Справа № 581/599/19
Провадження № 1-кп/581/52/19
В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2019 року селище Липова Долина

Липоводолинський районний суд Сумської області у складі судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника уповноваженого органу з питань пробації ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000226 від 22 березня 2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася у с.Кам`януха, Маневицького району Волинської області, зареєстрована по АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , одружена, працює дояркою у ТОВ «Беєве»,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ст.166 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , будучи одруженою з ОСОБА_7 та проживаючи разом із ним та двома малолітніми дітьми: дочкою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по АДРЕСА_1 , злісно ухилялася від виконання встановлених законом батьківських обов`язків по догляду за дитиною ОСОБА_10 , що спричинило тяжкі наслідки за таких обставинах.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на охорону здоров`я, рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, Конвенцією про права дитини, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ст. 150 СК України, встановлено, що дитина має право на здоровий зріст і розвиток, належне харчування, житло, розваги; дитина повинна рости під відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення; дитина повинна бути захищена від недбалого ставлення, жорстокості та експлуатації. Батьки та особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, та несуть відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Перебуваючи вдома та непрацюючі, обвинувачена ОСОБА_4 мала можливість належно виконувати встановлені обов`язки по догляду за своєю малолітньою дочкою ОСОБА_10 , проте злісно ухилялась від їх виконання, зокрема нераціональне харчування дитини призвело до погіршення стану здоров`я та розвитку анемії, відсутність належного догляду за дитиною - до отримання дитиною травм, що спричинило тяжкі наслідки для її життя. На неодноразові зауваження та рекомендації лікарів, соціальних служб обвинувачена ОСОБА_4 не реагувала.

Згідно з характеристиками органів місцевого самоврядування та актів обстеження матеріально-побутових умов житла обвинуваченої, ОСОБА_4 зловживає спиртними напоями, підтримує зв`язки з особами, які ведуть аморальний спосіб життя.

Рішенням виконкому Русанівської сільської ради Липоводолинського району від 31 березня 2017 року родина обвинуваченої взята на облік сімей, які опинились в складних життєвих обставинах (безвідповідальне батьківство, схильність батьків до зловживання алкоголем).

Рішенням виконкому Русанівської сільської ради Липоводолинського району від 12 грудня 2017 року діти обвинуваченої ОСОБА_4 - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були вилучені з сім`ї та направлені до Сумського спеціалізованого будинку дитини для лікування.

5 вересня 2018 року неповнолітні ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вибули з Сумського спеціалізованого будинку дитини на подальше виховання до матері ОСОБА_4 , з якою вони проживали у с. Рудка Маневицького району Волинської області.

У кінці лютого 2019 року обвинувачена ОСОБА_4 , не повідомивши органи опіки та піклування, разом з дітьми Родіоном та ОСОБА_12 переїхала проживати до свого чоловіка і батька дітей - ОСОБА_7 , у с. Русанівку Липоводолинського району, де знову, не створюючи належних умов для виховання та утримання дітей, почала підтримувати зв`язки з особами, які ведуть аморальний спосіб життя та разом з чоловіком вживати спиртні напої.

Унаслідок систематичного та злісного невиконання обвинуваченою ОСОБА_4 встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, наприкінці лютого - початку березня 2019 року малолітня ОСОБА_14 за невстановлених слідством обставин отримала переломи нижньої треті обох кісток правого передпліччя, які в подальшому були виявлені при огляді лікарем, як самостійно зрощені, оскільки із вказаним переломом матір до лікаря з донькою не зверталася.

Продовжуючи систематичне та злісне невиконання своїх батьківських обов`язків, у середині березня 2019 року в денну годину обвинувачена ОСОБА_4 за місцем проживання по АДРЕСА_1 , будучи обуреною тим, що її малолітня донька ОСОБА_14 відмовилася їсти та балувалася, розгнівалася та, з мотивів раптово виниклих неприязних стосунків до доньки, схопила доньку ОСОБА_12 за руку та кинула її у ліжко, при цьому умисно долонею лівої руки вдарила її по задній нижній частині тулуба, спричинивши дитині легкі тілесні ушкодження.

Близько 6 год. 30 хв. 22 березня 2019 року обвинувачена ОСОБА_4 залишила доньку ОСОБА_15 на свого чоловіка ОСОБА_7 , який мав погане самопочуття після надмірного вживання алкоголю, в будинку за місцем їхнього проживання по АДРЕСА_1 . У цей час ОСОБА_14 отримала тяжку травму голови, небезпечну для її життя.

