ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/1144/16-к Номер провадження 11-кп/814/60/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000539 та № 0000193 за апеляційними скаргами прокурора Гадяцького відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 7 липня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Веприк Гадяцького р-ну. Полтавської обл., який проживає АДРЕСА_1 , раніше судимого:

10.12.2003 Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч. 3 ст.185 КК України засуджений на 3 роки позбавлення волі. На підставі 75 КК України звільнений від відбування покарання з встановленням іспитового строку 1 рік;

17.06.2004 Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст.70 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі;

3.06.2005 Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч. 3 ст.185, ч. 4 ст.70 КК України на 3 роки 2 місяці позбавлення волі. 22.06.2006 звільнений умовно-достроково, на невідбутий термін 11 місяців 4 дні;

07.09.2007 Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч. 3 ст.185, ч. 1 ст.162, ст. 70, ст. 71 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі;

25.01.2008 Апеляційним судом Полтавської області вирок змінено та призначено покарання за ч. 1ст. 162, ч. 3 ст. 185, ст. 69, ст. 70, ст.71 КК України на 1 рік 3 місяці позбавлення волі. 22.04.2008 звільнений по відбуттю строку покарання;

15.02.2010 Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі; 21.09.2011 звільнений умовно-достроково на невідбутий термін 9 місяців 26 днів;

24.05.2012 Гадяцьким районним судом за ч. 3 ст. 185, ст. 71, ч. 4 ст. 81 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі. 24.06.2015 звільнено по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим та засуджено за:

- ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі,

- ч.2 ст. 289 КК України до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015), зараховано ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 11 липня 2016 року до 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 18.05.2017), зараховано ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року до моменту набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто зі ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 2079 грн.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він

1 епізод: 7.03.2016 приблизно о 23.00 год. умисно, повторно, на території домоволодіння ОСОБА_10 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке не має суцільної огорожі, шляхом вільного доступу, через хвірточку, таємно викрав за допомогою гайкового ключа демонтував з циркулярного станка електричний двигун типу «АИР 112М4» вартістю 3100 грн. та наступного дня продав ОСОБА_11 ..
2 епізод: 9.03.2016 приблизно о 23.30 год. ОСОБА_7 з території домогосподарства ОСОБА_10 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 умисно, таємно, шляхом вільного доступу, незаконно заволодів мотоциклом марки «ИЖ-56», 1960 року випуску, без державного номерного знаку, що належить ОСОБА_10 , вартістю 5161,34 грн. Транспортний засіб мав намір продати ОСОБА_11 , мешканцю с. Веприк Гадяцького району, однак через відмову останнього придбати мотоцикл, цього не зробив, у зв`язку з чим покинув мотоцикл у межах зазначеного села 10.03.2016.
3 епізод: на початку червня 2016 року, у після обідній час, точної дати під час досудового розслідування встановити не вдалось, ОСОБА_7 , правомірно, перебуваючи у будинку ОСОБА_12 , що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу таємно викрав білий полімерний мішок, взявши вказаний мішок на плечі та виніс його з будинку потерпілої на вулицю, у якому знаходилось 22 кг цукру, один кілограм якого, станом на червень 2016 року коштував 14,65 грн. Потім продав його громадянці ОСОБА_13 , що проживає по сусідству з потерпілою, видавши його за власне майно. Своїми злочинними діями ОСОБА_7 завдав потерпілій ОСОБА_12 збитки на суму 322,30 грн.
В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим та призначити за:

- ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі,

- ч.2 ст. 289 КК України покарання у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд при призначенні покарання не врахував те, що: за місцем проживання обвинувачений характеризується негативно; під час судового розгляду провадження в суді вів себе зухвало, порушував порядок, вигукуючи нецензурні та погрозливі вислови, намагався всіляко затягнути судовий процес; має шість судимостей за вчинення тяжких корисливих злочинів проти власності; нові злочини вчинив через менш як рік після звільнення 24.06.2015 за попереднім вироком; злочини вчинені щодо осіб похилого віку, що є обставиною, яка обтяжує покарання; відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений, просить пом`якшити йому покарання, зазначає, що в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч.2 ст. 289 КК України, зарахувати йому перебування в СІЗО №23 в строк покарання та застосувати щодо нього Закон України «Про амністію у 2016 році»

