08.11.2019
Справа № 359/8244/19
Провадження № 1-кп/359/516/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

08 листопада 2019 м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною та відео фіксацією в залі суду кримінальне провадження №0001262, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.07.2019, що надійшло до суду з обвинувальним актом, по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кошелево Хустського району Закарпатської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, 06.03.2019 вироком Хустського районного суду Закарпатської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років обмеження волі, із застосуванням вимог ст. 75 КК України останньому встановлено іспитовий термін строком 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_5 будучи раніше неодноразово судимий, останній раз 06.03.2019 Хустським районним судом Закарпатської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років обмеження волі, із застосуванням вимог ст. 75 КК України останньому встановлено іспитовий термін строком 2 роки, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив умисний злочин проти власності.
Так, 28.07.2019 приблизно о 15 год. 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи у літній саморобній бесідці, розташованій неподалік будинку №16 по вул. Ясна у м. Бориспіль Київській області, розпив спиртні напої спільно з ОСОБА_7 . В ході розпивання спиртних напоїв, ОСОБА_5 звернув увагу на мобільний телефон марки «Huawei Y5», який знаходився на столі та належить ОСОБА_7 . В цей моменту у ОСОБА_5 , маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення корисливих злочинів, виник умисел на вчинення повторного таємного викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 усвідомлюючи, що його дії носять протиправний характер, діючи умисно та повторно, 28.07.2019 приблизно о 15 год. 00 хв., перебуваючи у літній саморобній бесідці, розташованій за адресою: Київська область м. Бориспіль вул. Ясна, неподалік будинку №16, з метою таємного викрадення чужого майна вчиненого повторно, підійшов до столу, де лежав мобільний телефон марки «Huawei Y5», належний потерпілому ОСОБА_7 .
Користуючись тим, що ОСОБА_7 спить, ОСОБА_5 усвідомлюючи, що останній є інвалідом 1-ї групи категорії «Б» та обмежений у пересуванні із-за ампутації обох ніг, застосував до останнього насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_7 , а саме штовхнув його із інвалідного візка, в наслідок чого останній впав на землю. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 в цей же час, усвідомлюючи, що його дії є викритими для ОСОБА_7 , взяв зі столу мобільний телефон марки «Huawei Y5», який належить останньому.
У подальшому ОСОБА_5 покинув місце події, отримавши можливість вільно розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди, на загальну суму 2752 гривень 63 копійок.
Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, фактичні обставини справи не оспорював. Щиро розкаявся та показав, що він 28.07.2019 приблизно о 15 год. 00 хв. перебував у літній бесідці у м. Бориспіль Київській області, разом із ОСОБА_8 та розпивав спиртні напої. Хотів подзвонити додому, а тому взяв мобільний телефон марки «Huawei Y5», який знаходився на столі та належить ОСОБА_8 . Коли брав телефон, випадково зачепив потерпілого, який впав на землю і помітив крадіжку його телефону. Через деякий час його затримали працівники поліції та вилучили телефон. У вчиненому діянні кається, просив суд суворо не карати, зобов`язався в подальшому не вчиняти подібного.

