЕР_2 , розташованого в торгівельному ряді № 3) на території ТОВ «Автомобільний ринок» по вул. Оріхівське шосе, 36 у м. Запоріжжі, було пошкоджено його майно, а також обмежено доступ потерпілого до його майна, а саме: тиски, великі, у кількості 2 одиниць; стартер Белаз №250.3708, у кількості 1 одиниця; генератор Белаз №6301.3701, у кількості 1 одиниця; Стенд для форсунок модель ТЕ 161/115, у кількості 1 одиниці; Стенд для форсунок модель ТЕ 8903, у кількості 1 одиниці; перетворювач струму 36В-200Гц., у кількості 1 одиниця; поршня ЗІЛ - 120-1004015, у кількості 60 одиниць; поршневі кільця 3ІЛ-120, у кількості 30 одиниць; ТНВД Р-26-12ат, у кількості 1 одиниця; Стенд Е-214, у кількості 1 одиниця; Індикатор димності ІД-1, у кількості 1 одиниця; обігрівач салону ОВ-090, у кількості 1 одиниця; обігрівач В-015, у кількості 1 одиниця; передпусковий обігрівач автомобіля «Камаз», у кількості 1 одиниця; штатив свердлильний, у кількості 1 одиниця; зйомник, великий, універсальний, у кількості 1 одиниця; зйомник, малий, універсальний, у кількості 1 одиниця; компресор пневматичний, гальмовий, системи ЗІЛ, у кількості 1 одиниця; поршня ГАЗ 52, у кількості 12 одиниць; компресор ГАЗ-66 №3509015, у кількості 1 одиниця; стробоскоп ПАС-2, у кількості 1 одиниця; стробоскоп АС-2, у кількості 1 одиниця; пускач тракторний ПД-10, у кількості 1 одиниця; патрон токарний Т-250, у кількості 2 одиниць; піч «Буржуйка», у кількості 1 одиниця; амортизаційна передня стійка в зборі ЗАЗ-1102, у кількості 2 одиниці; амортизаційна задня стійка в зборі ЗАЗ-1102, у кількості 2 одиниці; амортизаційна задня стійка, що була у використанні, у кількості 2 одиниць; диски титанові R-15, оригінальні від автомобіля МЕРСЕДЕС, в 124 кузові, у кількості 8 одиниць; фари передні Опель №1216158, у кількості 2 одиниць; ТНВД Р-56-18а (Р-14-2-р56), у кількості 1 одиниця; бампер передній, Опель №1400196, у кількості 3 одиниці; плунжерні пари С-100, у кількості 40 одиниць; вкладиші корінні до двигунів ЗІЛ, у кількості 16 і 20 одиниць відповідно; вкладиші ГАЗ - 51-52 ВК-52-1004057-УР, у кількості 20 одиниць; вкладиші до двигуна ЯМЗ, у кількості 20 одиниць; вкладиші до двигуна Т-25, у кількості 12 одиниць; насос-форсунка АР-23, у кількості 6 одиниць; пружини задньої підвіски БМВ-630, у кількості 2 одиниць; пружини задньої підвіски АУДІ-100 №52, у кількості 2 одиниці; журнали «Катери і яхти». Всього діями ОСОБА_11 , потерпілому ОСОБА_7 спричинена майнова шкода на загальну суму 130087,87 грн., що підтверджується висновком авто-товарознавчої експертизи № 7/15 від 18.08.2015 та є значною шкодою для потерпілого ОСОБА_7 .
Дії ОСОБА_9 кваліфіковані органом досудового розслідування за ст.356 КК України, як самоправство, тобто самовільне всупереч установленому законом порядку, вчинення будь яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином, якщо такими діями було заподіяна значна шкода інтересам громадянина.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 надав письмову заяву про відмову від обвинувачення ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України. Додавши, що підтримує вказану заяву, наслідки відмови від обвинувачення, вигляді закриття кримінального провадження йому роз`яснені судом та відомі.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, дане провадження у формі приватного обвинувачення відносно ОСОБА_9 розпочато слідчим за заявою потерпілого ОСОБА_7 .
Враховуючи те, що потерпілий ОСОБА_7 відмовився від обвинувачення, суд приходить до висновку, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, слід закрити у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

В апеляційній скарзі потерпілий зазначає, що заява про відмову від обвинувачення ним написана під час різкого погіршення стану його здоров`я, ще до початку судового засідання у нього різко знизився артеріальний тиск та підвищилось ЧСС. Була загроза інфаркту, тому він фактично не контролював свої дії і заяву написав не усвідомлюючи її наслідків. Вважає, що його заява з тих причин, на які він вказував задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, потерпілий просить скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; потерпілого, який підтримав доводи апеляційної скарги; обвинуваченого та його захисника, які вважала, що ухвала є законною та обґрунтованою; прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги потерпілого; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга потерпілого підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, ухвала постановлена судом першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Згідно зі ст.409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, окрім іншого, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Суд закриваючи провадження керувався положеннями п.7 ч.1 ст.284 КПК України та виходив з того, що вказане провадження є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення і потерпілий відмовився від обвинувачення ОСОБА_9 .

Однак, висновок суду, що вказане провадження є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є неправильним.

Специфіка здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення регламентується главою 36 КПК України. Так, особливостями кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є:

1) підставою для початку досудового розслідування кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є подання потерпілим (фізичною чи юридичною особою) до слідчого, прокурора, іншої службової особи органу, уповноваженого на початок досудового розслідування, заяви про вчинення кримінальних правопорушень, вичерпний перелік яких закріплено в ст.477 КПК України (ч.4 ст.26, ч.1 ст.478 КПК України);

2) відмова потерпілого, а у випадках, передбачених КПК України, його представника, від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження (ч.4 ст.26, п.7 ч.1 ст.284 КПК України).