Свої вимоги обвинувачений обґрунтовує тим, що суд не взяв до уваги те, що: мотоцикл з території домогосподарства ОСОБА_10 , він ОСОБА_7 та ОСОБА_14 (син потерпілої) перекотили до будинку обвинуваченого, де вживали алкогольні напої. Після чого він обвинувачений пішов спати, що сталося з мотоциклом він не знає; - мотоцикл не має державного номерного знаку, а тому не є транспортним засобом; - в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про належність мотоцикла ИЖ-56 потерпілій, на його думку транспортний засіб належить сину потерпілої ОСОБА_15 ; - електромотор ОСОБА_10 він також брав разом з ОСОБА_16 (син потерпілої), який здали, а отримані кошти витратили для придбання алкогольних напоїв, які вживали на подвір`ї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з доповненнями поданими обвинуваченим та відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував щодо задоволення апеляційних вимог обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з вироку, свої висновки щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 289 КК України, суд першої інстанції обґрунтував на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені сукупністю доказів, досліджених під час судового розгляду та які суд оцінив у відповідності до вимог, передбачених ст.94 КПК України, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

1 епізод:

Так, потерпіла ОСОБА_10 у суді першої інстанції підтвердила, що восени 2016 року ОСОБА_7 викрав в неї двигун, який був прикручений до циркулярного станка, що знаходився біля сараю у її дворі. Від особи на прізвисько ОСОБА_17 , вона дізналась, що ОСОБА_7 приніс йому цей двигун, за що отримав 100 грн. та пляшку горілки.

За даними протоколу огляду місця події від 10.03.2016 з фототаблицею у домогосподарстві ОСОБА_10 під час огляду місця події, видно, що з циркулярного станка демонтовано електричний двигун (т.2 а.с. 168-174).

23.05.2016 під час пред`явлення речей для впізнання на фото № 1 потерпіла ОСОБА_10 впізнала належний їй електричний двигун типу «АИР 112М4», який був прикручений до циркулярного станка, який ОСОБА_7 викрав , що підтверджується протоколом пред`явлення речей для впізнання від 23.05.2016 ( т.2 а.с. 213-216).

6.04.2016 під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_7 показав механізм вчинення ним крадіжки у потерпілої ОСОБА_10 електричного двигуна, що підтверджується даними протоколу про проведення слідчого експерименту від 6.04.2016 з фототаблицею (т.2 а.с. 188-212);

Ринкова вартість електродвигуна «АИР 112М4» станом на 7.03.2017 - 3100 грн., що підтверджено висновком комплексної судової товарознавчої та автотоварознавчої експертизи № 11130/8708 від 29.05.2017.

2 епізод:

Потерпіла ОСОБА_10 у суді першої інстанції підтвердила, що восени 2016 року приблизно через добу після крадіжки електричного двигуна було викрадено належний їй мотоцикл, який стояв в неї під вікнами біля будинку. Оскільки залишився відповідний слід, було видно, що його витягнули на дорогу через огород. Від особи на прізвисько ОСОБА_17 , вона дізналась, що ОСОБА_7 приходив до нього з мотоциклом, проте він його вигнав.

Такі показання потерпілої підтвердила, свідок ОСОБА_18 , яка у суді першої інстанції пояснила, що у березні 2016 року на території власного огороду виявила покинутий старий мотоцикл марки ИЖ зеленого кольору, в якого були колеса спущені, відсутнє сидіння. Вирішивши, що його залишив ОСОБА_19 , вона зателефонувала йому та повідомила про знахідку, проте останній, оглянувши мотоцикл зазначив, що це не його, проте забрав на зберігання. Потім, у суботу на базарі від людей дізналась, що у ОСОБА_10 викрали електричний двигун та мотоцикл.

