Номер провадження: 11-кп/813/327/19
Номер справи місцевого суду: 511/91/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів судового

засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_11 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області, від 07 червня 2017 року, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР №0001378 від 03 серпня 2014 року відносно:

ОСОБА_8 , що народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Плоске Балтського району Одеської області, громадянка України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.296, ч.1 ст.28 ч.2 ст.186 КК України, та
ОСОБА_9 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Саврань Савранського району Одеської області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області, від 07 червня 2017 року, ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.186 КК України та їй призначено покарання за ч.2 ст.296 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі, за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Цим же вироком ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, за якою йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вирішено питання з цивільним позовом потерпілого ОСОБА_11 .

Оскарженим вироком суду встановлено, що 02 серпня 2014 року, близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_8 , спільно зі своїм чоловіком ОСОБА_9 та невстановленою особою (матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження), знаходились на дачній дільниці № НОМЕР_1 в дачному масиві «Хаджибей-3» Роздільнянського району Одеської області. На сусідній дачній дільниці № 123 відпочивав ОСОБА_11 з членами своєї сім`ї, який розпалив мангал на сусідньому причалі. В цей час ОСОБА_8 попросила ОСОБА_11 перенести мангал подалі від їх причалу так, як дим йшов у бік їх дачної ділянки. Зневажаючи загальноприйнятими правилами моральності ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , не знайшовши спільної мови, в присутності інших осіб, які мали змогу спостерігати за тим, що відбувається, почали висловлюватись на адресу один одного грубою нецензурною лайкою та погрожувати фізичною розправою, вчиняючи протиправні дії з метою грубого порушення громадського порядку.

Реагуючи на противоправні дії ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , скориставшись вільним доступом (відсутністю паркану між ділянками № 123, № 122) підійшов до межі ділянок АДРЕСА_2 та №122, з метою заспокоїти сусідів, але, незважаючи на зауваження ОСОБА_11 , ОСОБА_8 продовжуючи свої умисні дії, підійшла до ОСОБА_11 та з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, нанесла останньому удар в обличчя, спричинивши йому фізичний біль. При цьому ОСОБА_9 та невстановлена особа (матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження), які також перебували на дачній ділянці № НОМЕР_1 , розуміючи противоправний характер дій ОСОБА_8 , діючи умисно і спільно з ОСОБА_8 , проявляючи неповагу до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, приєдналися до ОСОБА_8 та стали за допомогою різних тупих предметів наносити удари по голові, тулубу, верхнім і нижнім кінцівкам ОСОБА_11 . В результаті зазначених хуліганських дій ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та невстановлена особа (матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження) спричинили потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Під час вчинення дій, направлених на вчинення злочину, передбаченого ст. 296 КК України, у ОСОБА_8 02 серпня 2014 року, близько 19:00 години на причалі дачної ділянки АДРЕСА_3 , раптово виник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 , а саме золотим ланцюжком з кулоном, який належав останньому. ОСОБА_8 , знаходячись безпосередньо біля потерпілого ОСОБА_11 , переслідуючи корисливі мотиви, розуміючи відкритий характер своїх злочинних дій, в присутності невстановленої особи (матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження), яка перебувала безпосередньо поряд з нею та потерпілим ОСОБА_11 , відкрито заволоділа вказаним золотим ланцюжком з кулоном, зірвавши їх рукою з шиї потерпілого ОСОБА_11 , застосувавши при цьому насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилось у спричиненні ОСОБА_11 тілесного ушкодження у виді садна шиї, яке відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження.

Після зриву золотого ланцюжка з кулоном з шиї потерпілого ОСОБА_11 , ОСОБА_8 продовжуючи свої дії направлені на відкрите заволодіння чужим майном, без попередньої змови з невстановленою особою, що перебувала поряд з ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_11 , який усвідомлював злочинний характер дій ОСОБА_8 , з метою доведення злочину до кінця, передала невстановленій особі золотий ланцюжок з кулоном, який належав потерпілому ОСОБА_11 , для того щоб останній забрав ланцюжок з кулоном у неї (з метою заволодіння вказаним майном). Після чого ОСОБА_8 та невстановлена особа (матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження), закінчивши свої злочинні дії розпорядились золотим ланцюжком та кулоном на власний розсуд, спричинивши матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 11245, 72 грн.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, які їх подали

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в якій просив скасувати оскаржуваний вирок суду, а провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю в діях його підзахисних складу інкримінованих злочинів.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а також зазначив, що суд безпідставно не взяв до уваги ряд доказів, які могли істотно вплинути на його висновки.

При цьому захисник в апеляційній скарзі зазначив, що причинною конфлікту стали неадекватні дії ОСОБА_11 , направлені на грубе порушення громадського порядку, який на прохання ОСОБА_8 переставити свій мангал в глибину його дачної ділянки, підійшов до дачної ділянки подружжя ОСОБА_12 та, перебуваючи на межі, паркан якої його відділяв та створював для нього перешкоду, захопив руку ОСОБА_8 , яка перебувала на території свого причалу, намагаючись її переламати через паркан, та почав завдавати їй удари в обличчя, спричиняючи таким чином останній біль та страждання. Тому наведене судом мотивування, про те що у обвинувачених була можливість уникнути небажаного зіткнення з потерплим і їх дії були направлені на підтримання скандалу з ОСОБА_11 , не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_10 просив повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, в порядку ч.3 ст.404 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_11 в своїй апеляційній скарзі просив скасувати вирок суду в частині призначення покарання та ухвали в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, а ОСОБА_8 - строком на 6 років.

Доводи апеляційної скарги потерпілий обґрунтував тим, що суд першої інстанції безпідставно не залучив в якості потерпілого малолітнього ОСОБА_13 , якому внаслідок вчинення злочину також була завдана фізична шкода.

Крім того, на думку потерпілого, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та безпідставно звільнив обвинувачених від призначеного покарання з випробуванням з мінімальним іспитовим строком - 1 рік.

Представник потерпілого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_14 подав заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , в яких просив залишити його апеляційну скаргу без задоволення.

Правові позиції інших учасників апеляційного розгляду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинувачених та їх захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги сторони захисту та заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, думку потерпілого ОСОБА_11 , який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, а також позицію прокурора ОСОБА_7 , яка не підтримала жодну з апеляційних скарг, повторно дослідивши докази у кримінальному провадженні, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 3 ст.404 КПК України передбачено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Відповідно до ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Під час апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_11 наполягав на правильності встановлення органом досудового розслідування та судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження, а саме об`єктивної сторони злочинів, вчинених відносно нього подружжям ОСОБА_12 , викладених у вироку. Проте зазначив, що суд першої інстанції безпідставно не залучив у якості потерпілого його малолітнього сина ОСОБА_13 , оскільки, на його думку, в результаті вчиненого злочину сину також були завдані тілесні ушкодження.

Проте апеляційний суд не може погодитися з такими доводами потерпілого ОСОБА_11 , оскільки відповідно до ст.337 КПК України:

1. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

2. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

3. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Судом першої інстанції було проведено судовий розгляд відносно подружжя ОСОБА_12 в межах висунутого їм обвинувачення, відповідно до обвинувального акта. При цьому, під час судового розгляду прокурор не змінював обвинувачення, та не висував додаткового обвинувачення.