Отже, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення, як свідчить зміст глави 36 КПК України, має особливість стосовно початку такого провадження та його завершення. Жодних інших особливостей кримінального провадження у формі приватного обвинувачення ані главою 36 КПК України, ані іншими положеннями КПК України не передбачено. Тобто після того, як кримінальне провадження розпочато за заявою потерпілого про вчинення кримінального правопорушення, що міститься у переліку таких правопорушень в ст.477 КПК України, задіюється державно-владний ресурс органів досудового розслідування та прокуратури, який слугує подальшою рушійною силою здійснення досудового розслідування та підтримання обвинувачення під час судового розгляду.

Таким чином, визначений КПК України процесуальний порядок здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення за своєю правовою природою є приватно-публічним різновидом кримінального провадження і його варто розглядати як диференціацію форми такого провадження у межах загальної його форми, врегульованої КПК України.

Обвинувачення може підтримуватися потерпілим та/або його представником лише у випадках передбачених ч.3 ст.338 КПК України (зміна прокурором обвинувачення в суді) та ч.2 ст.340 КПК України (відмова прокурора від підтримання державного обвинувачення). Такий висновок корелює з п.19 ч.1 ст.3 КПК України щодо віднесення до сторони обвинувачення потерпілого, його представника та законного представника тільки у випадках, установлених КПК України, та з п.4 ч.3 ст.56 КПК України, згідно з яким під час судового провадження потерпілий має право підтримувати обвинувачення в суді у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Водночас ч.5 ст.340 КПК України передбачає, що у випадку висловлення потерпілим згоди на підтримання обвинувачення в суді, якщо прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення, кримінальне провадження за відповідним обвинуваченням набуває статусу приватного і здійснюється за процедурою приватного обвинувачення.

Тлумачення норм КПК України в їх системному зв`язку дозволяє дійти висновку про те, що варто розрізняти поняття «кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення» та «підтримання потерпілим приватного обвинувачення».

Якщо під «кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення» слід розуміти провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, з числа перелічених у ч.1 ст.477 КПК України та здійснюється в загальному порядку, передбаченому КПК України, то підтримання потерпілим приватного обвинувачення здійснюється лише у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Тобто, кримінальне провадження, здійснюване на підставі ч.5 ст.340 КПК України, є окремою формою кримінального провадження, особливостями якої є:

1) підтримання обвинувачення потерпілим в суді;

2) відмова потерпілого, а у випадках, передбачених КПК України, його представника від обвинувачення, є безумовною підставою для закриття кримінального провадження (ч.4 ст.26, п.7 ч.1 ст.284 КПК України).

Чинне кримінальне процесуальне законодавство встановлює, що судовий розгляд кримінального провадження здійснюється за обов`язкової участі сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених КПК України (ч.2 ст.318 КПК України). Відповідно до ч.3 ст.36 КПК України, участь прокурора в суді є обов`язковою, крім випадків, передбачених КПК України (таким випадком є відмова прокурора від підтримання державного обвинувачення).

Колегією суддів встановлено, що підставою для проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні слугувала заява ОСОБА_12 в якій останній вказував про незаконне проникнення у приміщення, яке є його власністю та заволодіння його майном. При цьому потерпілий вказував на ряд осіб, які на його думку були причетні до вчинених злочинів, однак ОСОБА_9 не був у цьому переліку. Разом з тим, органом досудового розслідування були зібрані докази, які давали підстави дійти висновку, що саме дії ОСОБА_9 призвели до наслідків, про які йшлося в заяві потерпілого. Відтак дії ОСОБА_9 були кваліфіковані за ч.3 ст.206, ст.356 КК України. В подальшому з урахуванням показань потерпілого обвинувачення у кримінальному провадженні стовно ОСОБА_9 було змінено і виключено обвинувачення за ч.3 ст.206 КК України.

Відтак суд мав би з`ясувати думку потерпілого щодо підтримання чи не підтримання обвинувачення саме за ч.3 ст.206 КК України, після чого продовжити судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 за ст.356 КК України.

Незважаючи на те, що прокурор не відмовлявся від підтримання обвинувачення за ст.356 КК України, суд прийняв заяву ОСОБА_7 про відмову від обвинувачення. При цьому суд належним чином не з`ясував розуміння наслідків потерпілим такої відмови, адже з позиції ОСОБА_7 випливало, що причини виникнення шкоди і безпосередньо сама шкода були обумовлені і заподіяні діями інших осіб, а не ОСОБА_9 , тобто останній, на переконання потерпілого, мав бути виправданий (реабілітований). Натомість сторона обвинувачення стверджувала протилежне.

З огляду на вказані обставини суд не мав підстав для закриття провадження, а мусив розглянути його по суті, перевірити кожний наданий сторонами доказ окремо з точки зору належності, допустимості, і оцінивши їх в сукупності з точки зору достатності, взаємозв`язку та всебічності ухвалити чи то обвинувальний, чи то виправдувальний вирок.
З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку про те, що оскаржувана ухвала суду постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а, відтак, відповідно до положень ст.ст. 409, 412, 415 КПК України, підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 липня 2019 року, якою прийнято відмову потерпілого ОСОБА_7 від обвинувачення відносно ОСОБА_9 за ст.356 КК України. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст.356 КК України закрито, скасувати.

Призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Матеріали кримінального провадження направити до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4