Свідок ОСОБА_20 суду першої інстанції підтвердив, що ОСОБА_18 по телефону йому повідомила про знайдений на її огороді мотоцикл і попрохала приїхати подивитись. По прибуттю він побачив, що мотоцикл був марки ИЖ-56 зеленого кольору, в якому було відсутнє сидіння, колеса спущені, не на ходу, деталі застарілі та побиті корозією, акумулятор та бензин відсутні. Хто є власником даного транспортного засобу - тоді йому було невідомо. Мотоцикл він відвів на свою територію, доки не дізнався хто його власник, якому відразу запропонував його забрати.

За даними протоколу проведення слідчого експерименту від 6.04.2016 з фототаблицею до нього, з участю ОСОБА_7 , який показав механізм та місце незаконного заволодіння ним транспортного засобу - мотоциклу ИЖ-56 у ОСОБА_10 .. Після цього, ОСОБА_7 показав напрямок, в якому він буксирував даний транспортний засіб до господарства ОСОБА_17 , а потім - напрямок, у якому він далі буксирував мотоцикл та місце, де він його залишив ( т.2 а.с. 188-212).

Ринкова вартість мотоцикла «Іж-56», 1960 року випуску, станом на 9.03.2016 становить: 5161,34 грн, що підтверджується даними висновку комплексної судової товарознавчої та автотоварознавчої експертизи № 11130/8708 від 29.05.2017.

Відповідно до протоколу пред`явлення речей для впізнання від 6.04.2016 разом з фототаблицею до нього, ОСОБА_11 (якого називають ОСОБА_17 ) впізнав мотоцикл ИЖ-56 зеленого кольору, як мотоцикл який приводив до його господарства ОСОБА_7 для продажу.

3 епізод:

Потерпіла ОСОБА_12 в суді першої інстанції підтвердила, що на початку червня 2016 року ОСОБА_7 разом з декількома хлопцями з ПТУ посадили їй огород, за що вона їм заплатила кошти, а ОСОБА_7 ще дала картоплі. У той час коли вона була у лікарні ОСОБА_7 викрав в неї цукор вагою приблизно 30 кг, що знаходився у веранді на столі. ОСОБА_7 їй зізнався, що це він взяв цукор і відніс його до сусідів.

Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції підтвердила показання потерпілої ОСОБА_12 , що на початку червня вона проживала у домоволодінні свого батька ОСОБА_21 . У післяобідній час до неї зайшов ОСОБА_7 та запропонував їй купити у нього цукор, повідомивши, що цукор належить йому. Вона погодилась та придбала за 40 грн. у нього цукор загальною вагою приблизно 30 кг, проте зважування даного цукру вона не здійснювала. Через 2 тижні ОСОБА_7 з`явився до неї з працівником поліції та зізнався, що цукор, який він їй продав, він викрав.

За даними протоколу проведення слідчого експерименту від 24.06.2016 разом з фототаблицею до нього, ОСОБА_7 показав механізм викрадення цукру у потерпілої ОСОБА_12 , та повідомив, що мішок він взяв на плече і таким чином його переніс до ОСОБА_13 та показав де вона проживає, вказавши на її подвір`я.

Згідно довідки-вартості, ТОВ «АТБ-Маркет», код 30487219, магазин «Продукти-348» від 22.06.2016 станом на червень 2016 року вартість 1 кг цукру - 14 грн. 65 коп.

