Справа № 461/7322/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/172/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючої - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 24 січня 2019 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

її законного представника ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України.

Призначено ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт.

На підставі ч.1 ст.105 КК України звільнено неповнолітню ОСОБА_7 від призначеного за цим вироком покарання та застосовано до неї примусовий захід виховного характеру у виді передачі під нагляд матері, ОСОБА_9 , на строк до досягнення ОСОБА_7 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирався.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком, 01.09.2018 року, приблизно о 21 год. 00 хв., неповнолітня ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні магазину «Bershka», що знаходиться у Торговому центрі «Форум-Львів», який розташований за адресою: вул. Під Дубом, 7б у м.Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно намагалась викрасти туфлі білого кольору (артикул 5264/331/001/37), вартістю 480,45 грн., які належать ТзОВ «БЕРШКА УКРАЇНА», однак свій злочинний умисел не довела до кінця з причин, що не залежали від її волі, оскільки її дії були викриті працівником охорони торгового центру.

Не погоджуючись із даним вироком, заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації дій обвинуваченої, просить оскаржуваний вирок у частині призначення ОСОБА_7 покарання та звільнення від його відбування із застосуванням примусових заходів виховного характеру змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку вказівку про призначення неповнолітній ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт. У решті вирок залишити без змін.

Свої апеляційні вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції,ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_7 , неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме призначивши покарання у виді 80 годин громадських робіт неповнолітній ОСОБА_7 , яку на підставі ст.105 КК України належало звільнити від покарання, застосував закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив таку задоволити, думку обвинуваченої, її законного представника та захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, та правильність кваліфікації її діяння за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, що ніким не оспорюється.

Суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для зміни судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст.105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, зокрема, передачу неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання та інші.

З аналізу зазначених вище положень закону вбачається, що суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК України, звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Як вбачається з оскаржуваного вироку суду неповнолітню ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт та на підставі ч.1 ст.105 КК України звільнено від призначеного їй покарання з застосуванням до неї примусового заходу виховного характер у виді передачі під нагляд матері, ОСОБА_9 , на строк до досягнення ОСОБА_7 повнолітня, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Поряд з тим, як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, суд першої інстанції зробив висновок, що обвинувачена ОСОБА_7 не потребує застосування покарання, проте, всупереч такому висновку, призначив їй покарання за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України у виді 80 годин громадських робіт.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з апеляційними доводами прокурора про те, що звільнення від покарання на підставі ст. 105 КК України це звільнення не від конкретного покарання, визначеного у санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів у цілому. Прокурор обґрунтовано зазначає в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення неповнолітньої обвинуваченої від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру на підставі ст. 105 КК України, повинен був згідно ч.2 ст. 373 КПК України постановити вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення та на підставі ст. 105 КК України звільнити її від покарання без визначення його виду та розміру, та застосувати до обвинуваченої примусові заходи виховного характеру.

Колегія суддів вважає, що районний суд, призначивши покарання у виді 80 годин громадських робіт неповнолітній ОСОБА_7 , яка на підставі ст.105 КК України підлягала звільненню від покарання, застосував закон України про кримінальну відповідальність, що не підлягає застосуванню.

Ураховуючи вищезазначене, доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є слушними, відтак така підлягає до задоволення, а оскаржуваний вирок до зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, ст. 105 КК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Галицького районного суду м.Львова від 24 січня 2019 року відносно ОСОБА_7 змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку вказівку на призначення ОСОБА_7 покарання у виді 80 (вісімдесяти) годин громадських робіт.

Вважати ОСОБА_7 звільненою від покарання на підставі ст.105 КК України із застосуванням до неї примусового заходу виховного характеру у виді передачі під нагляд матері, ОСОБА_9 , на строк до досягнення ОСОБА_7 повнолітня, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4