Провадження № 11-кп/824/2194/2019 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 8 » серпня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

з участю прокурора - ОСОБА_6

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10

перекладача - ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 14 червня 2019 року, якою щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України - застосовано запобіжний захід тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на шістдесят діб, тобто до 12.08.2019р. включно кожному,

в с т а н о в и л а :

В провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002803 щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

14.06.2019р. під час підготовчого судового засідання прокурором Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_6 було заявлене клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у виді тримання під вартою на 60 діб, без обрання застави, обґрунтоване наявністю ризиків, які дають підстави вважати, що ОСОБА_15 та ОСОБА_16 можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші або аналогічні правопорушення, а також можуть перешкоджати кримінальному провадженню шляхом приховування наявної інформації, відомостей, речей чи документів, що можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні а також приховувати інформацію щодо причетності до вчинення даного злочину чи інформації яка може бути використана як доказ причетності обвинувачених до вчинення інших злочинів, оскільки місцезнаходження частини викраденого майна,в тому числі грошових коштів не встановлено та обвинуваченими не вказано, що свідчить про намір обвинувачених заховати предмет посягання. Також прокурор зазначив, що обвинувачені офіційно не працевлаштовані, обвинувачуються у вчиненні корисливого злочину, направленого на заволодіння грошовими коштами, в зв`язку з чим можуть вчинити аналогічні злочини задля отримання прибутку, являються громадянами іншої країни, тривалий час перебували в розшуку, а тому інший, більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам.

14.06.2019р. ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 14 червня 2019 року, застосовано щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , обвинувачених у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України запобіжний захід тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на шістдесят діб, тобто до 12.08.2019р. включно кожному.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України ОСОБА_13 та ОСОБА_14 розмір застави не визначався.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_17 - ОСОБА_8 просила скасувати ухвалу від 14.06.2019р. та ухвалити нову, якою обрати до обвинуваченого ОСОБА_17 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або з альтернативою внесення застави.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт послалася на незаконність ухвали та її необґрунтованість, зазначила, що 23.04.2019р. суддею у справі вже було обрано запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_14 , а тому суд І інстанції мав підстави лише для продовження запобіжного заходу, а не обирати новий під час діючого запобіжного заходу. Апелянт вважає, що клопотання прокурора не містить доказів наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_16 має міцні соціальні зв`язки, дружину, батьків пенсіонерів, місце проживання в м. Києві, що підтверджується відповідними документами, до затримання працював на ринку, має характеристику з місця роботи, за цей час від органів досудового розслідування - не переховувався, не знищував, не переховував та не спотворював будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, не впливав на інших учасників справи та не перешкоджав кримінальному провадженню іншим чином, та не вчиняв інших кримінальних правопорушень, під час затримання опору не чинив, а тому на думку захисника немає підстав для застосування до ОСОБА_17 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також апелянт зазначила, що слідчим суддею не мотивовано неможливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним ризикам, також апелянт вважає, що прокурором в клопотанні не доведено обґрунтованості підозри причетності ОСОБА_17 до вчинення інкримінованого злочину. Крім того апелянт зазначила, що обвинувачений ОСОБА_16 перебуває під вартою з 17.07.2018р., а справа перебуває в Подільському районному суді на стадії підготовчого судового засідання з 2018р., чим порушуються права обвинувачених.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_7 просив ухвалу від 14.06.2019р. скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу ОСОБА_13 у вигляді тримання під вартою, застосувавши до нього більш м`який запобіжний захід особисте зобов`язання, домашній арешт, заставу.

Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт послався на незаконність ухвали та її необґрунтованість, зазначив, що 25.04.2019р. Подільським районним судом м. Києва було вже вирішено питання та обрано обвинуваченому ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, до 23.06.2019р., а тому суд неправомірно застосував 14.06.2019р. до ОСОБА_9 запобіжний захід тримання під вартою на 60 діб в той час, коли ще не закінчилась дія попереднього запобіжного заходу. Крім того апелянт зазначив, що згідно ст.315 КПК України не передбачено право суду застосовувати запобіжний захід, а лише обирати, змінити чи скасувати.

Також апелянт зазначив, що клопотання прокурора від 9.06.2019р. не було вручено захиснику у передбачений КПК України спосіб, в присутності ОСОБА_9 та було вручено стороні захисту з порушенням встановлених КПК України строків, а вручений ОСОБА_13 переклад вказаного клопотання не відповідає тексту та не є ідентичним із клопотанням, викладеним українською мовою, перекладачем не підтверджена фаховість та він не попереджений про відповідальність.

Крім того апелянт вказав, що судом не було уточнено анкетні дані обвинуваченого ОСОБА_18 , та у всіх процесуальних документах в кримінальному провадженні невірно вказані повне ім`я, прізвище та по батькові ОСОБА_19 .