Слід зазначити, що в матеріалах кримінального провадження взагалі відсутні докази того, що в результаті подій, які відбулися близько 19 год. 02 серпня 2014 року в дачному масиві «Хаджибей-3» Роздільнянського району Одеської області та які були предметом дослідження суду першої інстанції, малолітньому ОСОБА_13 були завдані будь-які тілесні ушкодження.

В свою чергу обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під час апеляційного суду наполягали на тому, що висновки суду першої інстанції щодо їх винуватості у вчиненні інкримінованих їм злочинів не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. При цьому пояснили, що навпаки саме потерпілий ОСОБА_11 , перебуваючи у стані сп`яніння, став ініціатором конфлікту. Зокрема обвинувачені стверджували, що саме ОСОБА_11 , перебуваючи на дачній дільниці АДРЕСА_4 , розпалив мангал на причалі, натомість ОСОБА_8 , знаходячись на власній дачній ділянці № НОМЕР_1 звернулася до ОСОБА_11 з проханням перенести мангал подалі від їх причалу так, як їдкий дим йшов у її бік.

На це прохання ОСОБА_11 повів себе неадекватно та агресивно, почав нецензурно лаятися в бік ОСОБА_8 , на зауваження не реагував. Після цього ОСОБА_15 підійшов до паркану на межі дачної ділянки № НОМЕР_1 , схопив ОСОБА_8 за руку та почав виламувати її, при цьому своєю рукою наносив удари по голові ОСОБА_8 . В цей час ОСОБА_9 вибіг з води та почав захищати свою дружину. ОСОБА_15 без дозволу власників переліз через паркан на дачну ділянку подружжя ОСОБА_12 , де продовжив бійку.

Після того, як відпочиваючі з сусідніх ділянок почали кричати на ОСОБА_11 той повернувся до своєї дачі.

При цьому, ОСОБА_8 категорично заперечувала факт того, що, нібито, вона під час бійки з ОСОБА_11 зірвала з нього золотий ланцюжок з кулоном та передала його третій особі, не встановленій органом досудового розслідування.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції, в обґрунтування обвинувального вироку відносно ОСОБА_12 , крім показань потерпілого ОСОБА_11 , послався на показання свідка ОСОБА_16 , яка є дружиною потерпілого, свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які дали узгоджені між собою показання, що відповідають висунутому ОСОБА_12 обвинуваченню, щодо подій, які відбулися 02 серпня 2014 року.

Відповідно до мотивувальної частини оскарженого вироку, ОСОБА_16 пояснила, що 02.08.2014 року вона була свідком хуліганських дій з боку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які спровокували конфлікт з її чоловіком ОСОБА_11 , нецензурно лаялися, за допомогою палиць та ніжок від столу спричинили потерпілому тілесні ушкодження. При цьому свідок стверджувала, що бачила, як ОСОБА_19 тримала її чоловіка за належний йому золотий ланцюжок, а після бійки на шиї ОСОБА_11 цей ланцюжок вже був відсутній.

Свідок ОСОБА_17 , будучи допитаною в суді першої інстанції пояснила, що 02.08.2014 року вона стала свідком бійки між потерпілим ОСОБА_11 та сім`єю ОСОБА_12 . Після закінчення бійки у ОСОБА_11 на шиї була червона смуга, яка з його слів, утворилася від зірваного ланцюжка.

Свідок ОСОБА_18 в суді першої інстанції пояснив, що 02.08.2014 року він також був свідком хуліганських дій з боку подружжя ОСОБА_12 , які побили ОСОБА_11 при цьому він бачив, як ОСОБА_19 зірвала золотий ланцюжок з шиї потерпілого та передала його третій особі (молодому чоловіку).

Суд першої інстанції критично оцінив показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , зазначивши в мотивувальні частині оскарженого вироку про те, що пояснення свідків ОСОБА_20 є суперечливими, оскільки вони дали різні пояснення щодо обставин події, хоча з їх пояснень подружжя ОСОБА_20 разом знаходились на причалі. При цьому свідок ОСОБА_18 зазначив, що його дружина ОСОБА_17 початку скандалу та самої бійки не бачила, але в той же час пояснив, що коли він вийшов, то дитина плакала на 122 причалі. Вазон валявся біля дитини. ОСОБА_9 кидав вазон в сторону дітей. ОСОБА_21 вирішив заспокоїти подружжя ОСОБА_12 . При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_18 не міг бачити хто саме кидав вазони.

Враховуючи суперечливість показань свідка ОСОБА_18 , суд першої інстанції надав їм критичну оцінку, проте зазначив, що приймає ці показання, чим допустив суперечність висновків в оскаржуваному вироку.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 не зазначили у своїх показаннях, про те, що вони бачили, як ОСОБА_19 відкрито заволоділа золотим ланцюжком потерпілого. Проте обставини злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, який, нібито вчинила ОСОБА_19 описав лише свідок ОСОБА_18 .

Також, апеляційний суд бере до уваги той факт, що ОСОБА_16 є дружиною потерпілого та безпосередньо зацікавлена у рішенні у даному кримінальному провадженні на користь ОСОБА_11 , а свідки ОСОБА_20 є друзями родини ОСОБА_22 .

Крім того, апеляційний суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_18 також з тих підстав, що 27 серпня 2018 року у відношенні вказаного свідка був складений обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000803 від 27 червня 2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.384 КК України за обвинуваченням ОСОБА_18 в тому, що 31 жовтня 2015 року на території споживчого кооперативу «Хаджибей», розташованого в с. Отрадове Роздільнянського району Одеської області, під час слідчого експерименту у кримінальному провадженні № 0001378 ОСОБА_23 надав слідчому завідомо неправдиві свідчення щодо причетності ОСОБА_24 до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а саме про те, що близько 19 години 02.08.2019 року на території дачного масиву «Хаджибей» ОСОБА_19 відкрито заволоділа золотим ланцюжком ОСОБА_11 , передала його ОСОБА_25 , який в подальшому втік.

Також суд першої інстанції обґрунтував обвинувальний вирок показаннями свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , які, відповідно до оскарженого вироку, пояснили, що стали свідками конфлікту між ОСОБА_11 та сім`єю ОСОБА_12 , при цьому свідок ОСОБА_27 пояснила, що конфлікт закінчився після того, як ОСОБА_28 зірвала з ОСОБА_11 ланцюжок та куди вона його поділа свідок не знає.

Апеляційний суд звертає увагу на суперечливі висновки суду першої інстанції під час оцінки показань свідка ОСОБА_26 , оскільки в мотивувальній частині оскарженого вироку суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_26 під час її допиту дала такі пояснення, які сама і спростовує, а саме стверджує, що горщик попав у дитину, а самого моменту хто кидав горщик не бачила. При цьому будь-які тілесні ушкодження у дітей відсутні. Медичного підтвердження наявності тілесних ушкоджень у дітей суду першої інстанції надано не було.

Свідки ОСОБА_29 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 лише підтвердили суду, що потерпілий ОСОБА_11 дійсно носив золотий ланцюжок, але обставини його зникнення їм невідомі.

Враховуючи те, що учасники кримінального провадження не оскаржували правильність викладення судом першої інстанції у оскарженому вироку показань зазначених вище свідків та те, що з клопотаннями про повторний їх допит під час апеляційного розгляду вони не зверталися, апеляційний суд не вбачає підстав для повторного допиту цих свідків.

