Дата документу 25.11.2019 Справа № 332/1241/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/1241/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1151/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_10 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 8 травня 2019 року, якою кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 7 листопада 2005 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі. Звільнений 6 січня 2010 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 8 місяців 6 днів;

2) 16 листопада 2016 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрито у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_9 від обвинувачення в кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як зазначено в ухвалі суду першої інстанції, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 11 лютого 2019 року о 17 год. 30 хв. ОСОБА_7 , маючи умисел, спрямований на заподіяння легких тілесних ушкоджень, знаходячись у коридорі квартири АДРЕСА_2 , під час раптово виниклого конфлікту зі своєю дружиною ОСОБА_9 , на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс останній один удар кулаком правої руки в область обличчя, а саме в область носу, чим спричинив їй закритий перелом кісток носа, який кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
В підготовчому судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 заявила клопотання та надала суду письмову заяву з проханням закрити кримінальне провадження відносно її чоловіка ОСОБА_7 у зв`язку з її відмовою від обвинувачення у повному обсязі.
Суд першої інстанції, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти закриття кримінального провадження, прийшов до висновку про необхідність закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення у відношенні ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_9 від обвинувачення, що є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України та призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження може бути закритим, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

З урахуванням пунктів 3, 17 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також того факту, що обвинувачений та потерпіла є подружжям, вважає, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, яке було вчинене ОСОБА_7 щодо його дружини ОСОБА_9 слід вважати таким, що належить до домашнього насильства у формі фізичного насильства.

Таким чином, постановляючи ухвалу про закриття кримінального провадження, суд першої інстанції не врахував останні зміни, які відбулися з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами» від 6 грудня 2017 року.
В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримала апеляційну скаргу та зазначила, що на момент постановлення ухвали вказані зміни до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України вже набрали чинності, у зв`язку з чим, закриття кримінального провадження в даному випадку було неможливим, оскільки вчинений обвинуваченим злочин пов`язаний з домашнім насильством.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що вчинений обвинуваченим злочин не відноситься до злочинів, пов`язаних з домашнім насильством, оскільки статтею 126-1 КК України окремо передбачений склад злочину, якого в даному випадку не було.
Обвинувачений ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_9 підтримали адвоката ОСОБА_8 , а потерпіла додатково зазначила, що вони примирились з обвинуваченим.
Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, обвинуваченого, його захисника та потерпілу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

З огляду на ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, окрім іншого, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України до істотних порушень вимог кримінального процесуального закону віднесені порушення цього Кодексу, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

При вивченні матеріалів кримінального провадження та перевірці доводів апеляційної скарги прокурора колегією суддів було встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду провадження було істотно порушено вимоги п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в обґрунтування рішення про закриття кримінального провадження у відношенні ОСОБА_7 суд першої інстанції зазначив, що заява потерпілої ОСОБА_9 про відмову від обвинувачення у кримінальному провадженні № 0000206 відповідно до положень ч. 4 ст. 26 та п. 7 ч. 1 ст. 284 КК України є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Водночас, прокурором в апеляційній скарзі обґрунтовано зазначено про те, що 11 січня 2019 року набув чинності Закон України № 2227-VIII від 6 грудня 2017 року «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами», яким пункт 7 ч. 1 ст. 284 КПК України доповнено словами «крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

В пункті 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено термін фізичного насильства як форму домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

З огляду на ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, незалежно від факту спільного проживання, поширюється, в тому числі, на подружжя.

Як вбачається з обвинуваченого акту, 11 лютого 2019 року о 17 год. 30 хв. ОСОБА_7 , маючи умисел, спрямований на заподіяння легких тілесних ушкоджень, знаходячись у коридорі квартири АДРЕСА_2 , під час раптово виниклого конфлікту зі своєю дружиною ОСОБА_9 , на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс останній один удар кулаком правої руки в область обличчя, а саме в область носу, чим спричинив їй закритий перелом кісток носа, який кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Враховуючи викладене, злочинні дії ОСОБА_7 стосовно своєї дружини ОСОБА_9 підпадають під ознаки фізичного насильства, як однієї з форм домашнього насильства відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» .

Постановляючи ухвалу про закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, суд першої інстанції не врахував зазначені зміни в законодавстві та дійшов хибного висновку про необхідність закриття кримінального провадження, і зазначене порушення вимог кримінального процесуального закону є істотним, яке ставить під сумнів законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Частиною 1 ст. 415 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають чи можуть перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Статтею 7 КПК України передбачені загальні засади кримінального провадження, зокрема те, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадку, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала, як постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, не може бути визнана законною та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, що відповідає вимогам ст.ст. 409, 412, 415 КПК України.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно, всебічно з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального розглянути кримінальне провадження, взяти до уваги доводи, які зазначалися в апеляційній скарзі прокурора, та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення у відповідності до приписів, передбачених ст. 370, 374 КПК України.
Відповідно до ст. 415 КПК України, при скасуванні ухвали суду внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції призначає новий судовий розгляд, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Вирішуючи у відповідності до ч. 1 ст. 197, ст. 331, п. 3 ч. 1 ст. 419 КПК України питання щодо запобіжного заходу, колегія суддів виходить із наступного.

Оскільки у кримінальному провадженні обвинуваченому запобіжний захід не обирався і на даний час відсутні підстави для його обрання, колегія суддів вважає за потрібне запобіжний захід ОСОБА_7 не обирати.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 8 травня 2019 року, якою кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрито у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення в кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, скасувати.

Призначити новий розгляд провадження в тому ж суді.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4