Висновком судово-медичної експертизи №188 від 21 червня 2019 року та комісійної судово-медичної експертизи №52/2019 року від 15 серпня 2019 року встановлено, що ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має захворювання з народження, які пов`язані з вродженими станами дитини та її раннім терміном гестації (народилася у 29 тижнів); часті захворювання гострими респіраторними інфекціями, що мали ускладнення у вигляді пневмонії та бронхіту, афтозного стоматиту, та протікали на фоні анемії дефіцитної, що свідчать про незрілість імунної системи дитини на фоні недоношеності. Причиною дефіцитної анемії може бути як нераціональне харчування, так і ранній термін гестації, незрілість.

Станом на 22 березня 2019 року мали місце такі тілесні ушкодження: голови - закрита черепно-мозкова травма, лінійний перелом луски лівої тім`яної кістки з переходом на скроневу кістку та велике крило клиновидної кістки зліва, забій головного мозку (клінічно), гематома лівої тім`яно-скроневої ділянки, синець чола, синці лівої скроневої ділянки; тулуба - синці в ділянці грудного відділу хребта, поперекової ділянки, правої сідниці, лобковій ділянці, в ділянці правої реберної дуги; кінцівок - синець в ділянці лівого стегна, переломи н/з обох кісток правого передпліччя.

За описанням зовнішніх тілесних ушкоджень у медичній документації, достовірно неможливо встановити точну їх локалізацію та давність спричинення. Усі тілесні ушкодження утворилися внаслідок дії тупих предметів по механізму удару, тиснення, прогину, вигину.

Черепно-мозкова травма, лінійний перелом кісток черепа, забій головного мозку спричинені незадовго до доставлення дитини у медичний заклад 22 березня 2019 року.

Лікарем Липоводолинського районного ЦПМСД вказане забарвлення синців як синьожовте, що може відповідати давності їх спричинення в межах 3-6 днів до моменту огляду.

Закрита черепно-мозкова травма (гематома лівої тім`яно-скроневої ділянки, лінійний перелом кісток черепа зліва, забій головного мозку) кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя (п. 2.1.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України 17.01.1995 року №6).

Синці в ділянці лівого стегна, попереку, правої сідниці кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Злочинні дії обвинуваченої суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України, як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, та за ст. 166 КК України, як злісне невиконання батьками встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки.

Обвинувальний акт надійшов до суду разом з угодою про визнання винуватості від 27 серпня 2019 року, укладеною між прокурором відділу ювенальної юстиції прокуратури Сумської області ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , з участю захисника ОСОБА_5 .

Відповідно до умов угоди про визнання винуватості, сторони виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч.1 ст.125, ст.166 КК України, обвинувачена ОСОБА_4 беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні інкримінованих їй діянь; сторони дійшли згоди щодо всіх істотних обставин для даного кримінального провадження, та враховуючи наявність обставин, що пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, узгодили призначення покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ст. 166 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим із призначенням остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, та, враховуючи активне сприяння розкриттю злочину, застосувавши положення ст.75 КК України, звільнити її від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Також, у даній угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки її невиконання

Заслухавши у підготовчому судовому засіданні прокурора ОСОБА_3 , обвинувачену ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , представника уповноваженого органу з питань пробації ОСОБА_6 , які просили затвердити угоду про визнання винуватості, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Абзацом 5 частини 4 статті 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ст.166 КК України, які згідно зі ст.12 КК України є злочинами невеликої та середньої тяжкості відповідно. Обвинувачена свою вину у скоєнні вказаних кримінальних правопорушень визнала повністю.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена цілком правильно розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Усі представники малолітньої потерпілої надали прокурору письмову згоду на укладення вказаної угоди.

Суд переконався, що ОСОБА_4 беззастережно визнала себе винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ст. 166 КК України, в обсязі обвинувачення, дала згоду на застосування узгодженого виду та міри покарання, заявивши, що здатна реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, призначивши обвинуваченій узгоджену сторонами міру покарання по кожному із вказаних кримінальних правопорушень, визначивши остаточну міру покарання за правилами ст. 70 КК України.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» від 11 грудня 2015 року № 13, суд також має враховувати, що у випадку затвердження угоди про визнання винуватості з`ясування питань, визначених у ч. 1 ст. 75 КК України, не є обов`язковим.

Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням згідно з ч. 3 ст. 75 КК України визначаються виключно судом.

У зв`язку з цим, суд вважає можливим звільнити обвинувачену від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, як зазначено в угоді про визнання винуватості.

На час ухвалення вироку запобіжні заходи до обвинуваченої не застосовано, клопотання про їх застосування від прокурора не надходило.

Речові докази та витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. 314, 370, 373, 374, 475 КПК України, суд,

у х в а л и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27 серпня 2019 року між прокурором відділу ювенальної юстиції прокуратури Сумської області ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ст. 166 КК України, та призначити їй визначене в угоді покарання:

за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 340 грн.;

за ст. 166 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_4 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Сумського апеляційного суду через Липоводолинський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Суддя ОСОБА_1