Сам обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції фактично підтвердив наведені вище показання потерпілих, свідків і дані, які зазначені у письмових доказах, пояснивши суду, що 7.03.2016 у другій половині дня протягом години він розпивав спиртні напої з ОСОБА_22 у будинку останнього, після чого пішов додому. Приблизно 23 год. він ОСОБА_7 через огороди зайшов на подвір`я ОСОБА_10 , відкрутив електричний двигун, що стояв на станку, ключем 17х19, який приніс з дому, після опівночі продав даний електромотор чоловіку на прізвисько ОСОБА_17 , який приймає металобрухт, за що отримав 100 грн. та півлітрову пляшку самогонки. 9.03.2016 після 22 год. без відома ОСОБА_10 він забрав з подвір`я останньої мотоцикл, вивів його поза огорожею через огород, щоб ніхто не побачив, та відвів його до чоловіка на прізвисько ОСОБА_17 . Останній сказав, що без документів мотоцикл не візьме, тому він повів даний мотоцикл у напрямку свого будинку, після чого залишив даний транспортний засіб на території огороду сусідки біля берега ставка. Щодо крадіжки цукру у ОСОБА_12 , ОСОБА_7 суду пояснив, що в той час він, перебуваючи під домашнім арештом, періодично допомагав їй по господарству за, що вона заплатила йому лише 70 грн., тому, виходячи з її будинку у веранді він помітив до половини заповнений цукром мішок вагою приблизно 20 кг (два відра), який забрав як доплату за його послуги та відніс до сусідки ОСОБА_13 , яка торгує самогоном. Сусідці він сказав, що цукор його власний та продав його за 40 грн. та 1 л самогону, отримавши кошти відразу, а пляшку самогону ОСОБА_13 зобов`язалась віддати потім.

Тобто такі показання обвинуваченого узгоджуються із наведеними вище показаннями потерпілих, свідків та даними, які містяться у письмових доказах. Після зміни прокурором обсягу обвинувачення, обвинувачений ОСОБА_7 суду пояснив, що здійснив крадіжку у ОСОБА_12 цукру вагою 22 кг. Вартість цукру у сумі 14,65 грн. за 1 кг визнав. При цьому, він не погоджувався з висновком комплексної судової товарознавчої та автотоварознавчої експертизи № 11130/8708 від 29.05.2017, оскільки вартість мотоциклу марки ИЖ-56 зросла.

Висновок суду першої інстанції про те, що показання потерпілих та свідків є послідовними, узгоджуються між собою та повністю підтверджуються письмовими доказами, які не спростовані та досліджені в судовому засіданні є обґрунтованим. Будь-яких обставин щодо обмови обвинуваченого ОСОБА_7 , як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанцій не встановлено.

Твердження обвинуваченого, що електричний двигун, який він демонтував з циркулярного станка і транспортний засіб мотоцикл «ИЖ-56» належить не ОСОБА_10 , а її сину ОСОБА_15 спростовуються показаннями ОСОБА_10 , яка підтвердила у суді належність цих речей саме їй. Підстави не довіряти таким показанням відсутні.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_7 щодо відсутності у його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, так як, останній вважає, що здійснив крадіжку мотоцикла, який є по суті металобрухтом, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно п.п. 2, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005, при розгляді кримінальних та адміністративних справ зазначених категорій суди мають ураховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема, примітки до ст. 286 КК України, ч. 7 ст. 121 КУпАП, п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306.

Незаконне заволодіння транспортним засобом (ст. 289 КК України) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Механічний транспортний засіб - це транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини й механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Мотоцикл - двоколісний механічний транспортний засіб з боковим причепом або без нього, що має двигун з робочим об`ємом 50 куб. см і більше. До мотоциклів прирівнюються моторолери, мотоколяски, триколісні та інші механічні транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кг.

