КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_3

суддів - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

секретаря - ОСОБА_6

за участю:

прокурора - ОСОБА_7

адвоката, який діє

в інтересах заявника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали клопотання за апеляційною скаргою адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000087 від 02.02.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

15 лютого 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання заступника начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Генеральної прокуратури України ОСОБА_9. про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000087 від 02.02.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, а саме на об'єкти нерухомого майна де ТОВ «Білгород-Дністровський Елеватор» здійснює свою господарську діяльність.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року клопотання задоволено та накладено арешт на вищевказане майно. Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя послався на наявність підстав передбачених ч.2 ст.173 КПК України та прийшов до висновку, що арешт майна, яке відповідає критеріям ст.98 КПК України, необхідний для сприяння досягнення мети даного кримінального провадження та недопущення незворотних наслідків.

На вказану ухвалу слідчого судді адвокат, який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, вважає ухвалу в частині накладення арешту на майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, незаконною та необґрунтованою, постановленою при неповному з'ясуванні усіх обставин справи. Зазначає, що вказане майно належить іншій особі - ОСОБА_2, що підтверджується відповідними документами, а також судом не враховано що ТОВ «Білгород-Дністровський Елеватор» не зберігає зернову продукцію у приміщенні, що належить ОСОБА_2, а сам заявник не має жодного відношення до ТОВ «Білгород-Дністровський Елеватор», яке є фігурантом у кримінальному провадженні №0000087, та не є службовою особою підприємств, стосовно яких здійснюється досудове розслідування кримінального провадження. Тому, просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Заслухавши:

- доповідача - суддю апеляційного суду;

- прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, ухвалу слідчого судді просив залишити без змін, як законну та обґрунтовану;

- адвоката Богословець Ю.В., яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила задовольнити її у повному обсязі;

- ознайомившись з матеріалами клопотаннята обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Як вбачається з матеріалів провадження, під час досудового розслідування встановлено, що службові особи ТОВ «Агроінвестгруп» та підконтрольних їм ряду суб'єктів господарювання, серед яких ТОВ «Білгород-Дністровський елеватор», зловживаючи своїм службовим становищем, вчинили розкрадання ввіреного їм, на підставі договорів складського зберігання, майна, чим спричинили збитків державі та комерційним структурам в особливо великих розмірах, а майно.

Санкція ч.5 ст.191 КК України за якою здійснюється кримінальне провадження, передбачає додаткове покарання конфіскацію майна.

Оскільки арешт накладено з метою конфіскації майна, як виду покарання, відповідно до ст.170 КПК України, існують підстави для тимчасового позбавлення права на відчуження вказаного майна.

Окрім цього, арештоване майно, відповідно до постанови слідчого від 06.02.2019 року, визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

У випадку, передбаченому ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається, серед іншого, з метою забезпечення виконання покарання у виді конфіскації майна.

Тому, розглядаючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно, у відповідності до ст.173 КПК України слідчий суддя прийшов до правильного висновку про те, що незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів, які б свідчили про те, що ТОВ «Білгород-Дністровський Елеватор» не зберігає зернову продукцію у приміщенні, що належить ОСОБА_2, а сам заявник не має жодного відношення до ТОВ «Білгород-Дністровський Елеватор», яке є фігурантом у кримінальному провадженні №0000087, та не є службовою особою підприємств, є безпідставними та необґрунтованими. На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину. Лише зобов'язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Окрім цього, слідчим доведено, що об'єкти нерухомого майна де ТОВ «Білгород-Дністровський Елеватор» здійснює свою господарську діяльність можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, їх визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а метою їх арешту, серед іншого, є забезпечення зберігання речових доказів.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об'єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, де ТОВ «Білгород-Дністровський Елеватор», діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року, необхідно залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката, який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2019 року, якою накладено арешт на майно в рамках кримінального провадження №0000087 від 02.02.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5