Проте апеляційний суд вважає за необхідне дати оцінку висновкам суду першої інстанції щодо достатності цих доказів для ухвалення обвинувального вироку.

Аналізуючи оскаржений вирок, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, критично оцінивши показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_17 та ОСОБА_26 , обґрунтовано поставив під сумнів їх достовірність, натомість безпідставно поклав показання цих свідків в основу обвинувального вироку у відношенні ОСОБА_12 .

Апеляційний суд звертає увагу також на те, що суд першої інстанції, без належних обґрунтувань, не дав належної оцінки та не врахував показання інших свідків, а саме: ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , які під час допиту в суді першої інстанції наполягали на тому, що причиною конфлікту між ОСОБА_19 та ОСОБА_11 стали саме дії потерпілого, який розпалив мангал, в результаті чого їдкий дим йшов на інші дачні ділянки, в тому числі на дачну ділянку Курочек, на обгрунтовані зауваження ОСОБА_19 . ОСОБА_11 відповів лайкою. Після цього схопив ОСОБА_19 за руку та почав тягнути її, наносячи останній удари по тілу та голові. В подальшому, коли на допомогу дружині підбіг ОСОБА_9 , між ними також відбулася бійка, під час якої ОСОБА_11 , знаходячись на дачній ділянці Курочок, викинув горщик з квітами, який там знаходився. Після бійки на обличчі у ОСОБА_19 були тілесні ушкодження.

Апеляційний суд вважає, що показання зазначених свідків спростовують показання свідків сторони обвинувачення та висновки суду першої інстанції, щодо обставин подій, які відбулися близько 19 години 02 серпня 2014 року в дачному масиві «Хаджибей-3» Роздільнянського району Одеської області.

При цьому, відповідно до мотивувальної частини оскарженого вироку, свідок ОСОБА_37 пояснила, що вона живе на причалі № НОМЕР_2 в дачному масиві «Хаджибей-3» Роздільнянського району Одеської області. 02.08.2014 року близько 18 години приїхали ОСОБА_12 , пішли купатись. Появився дим з причалу ОСОБА_11 . Свідок почула, як ОСОБА_8 сказала ОСОБА_11 щоб той переніс мангал. ОСОБА_21 почав кричати на ОСОБА_8 , підбіг до неї, схватив за руку та почав тягнути ОСОБА_19 . Вона запитала у ОСОБА_40 , що він робить, в цей час вийшов з води ОСОБА_9 . ОСОБА_21 почав кидатися вазонами. Самого ОСОБА_40 ніхто не чіпав. Донька ОСОБА_8 була одна. На причалі нікого не було ні ОСОБА_41 , ні ОСОБА_20 . Дітей ОСОБА_40 на причалі свідок не бачила зовсім, чула як закричав ОСОБА_21 , пізніше дізналася, що він тоді провалився в пролом підлоги причалу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції, оцінюючи показання зазначеного свідка допустився істотних суперечностей у своїх висновках, зазначивши, що пояснення свідка відповідають фактичним обставинам події, яка відбулася, визнав, що показання свідка відповідають встановленим судом подіям, але дав їм критичну оцінку, «тому що кожний свідок в своїх поясненнях займав, як виправдувальну позицію відносно одних так і обвинувальну позицію відносно інших».

Крім того, під час апеляційного розгляду, за клопотанням сторони захисту були відтворені звукозапис технічної фіксації показань допитаних судом першої інстанції інших свідків, а саме ОСОБА_42 , ОСОБА_34 , ОСОБА_43 та ОСОБА_44 , в результаті чого була встановлена невідповідність викладених в мотивувальній частині вироку показань зазначених свідків та суттєве спотворення їх змісту.

Так апеляційним судом встановлено, що свідок ОСОБА_42 , під час судового засідання, яке відбулося 24.11.2016 року, не давала показань про те, що після того, як з води вийшов ОСОБА_9 та поспішив на допомогу ОСОБА_8 , то зав`язалась саме бійка, а на причалі крім свідка ОСОБА_42 нікого не було.

Навпаки зазначений свідок достатньо повно та впевнено надав свідчення про те, що після того як ОСОБА_8 зробила зауваження ОСОБА_11 , останній почав тягнути її за руку та бити по обличчю. Очевидці тих подій знаходились, як з однієї сторони причалу так й з іншого боку, почали кричати, однак ОСОБА_11 не реагував. ОСОБА_9 вийшов з води та почав відтягувати свою дружину від ОСОБА_11 , однак останнього це не зупинило, він перескочив через паркан та продовжив завдавати удари ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_34 у судовому засіданні, яке відбулося 24.11.2016 р., відповідно до наданих у судовому засіданні свідчень, не пояснювала суду першої інстанції про те, що дочка ОСОБА_8 появилась хвилин через 10 після бійки, а причиною конфлікту були неприязні стосунки між ОСОБА_12 та ОСОБА_22 .

Насправді вказаним свідком були надані показання іншого змісту, відповідно до яких, коли ОСОБА_11 перебував на причалі у Курочок, де завдавав останнім удари, у цей момент спускалась дочка ОСОБА_8 , яка й підняла крик,від якого ОСОБА_11 зупинив побиття та перескочив через паркан. Про причину конфлікту, свідок ОСОБА_34 нічого не говорила.

Свідок ОСОБА_43 , у судовому засіданні, яке відбулося 24.11.2016 року, достатньо повно та конкретно пояснив про обставини побиття потерпілим ОСОБА_11 обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також про те, що речі подружжя ОСОБА_12 були розтрощенні саме ОСОБА_11 . Крім того зазначив, що ОСОБА_11 припинив побиття Курочок після крику їх доньки, коли остання з`явилась на причалі. Зміст досліджених апеляційним судом показань свідка ОСОБА_43 не відповідає змісту, показань цього свідка, викладеним в оскаржуваному вироку про те, що останній не спостерігав за бійкою.

Також апеляційним судом встановлено, що свідок ОСОБА_44 , під час допиту у судовому засіданні 27.09.2016 року, нічого не казав про те, що на причалі № 123 все було розбито, що з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, на яких наполягав безпосередньо потерпілий ОСОБА_11 , про те, що нібито його побиття відбувалося виключно на межі причалів № 121 та № 122, наглядно визначає таку інтерпретацію наданих свідком свідчень, як невідповідну фактичним обставинам.

Крім того, за клопотанням сторони захисту апеляційним судом були повторно досліджені письмові докази у кримінальному провадженні, яким апеляційний суд дав таку оцінку.

Відповідно до протоколу огляду від 02.08.2014 року, з фото таблицею до нього (том.№2, а.к.п. 87-92), слідчим, в присутності понятих ОСОБА_27 та ОСОБА_26 , була оглянута територія причалу №123 ПО «Хаджибей-3» Роздільнянського району Одеської області. В ході огляду було зафіксовано наявність на палубі металевого мангалу з тліючим вугіллям та на відстані двох метрів від нього лежав розбитий горщик від вазону, розсипана земля та рослина. Під час огляду нічого не вилучено.

Наявність на причалі мангалу та розбитого горщику не оспорюється сторонами кримінального провадження, а тому апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи захисника ОСОБА_10 щодо недопустимості цього доказу через залучення у якості понятий знайомих потерпілого ОСОБА_11 .