З огляду на наведене транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна перевищує встановлену вказаним визначенням межу. Водночас для транспортних засобів з двигуном внутрішнього згоряння жодних обмежень щодо технічних характеристик останнього відповідною правовою нормою не передбачено.
Пунктом 1 примітки до ст. 289 КК України визначено, що під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Отже, обвинувачений ОСОБА_7 у суді першої та апеляційної інстанцій підтвердив, що відтягнув мотоцикл марки ИЖ-56, тобто транспортний засіб за межі садиби власниці ОСОБА_10 , тим самим довів свій умисел до кінця, отримавши можливість розпорядитись ним як своїм власним. Посилання обвинуваченого щодо несправності транспортного засобу та наявності умислу щодо реалізації мотоцикла як металобрухту є неспроможними, оскільки для наявності складу злочину, передбаченого відповідною частиною ст. 289 КК України необхідна наявність транспортного засобу як такого, а його технічний стан на кваліфікацію не впливає.

Тобто, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо відсутності у його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, є необґрунтованими.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у злочинах, передбачених: ч. 2 ст. 185 КК України, а саме, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненні повторно та ч.2 ст. 289 КК України, а саме, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненого повторно, підтверджується зібраними у справі і перевірених у суді доказах, оцінених у сукупності, як того вимагає ст. 370 КПК України.
Щодо апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році», то на думку колегії суддів, вони є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно вимог ст. ст. 3, 4 Закону України «Про застосування амністії» від 1 жовтня 1996 року, рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.

Амністія не застосовується до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, що кореспондується зі ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 року» від 22 грудня 2016 року, згідно якої амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні».

Під час апеляційного розгляду справи встановлено, що ОСОБА_7 має дві судимості за вчинення умисних тяжких злочинів, а саме: 15.02.2010 Гадяцьким районним районного судом Полтавської області за ч.3 ст. 185 КК України та 24.05.2012 Гадяцьким районним судом Полтавської області за ст.ст. 185 ч. 3, 71, 81 ч. 4 КК України.

За таких обставин, відсутні законні підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 Закону України «Про амністії у 2016 році» та звільнення його від відбування призначеного покарання на цих підставах.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про призначення обвинуваченому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого через м`якість та прохання обвинуваченого ОСОБА_7 про пом`якшення йому покарання, на думку колегії суддів, вони є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У п. 3постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами середньої тяжкості та тяжким злочином, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, перебуває на «Д» обліку у лікаря-психіатра з діагнозом: легка розумова відсталість, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, відсутність пом`якшуючих обставин і обставину, що обтяжує покарання по перших двох епізодах (крадіжка електричного двигуна, вчинена повторно, та незаконне заволодіння транспортним засобом - мотоциклом марки ИЖ-56, вчиненого повторно) є вчинення злочинів щодо особи похилого віку, та відсутність обставин, які обтяжують покарання по третьому епізоду (крадіжка цукру, вчинена повторно).

Щодо прохання прокурора врахувати те, що обвинувачений раніше судимий, знову вчинив корисливі злочини, слід зазначити, що судом це враховано при призначенні покарання.
Підстав для пом`якшення покарання, як просить обвинувачений ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не встановлено.
За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Так, призначене судом ОСОБА_7 покарання, яке відповідно санкціям ч. 2 ст. 185 КК України та ч.2 ст.289 КК України є не максимальним і не мінімальним та відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 та 70 КК України, а тому є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

За частиною 5 статті 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується у строк покарання. При цьому під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає частина 5 статті 72 КК України в редакції Закону №838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі, як визначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (справа №663/537/17), коли особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно).
ОСОБА_7 вчинив злочини 7.03.2016, 9.03.2016 та на початку червня 2016 року ( епізод №1,2,3), тобто до 20 червня 2017 року (включно), а тому під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає частина 5 статті 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.
З огляду на це колегія суддів вважає за необхідне зарахувати у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у строк покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 по 10.04.2019 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З огляду на викладене вище безумовних підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційних скаргах прокурора та обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Гадяцького відділу Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями залишити без задоволення, а вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 7 липня 2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.

На підставі ст. 72 КК України ОСОБА_7 у строк покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 21.06.2017 по 10.04.2019 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_7 з під варти у залі суду в зв`язку з відбуттям покарання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена шляхом подачі на неї касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.
СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4