Апелянт вважає клопотання прокурора безпідставним, а наведені в клопотанні ризики, передбачені ст.177 КПК України нічим не обґрунтованими, при цьому судом І інстанції не було враховано дані про особу обвинуваченого, який має міцні соціальні зв`язки, проживає разом із дружиною, за договором оренди має постійне місце проживання, має місце роботи, працював в службі таксі, має вищу освіту, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні хвору матір, яка потребує допомоги, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, від явки до органів прокуратури та досудового розслідування не ухилявся, є громадянином держави Узбекістан, українською та російською мовами вільно не володіє, не перешкоджав встановленню істини по справі, надає покази, не переховується, не впливає та не має фізичної можливості впливати на свідків, вважає що органом досудового розслідування не було доведено, що жодний із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Крім того апелянт зазначив, що матеріали досудового розслідування містять велику кількість суттєвих розбіжностей та порушення порядку оформлення та складання, а всі процесуальні документи та проведені процесуальні дії - були оформлені у відсутність дипломованого перекладача.

Також апелянт зазначив, що ОСОБА_19 з моменту затримання 18.07.2018р. по даний час утримується в слідчому ізоляторі та судом І інстанції з грудня 2018р продовжується підготовче судове засідання, що є порушенням розумних строків у кримінальному провадженні.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_17 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційних скарг захисників, вивчивши матеріали за клопотанням про продовження строку тримання під вартою та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_20 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст.392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На підставі наведеного, ухвалами Київського апеляційного суду від 27.06.2019р. та від 2.07.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 14 червня 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , та ухвалою апеляційного суду від 8.07.2019 провадження призначено до розгляду.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг захисників щодо незаконності ухвали суду І інстанції про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Згідно матеріалів провадження ОСОБА_17 було 17.07.2018р. затримано в порядку ст.208 КПК України, а ОСОБА_9 в порядку ст.208 КПК України було затримано 18.07.2018р.

18.07.2018р. ОСОБА_14 та ОСОБА_13 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.187 КК України.

20.07.2018р. ухвалами слідчих суддів Подільського районного суду м.Києва обрано обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою.

14.06.2019р. ухвалою Подільського районного суду м. Києва застосовано щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на шістдесят діб, тобто до 12.08.2019р. включно.

Апеляційний суд вважає, що з врахуванням ухвали Подільського районного суду м.Києва від 20.07.2018р. про обрання ОСОБА_19 та ОСОБА_21 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ухвала від 14.06.2019р. про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою вказаним обвинуваченим фактично є продовженням строку тримання обвинувачених під вартою.

Як вбачається з ухвали від 14.06.2019р. , суд, застосовуючи ОСОБА_19 і ОСОБА_21 запобіжний захід тримання під вартою, а фактично продовжуючи вказаний запобіжний захід, врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про те, що прокурором доведено наявність обставин, передбачених п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.194 КПК України.

Так, під час вирішення клопотання прокурора суд встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачені ОСОБА_15 та ОСОБА_16 можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші або аналогічні правопорушення, а також можуть перешкоджати кримінальному провадженню шляхом приховування наявної інформації, відомостей, речей чи документів, що можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні а також приховувати інформацію щодо причетності до вчинення даного злочину чи інформації яка може бути використана як доказ причетності обвинувачених до вчинення інших злочинів.

При цьому, суд врахував тяжкість інкримінованого ОСОБА_13 та ОСОБА_14 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого кримінального правопорушення та за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 10 років, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинувачених, які офіційно не працевлаштовані, обвинувачуються у вчиненні корисливого злочину, направленого на заволодіння грошовими коштами, в зв`язку з чим можуть вчинити аналогічні злочини задля отримання прибутку, являються громадянами іншої країни, тривалий час перебували в розшуку, а також з метою уникнути покарання за вчинений злочин можуть переховуватися від суду, та на підставі чого суд дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, ним доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження прав ОСОБА_9 та ОСОБА_14 перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не домашній арешт або особисте зобов`язання, має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи захисників обвинувачених про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинувачених, їх сімейний стан, соціальні зв`язки, характеристики за місцем проживання, які суд оцінює у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_14 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо неправильності анкетних даних ОСОБА_9 в процесуальних документах, є необґрунтованими, оскільки вказані дані взяті з документа, що посвідчує особу Різакулова, а саме з посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про порушення права Різакулова на захист у зв`язку з невірним перекладом клопотання прокурора, є голослівними і не впливають на правильність прийнятого судом рішення.

За таких обставин, перевіривши доводи апеляційних скарг захисників, колегія суддів, за наслідками їх розгляду, вважає необхідним вказані скарги залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 14 червня 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_14 - без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 199,404, 407,419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 14 червня 2019 року, якою щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обвинувачених за ч.2 ст.187 КК України- застосовано запобіжний захід тримання під вартою на шістдесят діб, тобто до 12.08.2019р. включно кожному - залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді __________________ _____________________ ___________________