Протоколом слідчого експерименту від 31.10.2015 року з фототаблицями до нього (том.№2, а.к.п. 93-102), зафіксовані показання потерпілого ОСОБА_11 під час проведення зазначеної слідчої дії, який на місці пригоди описав свою версію подій та зазначив, що 02.08.2014 року біля 19 години на причалі дачного будинку АДРЕСА_4 сім`я ОСОБА_12 умисно спричинили йому тілесні ушкодження та заволоділи золотим ланцюжком. Потерпілий також показав, що коли він знаходився на причалі № НОМЕР_3 біля мангалу, в нього полетів горщик з квітами з сусіднього причалу де відпочивала сім'я Курочок.

Апеляційний суд критично ставиться до висновку суду першої інстанції стосовно достовірності показань потерпілого ОСОБА_11 , оскільки вони спростовуються показаннями обвинувачених ОСОБА_19 та ОСОБА_9 , а також свідків ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 та іншими доказами у кримінальному провадженні в їх сукупності.

Цим же протоколом зафіксовані показання свідка ОСОБА_18 , який на місці пригоди показав, що під час сварки сім`я Курочок біля огорожі причалу № 123 вистроїлася вряд та через огорожу наносили по ОСОБА_11 удари. В ході бійки ОСОБА_28 зірвала з шиї ОСОБА_11 золотий ланцюжок та передала ОСОБА_25 , який взяв ланцюжок з кулоном та втік, після чого бійка припинилася.

Апеляційний суд визнає недостовірними показання зазначеного свідка з вищевикладених підстав, а також з огляду на зміст дослідженої під час апеляційного розгляду постанови прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_45 про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного від 29.12.2015 року (том.№2, а.к.п. 148-150), згідно якого кримінальне провадження №0001384 відносно ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було закрито, у зв`язку з відсутністюв його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ст. 28 ч.2 ст.186 КК України.

Крім того, показання вказаного свідка не можуть бути визнані достовірними та покладеними в основу обвинувального вироку з огляду на те, що стороною захисту була надана копія обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000803 від 27 червня 2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_18 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.384 КК України, тобто в дачі завідомо неправдивих показань (т.4, а.к.п. 155). Відповідно до зазначеного обвинувального акту органом досудового розслідування ОСОБА_18 обвинувачується в тому, що 31 жовтня 2015 року, на території споживчого кооперативу «Хаджибей-3», який розташований в с.Отрадове Роздільнянського району Одеської області, під час проведення слідчого експерименту у кримінальному провадженні № 0001378 надав слідчому завідомо неправдиві свідчення, щодо причетності ОСОБА_24 до вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а саме про те, що близько 19 години 02.08.2019 року на території дачного масиву «Хаджибей» ОСОБА_19 відкрито заволоділа золотим ланцюжком ОСОБА_11 , після чого передала його ОСОБА_25 , який в подальшому втік.

Також показання свідка ОСОБА_18 спростовуються змістом наданої стороною захисту постанови слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_46 від 06 липня 2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 14 січня 2016 року за № 0000044 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.28, ч.2 ст.186 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Дане процесуальне рішення слідчий обґрунтувала тим, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000044 належних доказів відкритого заволодіння майном ОСОБА_11 , під час подій, які сталися 02.08.2014 року близько 19 години на причалі дачної дільниці № НОМЕР_3 в дачному масиві «Хаджибей» невстановленою особою не отримано.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта Роздільнянського районного відділення Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи № 227 від 03.11.2015 року (том №2, а.к.п.128-130):

1. У ОСОБА_11 були виявлені наступні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, синці і садно обличчя; смугасте садно у ділянці шиї, синець живота, садна /по 1/ обох передпліч, синець лівої кисті, садна у ділянці правої нижньої кінцівки.

2. Перелічені ушкодження спричинені, можливо у зазначений вище період часу - 02 серпня 2014 року, внаслідок неодноразових дій тупих предметів, специфічні (індивідуальні) ознаки (властивості) травмуючої поверхні яких не відобразилися. Садно шиї, приймаючи до уваги його довгасту дугоподібну переривчасту форму та локалізацію у нижній третині з боку задньої й правої бокової поверхонь шиї, могло бути заподіяно тупим предметом з обмеженою вузькою («смугастою») травмуючою поверхнею, зокрема металевим ланцюжком у процесі його зриву. Не виключена можливість спричинення решти ушкоджень від ударів палицею. Отже, виявлені ушкодження могли бути заподіяні у такий спосіб,на який указав потерпілий в ході проведення слідчого експерименту.

3. В розпорядженні експерта немає будь-якої об`єктивної медичної інформації відносно можливості спричинення виявлених ушкоджень внаслідок падіння потерпілого з висоти «власного зросту».

4. Виявлені у ОСОБА_11 ушкодження за судово-медичними ознаками не відносяться до небезпечних для життя.

- Закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку з синцями і садном обличчя зумовлює розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше 21 дня, і за зазначеною кваліфікаційною ознакою належить до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я (п. 2.3. 1., п. 2.3. 3. «Правил судово-медичного значення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», 1995 р.).

- Інші ушкодження (садна і синці) мають скороминущі наслідки тривалістю не більш днів і за зазначеним критерієм кваліфікуються як ЛЕГКІ тілесні ушкодження (п.2,3.1., п.2,3.5. «Правил...»).

Крім того, висновком судово-медичного експерта відділу судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи № 2848 від 14.10.2014 року (том №2, а.к.п.131-133), встановлено, що:

2. У громадянина ОСОБА_47 були виявлені такі тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, синці та садно обличчя, садно шиї, синець живота, по одній садна обох передпліч, синець лівої кисті, садна правіше нижньої кінцівки.

- Наявні пошкодження утворилися від дії тупого, твердого предмета (предметів), індивідуальні особливості контактує поверхні якого (яких) в пошкоджень не відобразилися. Не виключено, що дані пошкодження (крім садна шиї) могли утворитися в результаті нанесення ударів дерев`яними палицями. Садно шиї могла утворитися в результаті тертя і ковзання по шкірі тупих, твердих предметів з обмеженою контактує поверхнею, якими могли бути ланки металевого ланцюга в процесі її зривання.

- Беручи до уваги морфологічні властивості ушкоджень (синці - покрити світло-червоними, плотноватними корочками, розташованими трохи нижче рівня навколишньої шкіри, синці - синюшно-фіолетового кольору з чіткими межами), можна зробити висновок, що вони утворилися в термін від декількох часів до 1 доби до моменту огляду, тобто могли бути заподіяні 02.08.2014 року.

- Закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, синці і садно обличчя представляють єдиний нерозривний комплекс черепної мозкової травми і тому оцінюються в сукупності. Струс головного мозку є найбільш легкою формою черепно-мозкової травми, яка характеризується нетривалими функціональними розладами, як правило, нормалізує на I, II, а іноді на III тижні, і за цим критерієм, згідно п.п.2.3.3 і 4.6 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень "(1995 г.) зазначені пошкодження відносяться до ЛЕГКИМ тілесних пошкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

- Садно шиї, синець живота, садна обох передпліч, синець лівої кисті і садна правої нижньої кінцівки мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і з цього критерію згідно п.2.3.5 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень "(1995 г.) відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних пошкоджень.