У зв`язку з тим, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження не оспорювали фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення (злочину), суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин та обмежується допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, досліджує речові докази та судові витрати, роз`яснивши сторонам, що у такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.
Таким чином, розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення.
При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.
Дії обвинуваченого кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 186 КК України, як умисні дії, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно.
Таку кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає правильною.
Відповідно до ППВСУ № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», під грабежем, за статтею 186 КК України, слід розуміти умисні дії, спрямовані на відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Це означає, що ОСОБА_5 , заволодів майном потерпілого ОСОБА_7 протиправно. Викрадення майна здійснювалось обвинуваченим в присутності потерпілого ОСОБА_7 . За цією ознакою воно є відкритим та визначається як грабіж. Викрадання цього майна здійснювалось усупереч волі потерпілого, але незважаючи на це, ОСОБА_5 бажав ним заволодіти. Корисливий мотив обвинуваченого полягав у тому, що при вчиненні кримінального правопорушення він прагнули обернути чуже майно на свою користь. Унаслідок цих діянь, він одержав фактичну можливість володіти, користуватись та розпоряджатися викраденим майном, тоді як потерпілий такої можливості були позбавлені. Таким чином, вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України, є закінченим. ОСОБА_5 досягнув віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за вчинення грабежу. Його дії характеризуються умислом та корисливою метою.
Разом з цим, обвинувачений повторно вчинив злочини проти власності. Як роз`яснив Пленум ВСУ України у постанові від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» з п. 20 вбачається, що відповідно до п. 1 примітки до статті 185 КК повторним у статтях 185, 186 та 189-191 КК визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 КК. Тому враховуючи все зазначене, в діяннях ОСОБА_5 , міститься ознаки повторності.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно із ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд вважає його щире каяття.
Обставиною, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину щодо особи з інвалідністю.
Аналіз даних при вивченні особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він раніше судимий за злочин проти власності, останній раз 06.03.2019 вироком Хустського районного суду Закарпатської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років обмеження волі, із застосуванням вимог ст. 75 КК України останньому встановлено іспитовий термін строком 2 роки, тому є кваліфікуюча ознака повторність вчинення злочину. Тобто, поведінка обвинуваченого є нестабільною та свідчить про його схильність до вчинення злочинів проти власності.

ОСОБА_5 не одружений. На утримані малолітніх дітей та інвалідів немає. Офіційно не працевлаштований. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обвинувачений не є інвалідом, не досяг пенсійного віку та не є військовослужбовцем. По місцю проживання характеризується посередньо.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження потерпілим цивільний позов до обвинуваченого не пред`явлено, що свідчить про відсутність у потерпілого претензій до обвинуваченого морального чи матеріального характеру.
Разом з тим, суд не визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, добровільне відшкодування завданої шкоди, оскільки викраденим майном потерпілого він розпорядитися на власний розсуд.
Призначаючи вид і міру покарання для обвинуваченого ОСОБА_5 , суд враховує те, що він вчинив тяжкий злочин за ч. 2 ст. 186 КК України, згідно ст. 12 КК України, перебуваючи на іспитовому строку відбування покарання.
З урахуванням викладеного, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретних обставин його вчинення, умисний протиправний характер діяння, форму вини, ступеня здійснення злочинного наміру, мотивацію вчиненого кримінального правопорушення, пом`якшуючих та обтяжуючих обставин та даних про особу обвинуваченого, а також із урахуванням правової позиції прокурора та захисника, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_5 за вчинення злочину належить призначити покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки.
Підстави для звільнення його від відбування покарання та призначення йому іспитового строку відсутні. Адже, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз.4 п.10 постанови № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи зі змісту ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків, на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Разом з цим, ОСОБА_5 06.03.2019 засуджений вироком Хустського районного суду Закарпатської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років обмеження волі, із застосуванням вимог ст. 75 КК України останньому встановлено іспитовий термін строком 2 роки.

Відповідно до п. б ч.1 ст. 72 КК України ОСОБА_5 необхідно перерахувати 3 роки обмеження волі у 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

Тому, на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 06.03.2019, ОСОБА_5 належить призначити остаточне покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Підсумовуючи вищезазначене суд вважає, що дана міра покарання відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , є достатньою для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, враховуючи, тяжкість злочину та дані про особу обвинуваченого.
До вступу вироку суду в законну силу запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , продовжити у вигляді тримання під вартою та утримувати його в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Цивільний позов у справі не заявлявся.

Судові витрати по справі становлять 190 грн., які необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 .

Керуючись: ст. 22, ст. 100, ч. 3, ст. 349, ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст. 65-67, 71-72, ч. 2 ст. 186 КК України, суд,
у х в а л и в:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, за вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 06.03.2019, із урахуванням п. б ч.1 ст. 72 КК України та за сукупністю вироків призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (одного) місяця.

До вступу вироку суду в законну силу запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити у вигляді тримання під вартою та утримувати його в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до вступу вироку в законну силу.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку.

У строк відбуття покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахувати строк його тримання під вартою з 28.07.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Держави України - 190 гривень 00 копійок, процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Huawei Y5», після вступу вироку в законну силу - залишити у володінні власника ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1