У Х В А Л А
Іменем України

18 липня 2019 року

м. Київ
справа № 219/6235/16-к

провадження № 51-3553 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 жовтня 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 23 квітня 2019 року стосовно нього,
встановив:
Артемівський міськрайонний суд Донецької області вироком від 16 жовтня 2018 року визнав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Сіверськ Бахмутського району Донецької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має повну середню освіту, не працює, не одружений, утримує малолітню дитину, згідно зі ст. 89 КК України не судимий, винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 185 КК України, та призначив йому покарання:
- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік;
- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 5 місяців.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Донецький апеляційний суд ухвалою від 23 квітня 2019 року зазначений вирок стосовно ОСОБА_4 залишив без змін.
Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він у період з середини січня 2016 року по 27 січня 2016 року, у денний час доби (більш точної дати та часу органом досудового розслідування не встановлено), діючи умисно, с корисливим мотивом, таємно викрав шляхом демонтажу металеві частини з мосту 2-ПК-9 дільниці 3 ГП станції Сіверськ Донецької залізниці, розташованої у м. Сіверськ Бахмутського району Донецької області, які належать СП «Краснолиманська дистанція колії» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», на загальну суму 2 049 грн. 61 коп., спричинивши потерпілій стороні матеріальний збиток на вказану суму, після чого залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Крім того, 05 вересня 2016 року, приблизно о 12 год. 00 хв., ОСОБА_4 , діючи умисно та повторно, керуючись корисливим мотивом, проник до кв. АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_5 на загальну суму 1 595 грн. 05 коп., після чого залишив місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушує питання про скасування вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду стосовно нього та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції в іншому складі суду. Даючи власну оцінку доказам, відмінну від їх оцінки судами, засуджений вважає, що справу стосовно нього розглянуто неповно, однобічно і упереджено, викладені у вироку висновки суду містять істотні суперечності та не відповідають фактичним обставинам справи, його винуватість у вчиненні інкримінованих злочинів не доведена, а відтак внаслідок його засудження порушено принцип презумпції невинуватості. Стверджує, що всупереч вимогам ст. 404 КПК України апеляційний суд належним чином не розглянув його апеляційну скаргу з приводу незаконності вироку, невідповідності його фактичним обставинам справи та недоведеності винності засудженого, не дослідив повторно обставини, досліджені судом першої інстанції не повністю та з порушеннями, не перевірив правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , не навів переконливих відповідей на доводи апеляційної скарги.
Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися ст. ст. 412-414 цього Кодексу.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень в касаційному порядку. При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, доводи засудженого ОСОБА_4 щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваних судових рішень стосовно нього по суті зводяться до неповноти судового розгляду та незгоди з висновками судів щодо фактичних обставин даного кримінального провадження, які з огляду на положення ч. 1 ст. 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. Посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, засуджений вказує на однобічність і упередженість судового розгляду та неналежну оцінку доказів судами, що не відповідає критеріям, визначеним у ст. ст. 412, 413 КПК України. При цьому основний обсяг касаційної скарги становить цитування мотивувальної частини вироку.
Водночас відповідно до вимог ч. 1 ст. 409 КПК України неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Зі змісту ухвали апеляційного суду видно, що наведені в касаційній скарзі засудженого доводи, які за змістом аналогічні доводам його апеляційної скарги, були предметом ретельної перевірки під час розгляду справи судом апеляційної інстанції. Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, а вирок стосовно ОСОБА_4 без зміни, апеляційний суд навів у своїй ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення, зазначивши при цьому, зокрема, що у вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші, та, розглянувши справу в межах пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, дійшов правильного висновку про доведеність його винності у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 185 КК України. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Стосовно наведених у касаційній скарзі засудженого доводів з приводу недотримання апеляційним судом вимог ст. 404 КПК України щодо повторного дослідження обставин, досліджених судом першої інстанції не повністю та з порушеннями, то вони не заслуговують на увагу, оскільки засуджений не конкретизував, у чому полягають ці неповнота і порушення.
При цьому посилань на істотні порушення кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни оспорюваних судових рішень, як і доводів щодо неправильного застосування кримінального закону чи явної несправедливості призначеного ОСОБА_4 покарання касаційна скарга не містить.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
На підставі вищенаведеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 жовтня 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 23 квітня 2019 року стосовно нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3