4. Діагноз, вказаний в виписному епікризі з історії хвороби № 12090 стаціонарного хворого ВМКЦ ЮР «Закрита черепно-мозкова травма (від 02.08.14 р). Струс головного мозку. Множинні удари і садна м`яких тканин голови, обличчя і тулуба. Підшкірна гематома століття обох очей. Ангіопатія сітківки обох очей. Виразкова хвороба ДПК, вперше виявлена, активна стадія. Виразка луковиці ДПК, активна фаза. Жировий гепатоз. Неспецифічний виразковий коліт в стадії ремісії. Помірно виражений астеноіпохондріческій синдром ситуаційно обумовлений» підтверджується.

5. Захворювання у вигляді ангіопатії сітківки обох очей, виразковій хворобі ДПК, вперше виявленої, в активній стадії, виразки цибулини ДПК, в активній фазі, жирового гепатозу, неспецифічного виразкового коліту в стадії ремісії в причинному зв`язку з ушкодженнями, заподіяними 02.08.2014 році не перебувають.

- Помірно виражений астеноіпохондріческій синдром ситуаційно обумовлений міг розвинутися як супутній вище переліченим захворювань, так і внаслідок отриманих ушкоджень.

6. Беручи до уваги морфологічні властивості ушкоджень, вони були заподіяні в короткий проміжок часу (обчислюється хвилинами), визначити послідовність їх заподіяння не представляється можливим.

7. Тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_48 знаходяться в межах анатомічної доступності дії власних рук потерпілого, проте не характерні для сомоушкодження.

8. Взаєморозташування нападників і потерпілого в процесі заподіяння ушкоджень могло неодноразово змінюватися. Локалізація пошкоджень переважно на передній поверхні тіла громадянина ОСОБА_49 , що дозволяє зробити висновок, що в процесі ушкоджень він був звернений передньою поверхнею тіла до напрямів дії травмованої сили.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта Роздільнянського районного відділення Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи № 257 від 15.12.2015 року (том №2, а.к.п.144-146), при первинному судово-медичному обстеженні ОСОБА_11 03.08.2014 року поряд з іншими ушкодженнями були виявлені садна смугастої, неправильно-овальної та еліпсоподібної форми, розташовані в середньої та нижньої третинах лівого передпліччя, в середній третині правого передпліччя, в правій підколінній ямці, а також на задній поверхні в верхній третині правої гомілки. Характер і локалізація перелічених вище тілесних ушкоджень, з урахуванням даних проведеного 15.12.2015 року слідчого експерименту, - у сукупності свідчать про можливість спричинення зазначених пошкоджень при падінні підекспертного ( ОСОБА_11 ) на дошку причалу, яка внаслідок цього проломилась.

Апеляційний суд враховує зазначені висновки судово-медичних експертиз стосовно ОСОБА_11 про наявність у нього тілесних ушкоджень, проте зазначає, що сама по собі наявність у потерпілого ОСОБА_11 тілесних ушкоджень не доводить вину ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.296 та ч.2 ст.186 КК України, оскільки, оцінюючи фактичні обставини даного кримінального провадження апеляційний суд приходить до висновку про те, що потерпілий міг отримати зазначені тілесні ушкодження в результаті самозахисту Курочек від протиправних дій ОСОБА_11 . А останній висновок судово-медичної експертизи №257 від 15.12.2015 року підтверджує ту обставину, що ОСОБА_11 під час події, що розглядалась, провалився через проломлену дошку причалу, що також могло бути причиною виникнення в нього тілесних ушкоджень.

Відповідно до довідки ПО Ломбард «Одеса» філія №17, (том.№2, а.к.п. 134), станом на серпень 2014 року, вартість драг. метала (золото) 585 проби в брухті за один грам, становило 295,94 грн., тобто вартість золотого виробу вагою 38,00 грам, на серпень 2014 року складало 11245,72 грн.

Апеляційний суд погоджується з доводами сторони захисту про неналежність вказаного доказу, оскільки він не містить інформації щодо предмету доказування у даному кримінальному провадженні, а саме у вказаній довідці зазначена вартість золота в брухті та залишається невідомим спосіб розрахку вартості виробу із золота вагою 38 грамів, що відповідає вазі золотого ланцюжка з кулоном, яким, нібито, відкрито заволоділа ОСОБА_19 .

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 15.12.2015 року (том.№3, а.к.п. 2-5), проведеного за участю свідків ОСОБА_34 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , підозрюваних ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , свідки ОСОБА_34 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 вказали на одне й те саме місце біля паркану, який розділяє причали №121 та «122, де саме ОСОБА_11 схопив ОСОБА_8 та почав її бити рукою в обличчя та голову, вигинати руку задля заподіяння болю, та вказали на частину причалу №121 на який зайшов ОСОБА_11 , перелізши через паркан, де розкидаючи горщики з квітами, стільці та стіл напав на ОСОБА_9 , наносячи кулаками останньому удари по тілу. Підозрювані ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вказали на місце біля паркану, який розділяє причали №121 та №122, де ОСОБА_11 схопив ОСОБА_8 та почав її бити рукою в обличчя та голову, вигинати руку задля заподіяння болю, штовхати, щоб остання впала на підлогу та вказали на частину причалу №121, на який зайшов ОСОБА_11 , перелізши через паркан, де розкидаючи горщики з квітами, стільці та стіл напав на ОСОБА_9 , наносячи кулаками останньому удари, від яких ОСОБА_9 затулявся руками та прикривався, підставляючи спину. Місце, на яке вказували свідки повністю збігається з місцем, на яке вказують підозрювані ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , на якій відбулася сутичка ОСОБА_11 з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , тобто на місце біля паркану, розташованого між причалами №121 та №122 та частину причалу №121. Свідки ОСОБА_34 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , підозрювані ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вказали на місце на причалі № НОМЕР_4 , де під вагою ОСОБА_11 зламалася дошка.

Апеляційний суд визнає, що зазначений протокол слідчого експерименту є належним, допустимим та достовірним доказом, оскільки показання підозрюваних ОСОБА_12 та зазначених свідків при проведенні зазначеної слідчої дії узгоджуються між собою, та не суперечать іншим доказам у цьому кримінальному провадженні.

Як вже зазначав апеляційний суд, в оскарженому вироку суд першої інстанції оцінюючи показання свідка ОСОБА_37 , яка під час допиту в суді першої інстанції дала аналогічні показання, що і свідки та підозрювані під час проведення слідчого експерименту від 15.12.2015 року, дійшов висновку про те, що такі пояснення свідка відповідають фактичним обставинам і дійсності, «що саме так і було».

Висновком судово-медичного експерта Роздільнянського районного відділення Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи № 247 від 08.12.2015 року (том №3, а.к.п. 6-7), встановлено, що:

- У ОСОБА_9 були виявлені наступні тілесні ушкодження: синці /по 1/ з осадненням, розташовані на спині праворуч у міжлопатковій ділянці, на задній поверхні в нижній третині лівого плеча та з боку зовнішньої поверхні середній третині лівого стегна.

- Перелічені ушкодження спричинені, можливо в зазначений вище термін - 02.08.2014 року, внаслідок неодноразових дій тупим предметом (предметами). Характерні (індивідуальні) особливості травмуючого предмета(предметів) в отриманих пошкодженнях не відобразились.

