Провадження № 11-кп/4808/286/19
Категорія ст. 309 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю:

секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 липня 2019 року,-

в с т а н о в и в :

1. Зміст ухвали суду першої інстанції.

1.1.Ухвалою суду в задоволенні клопотання ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 з тримання під вартою на домашній арешт відмовлено.

Ухвалено продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 30 серпня 2019 року.

1.2. Ухвала мотивована тим, що в судовому засіданні не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам.

2. Доводи апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій стверджує, що суд першої інстанції грубо порушив вимоги ст.194 КПК України, оскільки не встановив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним в клопотанні є недостатніми.

Захисник вказує:

- ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 187 КК України та вчиненому 17.12.2008 року. В той же час про підозру йому повідомлено 21.05.2018 року.

- обґрунтованість підозри викликає сумнів, оскільки злочин який інкримінується обвинуваченому вчинено 2008 року, в той час як відомості до ЄРДР внесено лише 18.12.2012 року, тобто по спливу більше п`яти років.

- протоколи впізнання на думку захисника є неналежними та не допустимими доказами, оскільки дані слідчі дії проведені з порушенням вимог кримінально-процесуального закону.

- за весь час у справі не було допитано жодного свідка, та не забезпечено їх явку в судове засідання, оскільки їх місцезнаходження невідоме. А відтак на думку захисника це спростовує доводи прокурора, що обвинувачений може впливати на свідків.

- голослівними є твердження про порушення обвинуваченим ОСОБА_8 підписки про невиїзд, оскільки жодного обмеження щодо виїзду за межі України, до обвинуваченого не було застосовано. Рішенням від 06.04.2018 року ОСОБА_8 було депортовано з Російської Федерації, а тому він не зможе втекти в дану державу.

- у зв`язку з тяжкою формою захворювання обвинувачений весь час перебуває на стаціонарному лікуванні в медичній частині установи виконання покарань №12, у штаті якої відсутні відповідні фахівці із лікування захворювань наявних у ОСОБА_8 , а тому утримання його в умовах ізоляції без можливості отримати необхідну медичну допомогу є порушення вимог ст. 3 Конвенції про захист прав людини.

У зв`язку з цим, оскаржувану ухвалу, захисник, що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просив скасувати, та постановити нову, якою змінити ОСОБА_8 запобіжний захід на більш м`який.

3. Позиції сторін в суді апеляційної інстанції.

3.1. В засіданні апеляційного суду ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити з указаних у ній мотивів.

3.2. Прокурор доводи апеляційної скарги заперечив, ухвалу суду просив залишити без зміни.

4. Мотиви рішення апеляційного суду.

4.1. За результатами розгляду апеляційний суд уважає, що ухвалу суду слід скасувати і призначити новий розгляд питання в суді першої інстанції.

4.2. 13.06.2019 Конституційний суд України вирішив визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Тому це питання підлягає апеляційному перегляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України.

4.3. Апеляційний суд констатує, що у матеріалах провадження, які надані апеляційному суду, з моменту призначення судового розгляду 20.08.2018 відсутні документарні клопотання сторін щодо ініціювання зміни чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , а є тільки посилання в ухвалах суду (від 16.10.2018, 06.12.2018, 21.01.2019, 15.03.2019, 06.05.2019, 02.07.2019) на відповідні клопотання в судовому засіданні та на приписи ч. 3 ст. 331 КПК України, згідно якої суд незалежно від наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта.

4.4. Перевірити клопотання та позиції сторін, висловлені в судовому засіданні неможливо, оскільки у матеріалах провадження відсутні журнал та технічний запис судового засідання як від 02.07.2019, коли було винесено оскаржувану ухвалу, так і щодо решти засідань та рішень.

Згідно з приписами п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України це є істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, яке відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України тягне за собою скасування ухвали суду і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

4.5. Окрім того, апеляційний суд уважає необхідним звернути увагу на таке.

Норма ч. 3 ст. 331 КПК України спрямована перш за все на забезпечення права особи, яка утримується під вартою. Це витікає з системного розуміння приписів ст. 2, 7, 8 12, 17, 22, 26, 28, 176 178, 183, 184, 194, 197, 199, 201, 203, 206 КПК України, у яких встановлюється примат прав людини під час кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів цієї справи, прокурор жодного разу не вносив письмове клопотання про продовження строків тримання під вартою, а суд посилався на норму ч. 3 ст. 331 КПК України як на підставу для внесення в судове засідання питання продовження строків тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .

Дані про виконання прокурором вимог ч. 2 ст. 331 КПК України відсутні, хоч згідно з цією нормою вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

На переконання апеляційного суду те, що суд повинен виконати вимоги ч. 3 ст. 331 КПК України не знімає з прокурора обов`язку, у свою чергу, виконати приписи ч. 2 ст. 331 КПК України. Апеляційний суд оцінює ситуацію у даній справі не відповідає засадам верховенства права, змагальності та диспозитивності кримінального провадження ( п.1, 15, 19 ч. 1 ст. 7 КПК України), оскільки перетворює вирішення питання продовження строків тримання під вартою на автоматичне і на обов`язок суду його вирішувати незалежно від ініціативи зацікавлених осіб і у першу чергу, сторони обвинувачення, яка у цьому випадку є пасивною.

Саме на таке розуміння та тлумачення норм права з позиції прав людини націлює прецедентна практика ЄСПЛ, зокрема, рішення «Сергій Волосюк проти України», в якому підкреслено важливість належної правової процедури і застосування принципу змагальності під час вирішення питань тримання під вартою.

4.6. Це має значення також і з огляду на те, що хоч справа і перебуває тривалий час в суді, у матеріалах провадження відсутні дані про стан здоров`я ОСОБА_8 . Між тим, згідно довідки, яка надана в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту, стан здоров`я цієї особи вкрай тяжкий і тому належить брати до уваги, окрім висловленого, також і положення ст. 3 Конвенції про права людини та приписи ст. 11 КПК України.

5. Рішення суду апеляційної інстанції.

За умов, що провадження перебуває на стадії судового розгляду, а істотні порушення вимог кримінально процесуального закону унеможливлюють перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції цього питання відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 415 КПК України.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 412, 415, 419, 422 КПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 липня 2019 року скасувати, та призначити новий розгляд питання щодо продовження строків тримання під вартою ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 187 КК України в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5