Постанова

Іменем України

13 червня 2019 р.
м. Київ

Справа №643/8455/17
Провадження № 51-8457 км 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у судовому провадженні в судах першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000276 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Ємільчине Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296, ч. 3 ст. 357 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Московського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2017 року ОСОБА_6 засуджено: за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 4 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 місяці. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки передбачені ст.76 КК України.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2018 року зазначений вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без змін.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він в період з червня 2015 року до 15 липня 2015 року, маючи умисел на незаконне заволодіння паспортом ОСОБА_7 , який є офіційним документом, перебуваючи за адресою: м.Харків, пр-т Московський, 294, шляхом обману, повідомивши ОСОБА_7 , що йому потрібно переконатись у тому, що у останньої наявний її паспорт та необхідно зробити його ксерокопію, заволодів паспортом громадянина України, який є офіційним документом, серії НОМЕР_1 , виданий Київським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 15.10.2002 року на ім`я ОСОБА_7 .
Крім цього, ОСОБА_6 15 січня 2017 року, приблизно в період часу з 18.30 год. до 19 год. перебуваючи в громадському місці, а саме в приміщенні кафе «Три танкіста» за адресою: м.Харків, вул. Героїв Праці, 15 літера «И-2», почувши зауваження в свою адресу від відвідувачів кафе, в присутності сторонніх громадян, нехтуючи нормами моралі і загальноприйнятими правилами поведінки в суспільстві, із хуліганських спонукань, безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну зневагу до суспільства, з особливою зухвалістю, завдав один удар ногою в область лівого ока ОСОБА_8 , заподіявши останньому тяжке тілесне ушкодження, яке викликало стійку втрату працездатності більш як на одну третину.

Продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_6 , 15 січня 2017 року, перебуваючи біля приміщення кафе «Три танкіста», дістав зареєстрований на його ім`я стандартний шестизарядний револьвер «SAFARI» модель «820G» умовного калібру 9 мм серії НОМЕР_2 , заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, та безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну зневагу до суспільства, з особливою зухвалістю, здійснив один постріл в бік ОСОБА_9 , попавши в область блискавки його джинсових штанів, чим пошкодив їх, та один постріл в бік ОСОБА_8 , попавши в область нижньої частини його спортивних штанів, також пошкодивши їх.
Після цього ОСОБА_6 покинув місце злочину, припинивши свої хуліганські дії.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор стверджує про незаконність ухвали суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 , яку просить скасувати з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції з підстав неправильного застосування кримінального закону, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів та даним про особу засудженого внаслідок м`якості. На обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, не надав належної правової оцінки даним, що містяться у кримінальному провадженні та характеризують особу засудженого, а також обставинам, що пом`якшують та обтяжують покарання і належним чином не перевірив правильність застосування вимог ст. 75 КК України.

На касаційну скаргу прокурора засуджений ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_8 подали заперечення в яких, наводячи відповідні аргументи, стверджують про безпідставність заявлених вимог і просять залишити її без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду м. Харкова від 17 травня 2018 року без змін.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 вважає касаційну скаргу обґрунтованою та просить її задовольнити.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296, ч.3 ст. 357 КК України у касаційній скарзі прокурора не заперечується.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що прокурор, не погоджуючись з рішенням місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, подав апеляцію, в якій порушував питання про скасування вироку місцевого суду та ухвалення нового, яким просив визнати винним ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296, ч. 3 ст. 357 КК України та призначити йому реальну міру покарання у виді позбавлення волі.

Апеляційний суд, залишаючи апеляцію прокурора без задоволення, погодився з рішенням місцевого суду про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Однак, із таким висновком апеляційного суду не можна погодитись, оскільки він не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296, ч. 3 ст. 357 КК України, які згідно зі ст.12 КК України, відповідно, є тяжкими та невеликої тяжкості злочинами.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд зазначив, що врахував тяжкість вчинених ним злочинів, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме те, що ОСОБА_6 щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину та встановленню об`єктивної істини по справі, добровільно відшкодував завдані злочином збитки. Суд також взяв до уваги дані про особу ОСОБА_6 , який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання та постійне місце роботи, перебуває у шлюбі, характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, 2005 року народження, та батьків похилого віку, має ряд хронічних захворювань, а також взяв до уваги заяви потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_10 про відсутність у них претензій до обвинуваченого та які просять суворо не карати і не позбавляти волі обвинуваченого.

Разом з тим, суд не звернув уваги на те, що при вирішенні зазначеного питання він має належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які мають значення для справи. Зокрема, суд, застосовуючи ст. 75 КК України, в повній мірі не врахував тяжкість вчинених злочинів, два з яких відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими. Не в повній мірі врахував і конкретні обставини, за яких було вчинено кримінальні правопорушення. Зокрема, те що в результаті спричиненого тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_8 , для останнього настали незворотні наслідки для здоров`я, він втратив зір на лівому оці. Крім того, ОСОБА_6 , продовжив свої протиправні дії та діставши револьвер, здійснив постріли в бік потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 .

Більш того, у даному кримінальному провадженні хоча і визнано обставиною, яка пом`якшує покарання засудженого його щире каяття у вчиненому злочині, проте не зазначено в чому воно полягає. Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині. Також ця обставина може бути визнана такою, що пом`якшує покарання лише в тому разі коли щире каяття було дієвим і включає в себе активні дії.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене засудженому ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого через м`якість.

Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для скасування такого рішення.

За таких обставин, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга прокурора задоволенню.

При новому розгляді в суді апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення, а в разі підтвердження обсягу обвинувачення, за яким ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено, призначене йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати м`яким.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у судовому провадженні в судах першої та апеляційної інстанцій, задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2018 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3