- У розпорядженні експерта не має будь-якої об`єктивної медичної інформації стосовно вірогідного визначення взаємного розташування постраждалого та нападника, а також відносно можливості отримання постраждалим тілесних ушкоджень внаслідок його падіння «без надання додаткового поштовху».

- Виявлені у ОСОБА_9 ушкодження мають скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів і за зазначеним критерієм кваліфікуються як ЛЕГКІ тілесні ушкодження (п.2.3.1., п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», 1995р.);

Висновком судово-медичного експерта Роздільнянського районного відділення Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи № 248 від 08.12.2015 року (том №3, а.к.п. 8-9), було встановлено, що:

- У ОСОБА_8 були виявлені наступні тілесні ушкодження: синець слизової оболонки верхньої губи ліворуч, забій м`яких тканин лівої скроневої ділянки, синці /2/ в нижній половині лівого передпліччя, садна /4/ на спині ліворуч, поодинокі садна у ділянці нижніх половин обох гомілок,синець в середній третині лівої гомілки.

- Перелічені вище ушкодження заподіяні, можливо в зазначений термін - 02.08.2014 року, в результаті неодноразових дій тупим предметом (предметами). Не виключена можливість завдання деяких з ушкоджень через удари рукою й ногою, зокрема, синців голови, нижній половини лівого передпліччя та лівої гомілки.

- У розпорядженні експерта не має будь-якої об`єктивної медичної інформації стосовно вірогідного визначення взаємного розташування постраждалої й нападника, а також можливості отримання потерпілою тілесних ушкоджень внаслідок падіння «без надання додаткового поштовху».

- Враховуючи наявність множинних пошкоджень в декількох ділянках тіла та їх різнобічну локалізацію (ззаду попереду, праворуч і ліворуч), можливо лише припустити, що взаємне розташування постраждалої та нападника могло бути різноманітним, змінюючись у проміжок часу нанесення ушкоджень.

- Виявлені у ОСОБА_8 ушкодження мають скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів і за зазначеним критерієм кваліфікуються як ЛЕГКІ тілесні ушкодження (п,2.3.1., п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», 1995р.).

Апеляційний суд вважає, що зазначені висновки судово-медичних експертиз підтверджують факт бійки між потерпілим ОСОБА_11 та підозрюваними ОСОБА_12 , під час якої ОСОБА_11 наносив ОСОБА_12 численні удари, в тому числі в обличчя ОСОБА_8 , а виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження у виді синців /2/ в нижній половині лівого передпліччя підтверджують версію сторони захисту, що ОСОБА_11 перегнув руку ОСОБА_8 через паркан з метою завдати їй фізичного болю. Водночас зазначені докази спростовують версію ОСОБА_11 про те, що він був безпричинно побитий подружжям ОСОБА_12 та сам будь-яких ударів їм не завдавав.

Згідно з постановою про виділення матеріалів досудового розслідування від 06.01.2016 року (том №3, а.к.п. 11-12), з кримінального провадження №0001378 від 03.08.2014 року за ознаками кримінального правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.1 ст.28 ч.2 ст.186 КК України, виділено в окреме провадження матеріали досудового розслідування стосовно невстановленої особи, яка спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вчинила злочини, передбачені ч.2 ст.296, ч.1 ст.28 та ч.2 ст.186 КК України.

Відповідно до витягу з кримінального провадження №0000044 (том.№3, а.к.п. 14), в процесі досудового розслідування обставин злочинів, передбачених ч.2 ст.296, ч.1 ст.28 та ч.2 ст.186 КК України в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №001378 від 03.08.2014 року, прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_53 06.01.2016 року прийнято рішення про виділення із зазначеного кримінального провадження матеріалів стосовно невстановленої особи, яка 02 серпня 2014 року, близько 19 години 00 хв. на причалі дачної дільниці АДРЕСА_4 спільно з ОСОБА_8 вчинила злочин, передбачений ч.1 ст.28, ч.2 ст.186 КК України, в окреме провадження.

Апеляційний суд враховує те, що постановою слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_46 від 06 липня 2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 14 січня 2016 року за № 0000044 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.28, ч.2 ст.186 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Дане процесуальне рішення слідчий обґрунтувала тим, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000044 належних доказів відкритого заволодіння майном ОСОБА_11 , під час подій, які сталися 02.08.2014 року близько 19 години на причалі дачної дільниці № НОМЕР_3 в дачному масиві «Хаджибей» невстановленою особою не отримано.

Крім того, апеляційним судом були досліджені матеріали, що характеризують особи, як підозрюваних так і потерпілого.

Так, відповідно до характеристики, виданої КП «ЖКС «Черьомушки» ВД №6,(том.№2 а.к.п. 104), ОСОБА_9 , 1966 року народження, уродженець с. Осички, Савранського району, Одеської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_9 проживає за вказаною адресою з 2004 року. За період проживання скарг і нарікань від сусідів на нього не надходило, громадський порядок не порушував. Комунікабельний, чуйний, ввічливий, без шкідливих звичок. Комунальні послуги оплачує вчасно. Бере участь у громадському житті будинку.

З характеристики, виданої приватним підприємством «Агент», (том.№2 а.к.п. 105), вбачається, що ОСОБА_9 , є працівником ПП "Агент» з 2006 року. За час роботи проявив себе як працелюбний і відповідальний співробітник. У спілкуванні з колегами завжди доброзичливий, з партнерами і клієнтами фірми - ввічливий і чемний, у скрутних ситуаціях завжди націлений на знаходження компромісних рішень, до вирішення задач підходить творчо. Дотримується норм поведінки, прийнятих в компанії. Уважний до людей, тактовний. Має навички ділового спілкування. Працьовитий, має високу працездатність, всіляко підтримує роботу підприємства в складні моменти, в тому числі і в позаурочний час. Володіє хорошими діловими навичками, а саме: сумлінним ставленням до роботи, прагненням до підвищення кваліфікації та професійного зростання, аналітичним мисленням. Претензій та зауважень з боку керівництва до роботи співробітника не було.

Відповідно до характеристики, виданої СТ «Хаджибей-3» (том.№2 а.к.п. 106), ОСОБА_9 є членом СТ «Хаджибей-3» з 2010 року, за цей період зарекомендував себе з позитивного боку, веде активний спосіб життя, не шумить, не влаштовує п`янок своїм друзям, працює, ввічливий, активно бере участь в суспільному житті нашого Товариства, допомагає як фізично, так і фінансово нашому Товариству. Може бути прикладом своєю поведінкою для інших громадян.

Крім того, відповідно до характеристики, виданої КП «ЖКС «Черьомушки» ВД №6, (том.№2 а.к.п. 109), ОСОБА_8 , 1963 року народження, уродженка с. Плоске, Балтського району, Одеської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_8 проживає за вказаною адресою з 2004 року. За роки проживання за даною адресою, проявила себе з виключно позитивного боку. Жінка дотримується і поважає всі права своїх сусідів, завжди активно бере участь в житті будинку. У конфліктних ситуаціях з сусідами не помічена, а навпаки дружелюбна і по можливості надає їм допомогу. Добровільно допомагає в благоустрій свого двору, робить внески на поточний і капітальний ремонти.

Відповідно до характеристики, виданої СТ «Хаджибей-3» (том.№2 а.к.п. 110), ОСОБА_8 є членом СТ «Хаджибей-3» з 2010 року, за цей період зарекомендувала себе з позитивного боку, ніколи не свариться зі своїми сусідами, допомагає своїм сусідам, ввічлива, не влаштовує п`янок на своєму причалі, працює, активно бере участь в суспільному житті нашого товариства. Може бути прикладом своєю поведінкою для інших громадян. Завжди своєчасно сплачує членські внески і за електроенергію, що не менш важливо в нашому Товаристві.

Зазначені характеристики, що видані різними установами та організаціями цілком позитивно характеризують підозрюваних ОСОБА_9 та ОСОБА_8 і спростовують версію сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_8 стала ініціатором конфлікту з ОСОБА_11 та зневажаючи загальноприйнятими правилами моральності з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, безпідставно нанесла ОСОБА_11 удар в обличчя, спричинивши йому фізичний біль, а потім з корисливих мотивів відкрито заволоділа його золотим ланцюжком з кулоном.

В свою чергу, відповідно до характеристики, виданої СТ «Хаджибей-3» (том.№3, а.к.п. 15), ОСОБА_11 не є членом Товариства СТ «Хаджибей-3». З січня 2010 року (договір дарування садового будиночка, від 27.01.2010, реєстр № 158) власником ділянки № НОМЕР_3 є ОСОБА_54 . ОСОБА_11 , в СТ «Хаджибей-3» є гостем, поводиться систематично зухвало. Протягом всього часу, коли ОСОБА_55 присутній на причалі, всі сусіди від нього не мають спокою, систематичні п`янки супроводжуються скандалами, грубим матом у присутності дітей і старих людей, образами сусідів, погрозами, бійками. Всю ніч можуть пиячити, а вдень сплять, викликали неодноразово працівників міліції, щоб заспокоїти ОСОБА_56 . Голові Правління СТ «Хаджибей-3» доводилося вимикати електроенергію всім людям вночі, щоб вимкнулася музика, включена на повну потужність, динаміки виставляються спеціально вище, щоб не давати спокою сусідам, а людям на роботу вранці, цього ОСОБА_55 до уваги не приймає. На зауваження не реагує. Господарі з ділянки № НОМЕР_5 ОСОБА_57 зі своєю сім`єю ніколи не залишається на ніч на своєї ділянці через шум і скандали ОСОБА_56 .

Апеляційний суд вважає, що така негативна характеристика потерпілого ОСОБА_11 дає суду підстави вважати, що саме схильність до зловживання алкогольними напоями, наряду з агресивним та конфліктним характером могли стати причинами конфлікту з подружжям ОСОБА_12 , що відбувся 02.08.2014 року близько 19 год. в МВО «Хаджибей-3».

Також апеляційним судом, за клопотанням сторони захисту, була досліджена ухвала Роздільнянського районного суду Одеської області 22.01.2019 року (справа № 511/1105/18). Відповідно до зазначеної ухвали суду було закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001380 від 03.08.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.296 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, тобто з нереабілітуючих підстав.

Зазначена ухвала не була оскаржена та набрала законної сили.

Крім того 22.04.2019 року Роздільнянським районним судом Одеської області відносно ОСОБА_11 був ухвалений обвинувальний вирок, відповідно до якого він був визнаний винуватим у незаконному проникненні до володіння родини ОСОБА_12 , яке мало місце 02.08.2014 року близько 19 год. в МВО «Хаджибей-3» на території Роздільнянського району Одеської області, де незаконно перебуваючи на території потерпілих (причали дачних ділянок № 120 та АДРЕСА_2 ) обвинувачений ОСОБА_11 заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Зазначений вирок суду не набрав законної сили, однак апеляційний суд вважає за необхідне врахувати його під час ухвалення рішення у даному кримінальному провадженні, оскільки вказаним вироком були встановлені фактичні обставини, що мають істотне значення для встановлення істини у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до досліджених апеляційним судом судових рішень постановлених Роздільнянським районним судому Одеської області по суті розгляду справи № 511/1105/18 (ухвала від 22.01.2019 р. та вирок від 22.04.2019 р.), вбачається, що місцевим судом за результатами судового розгляду кримінального проводжання, внесеного до ЄРДР за № 0001380 від 03.08.2014 року встановлені фактичні обставини, згідно яких 02.08.2014 року близько 19 год., ОСОБА_11 знаходився на причалі присадибної ділянки садового будинку під АДРЕСА_4 . У зв`язку із зробленими ОСОБА_8 на адресу ОСОБА_11 зауваженнями, з приводу припинення задимлення території її причалу, останній відреагував на це нецензурними висловлюваннями, після чого з метою грубого порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства та діючи з особливою зухвалістю, наблизився до ОСОБА_8 , яка стояла у себе на причалі дачної ділянки № НОМЕР_1 , біля паркану, заввишки 1 м. 20 см., де схопив ОСОБА_8 за руку та використовуючи в якості опори паркан який їх розділяв, почав її заламувати вигибаючи до низу, спричиняючи таким чином ОСОБА_8 нестерпного болю та фізичних страждань, одночасно завдаючи при цьому своєю вільною рукою ударів кулаком в обличчя та по голові ОСОБА_8 , а також й ОСОБА_9 , який намагався допомогти дружині, що призвело до спричинення подружжю ОСОБА_12 ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

Після чого, продовжуючи свою протиправну поведінку, ОСОБА_11 без дозволу власника, переліз через паркан, який його розділяв з потерпілими (подружжям ОСОБА_12 ), де опинившись на території останніх, ОСОБА_11 продовжив висловлюватися на адресу подружжя нецензурною лайкою, разом з погрозами із завдання фізичного насильства, паралельно розкидаючи та ламаючи при цьому речі, які знаходились на причалі, а саме: лежак, стіл, стільці, вазони з квітами, спричинивши таким чином майнової шкоди на загальну суму 4206 гривень, після чого додатково завдав ОСОБА_9 . ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

Разом з тим, відповідно до дослідженого судом апеляційної інстанції вироку Роздільнянского районного суду Одеської області від 22.04.2019 р., надаючи оцінку показанням свідків сторони обвинуваченого ОСОБА_11 , місцевим судом були відкинуті показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_26 , в частині того, що ОСОБА_11 02.08.2014 р. не проникав на причал ОСОБА_8 , а потерпілі самі поламали меблі на ділянці, використовуючи їх фрагменти з метою побиття ОСОБА_11 , оскільки вони спростовуються іншими дослідженими у судовому засіданні доказами. Крім цього суд зауважив, що ОСОБА_16 та ОСОБА_13 це члени родини обвинуваченого, тому суд вважає, що вказані свідки є заінтересованими у дачі показань на користь обвинуваченого щодо подій того дня, а тому дають частково неправдиві свідчення. Свідок ОСОБА_26 на думку суду не була присутня спочатку конфлікту.

Тому, з огляду на встановлені місцевим судом, за результатами проведення судового розгляду у кримінальному провадженні № 0001380, фактичні обставини, які мали місце 02.08.2014 р. близько 19 год. на території дачного масиву «Хаджибей-3» у Роздільнянському районі Одеської області, про що безпосередньо зазначено в ухваленому за наслідками судового розгляду обвинувальному вироку від 22.04.2019 р. та в постановленій Роздільнянським районним судом Одеської області ухвалі від 22.01.2019 р., що набрала законної сили 29.01.2019 р., зокрема щодо обставин заподіяння родині ОСОБА_12 з боку ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, як на межі ділянок причалів № 121 та № 122, так й під час незаконного перебування останнього на території володіння Курочок, проти чого ОСОБА_11 категорично заперечує, визначає загальну хибність та не спроможність існування встановлених оскаржуваним вироком обставинам вчинення інкримінованих подружжю ОСОБА_12 кримінальних правопорушень відносно потерпілого ОСОБА_11 , що разом з притягненням до кримінальної відповідальності ОСОБА_18 (свідка сторони обвинувачення у кримінальному провадженні по якому ухвалено оскаржуваний вирок), за надання завідомо неправдивих показань під час провадження досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001378, встановлює надання потерпілим ОСОБА_11 , разом зі свідками сторони обвинувачення, зокрема ОСОБА_16 , ОСОБА_26 , ОСОБА_58 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 недостовірних показань, які призвели до помилкового вставлення судом першої інстанції ознак кримінальних правопорушень та вини в діях ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у інкримінованих їм злочинах.

Крім того, апеляційний суд враховує досліджену під час апеляційного суду постанову слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_46 від 06 липня 2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 14 січня 2016 року за № 0000044 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.28, ч.2 ст.186 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Дане процесуальне рішення слідчий обґрунтувала тим, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000044 належних доказів відкритого заволодіння майном ОСОБА_11 , під час подій, які сталися 02.08.2014 року близько 19 години на причалі дачної дільниці № НОМЕР_3 в дачному масиві «Хаджибей» невстановленою особою не отримано.

Зазначена постанова слідчого про закриття кримінального провадження за № 0000044 також свідчить про відсутність складу злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України в діях ОСОБА_8 в даному кримінальному провадженні.

За таких обставин апеляційний суд визнає, що висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_19 та ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки під час апеляційного розгляду було встановлено, що конфлікт між потерпілим ОСОБА_11 та обвинуваченими Курочками близько 19 години 02 серпня 2014 року в дачному масиві «Хаджибей-3» Роздільнянського району Одеської області стався з ініціативи потерпілого ОСОБА_11 , який неадекватно відреагував на зауваження ОСОБА_19 на те, що їдкий дим від його мангалу йшов у бік дачної ділянки Курочок. При цьому саме потерпілий ОСОБА_11 приймав активну участь в бійці, завдавши ОСОБА_12 тілесних ушкоджень.

Статтею 296 КК України передбачена кримінальна відповідальність за хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Апеляційний суд не вбачає в діях ОСОБА_19 та ОСОБА_9 об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.2 ст.296 К України, а отже і складу цього злочину.

Крім того, апеляційний суд не ставить під сумнів наявність у потерпілого ОСОБА_11 під час бійки золотого ланцюжка з кулоном, оскільки ця обставина підтверджується показаннями, як самого потерпілого так і ряду вищезазначених свідків, та крім того підтверджується висновком судово-медичного експерта Роздільнянського районного відділення Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи № 227 від 03.11.2015 року (том №2, а.к.п.128-130), згідно якого у ОСОБА_11 було виявлено в тому числі ушкодження у вигляді смугастого садна у ділянці шиї, яке, приймаючи до уваги його довгасту дугоподібне переривчасту форму та локалізацію у нижній третині з боку задньої й правої бокової поверхонь шиї, могло бути заподіяно тупим предметом з обмеженою вузькою («смугастою») травмуючою поверхнею, зокрема металевим ланцюжком у процесі його зриву.

Проте, апеляційний суд визнає неспроможною версію сторони обвинувачення про те, що у ОСОБА_8 раптово виник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння золотим ланцюжком з кулоном, що належали потерпілому ОСОБА_11 . Після чого ОСОБА_8 , знаходячись безпосередньо біля потерпілого ОСОБА_11 , переслідуючи корисливі мотиви, розуміючи відкритий характер своїх злочинних дій, в присутності невстановленої особи (матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження), яка перебувала безпосередньо поряд з нею та потерпілим ОСОБА_11 , відкрито заволоділа вказаним золотим ланцюжком з кулоном, зірвавши їх рукою з шиї потерпілого ОСОБА_11 , застосувавши при цьому насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, яке виразилось у спричиненні ОСОБА_11 тілесного ушкодження у виді садна шиї, яке згідно висновку експерта № 2848 від 20.11.2014 відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження. Після зриву золотого ланцюжка з кулоном з шиї потерпілого ОСОБА_11 , ОСОБА_8 продовжуючи свої дії направлені на відкрите заволодіння чужим майном, без попередньої змови з невстановленою особою, яка перебувала поряд з ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_11 , який усвідомлював злочинний характер дій ОСОБА_8 , з метою доведення злочину до кінця, передала невстановленій особі золотий ланцюжок з кулоном, який належав потерпілому ОСОБА_11 , для того щоб останній забрав ланцюжок з кулоном у неї (з метою заволодіння вказаним майном), що остання й зробила, після чого ОСОБА_8 та невстановлена особа (матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження), закінчивши свої злочинні дії розпорядились золотим ланцюжком та кулоном на власний розсуд, спричинивши збитки потерпілому на загальну суму 11245, 72 грн.

Зазначене обвинувачення спростовується сукупністю вищезазначених доказів, які були повторно досліджені під час апеляційного розгляду та яким була надана відповідна оцінка. При цьому апеляційний суд не виключає можливості того, що під час бійки з подружжям ОСОБА_12 та подальшого падіння ОСОБА_11 через проломлену дошку на причалі, не виключає того, що золотий ланцюжок з кулоном міг бути зірваним з шиї потерпілого та загубленим на місці пригоди.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що під час апеляційного розгляду в діях ОСОБА_8 не була встановлена суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а саме корисливий мотив в її діях, а спростування обставин встановлених органом досудового розслідування та в подальшому судом першої інстанції про те, що після того, як ОСОБА_8 зірвала золотий ланцюжок з кулоном, то вона передала його третій особі виключають також і об`єктивну сторону складу даного злочину.

Враховуючи викладене апеляційний суд не вбачає в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Згідно п.2 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: 1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; 2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; 3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; 4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції містить взаємовиключні та суперечливі висновки, а обвинувальний вирок був ухвалений на підставі доказів, які судом першої інстанції були поставлені під сумнів.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи вимоги ст.62 Конституції України, апеляційний суд дійшов висновку про незаконність вироку суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, в тому числі висновки суду щодо винуватості ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованих їм злочинів зроблені на підставі сумнівних доказів, а тому такий вирок беззаперечно підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Згідно з п.2) ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що під час апеляційного розгляду, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_8 складів злочинів, передбачених ч.1 ст.186, ч.2 ст.296 КК України та в діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, то вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 підлягають задоволенню, а апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_11 задоволенню не підлягає, та враховуючи положення статей 417 та 284 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати оскаржений обвинувальний вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Керуючись ст.62 Конституції України, статями 370-372, 375, 376, 404, 405, 407, 408, 409, 411, 417, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , подану в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , задовольнити.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 07 червня 2017 року, яким ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.296 КК України та ОСОБА_9 визнаний винуватим, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України скасувати.

Закрити кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001378 від 03 серпня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених , передбачених ч.2 ст.186; ч.2 ст.296 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України на підставі п.2) ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності в їх діях складу кримінального правопорушення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4