Справа № 133/1589/17
Провадження №11-кп/801/656/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2019 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3
- ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000490 від 19.05.2017,
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 березня 2019 року, яким засуджено:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вищою освітою, одруженого, уродженця м. Козятин Вінницької області, українця, громадянина України, працюючого приймальником вагонів станції Козятин-2, проживаючого та зареєстрованого за адресою по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-за ч.2 ст.125 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора - ОСОБА_7
захисника обвинуваченого адвоката - ОСОБА_8
обвинуваченого - ОСОБА_6
потерпілого - ОСОБА_9 .

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 березня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч 2 ст. 125 КК України, в умисному легкому тілесному ушкоджені, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, і призначено покарання у вигляді 1 року виправних робіт з відрахуванням в прибуток держави 20 % заробітку.
На підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного за даним вироком покарання у вигляді виправних робіт з відрахуванням в прибуток держави 20 % заробітку.
Позовні вимоги ОСОБА_9 в частині стягнення матеріальних збитків залишені без розгляду.
Позовні вимоги ОСОБА_9 в частині стягнення моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 10000 гривень завданої моральної шкоди.
Судом першої інстанції встановлено, що в 15.04.2017 приблизно о 19 годині ОСОБА_6 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , зайшов до спальної кімнати квартири, на ґрунті непритягнених стосунків розпочав сварку з власником квартири ОСОБА_9 в ході якої наніс один удар кулаком правої руки в область лівої скроневої ділянки останньому та декілька ударів рукою в область тулуба та грудної клітки з лівої сторони. Обороняючись від протиправних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_9 побачивши на журнальному столику кухонного ножа, схопив його в праву руку та ударив ОСОБА_6 в ліву частину живота, після цього бійка перемістилася в коридор квартири, де ОСОБА_6 , вкусив ОСОБА_9 , за нижню щелепу з лівої сторони. В подальшому дана бійка продовжувалась на вулиці, біля входу в будинок де ОСОБА_6 продовжував наносити ОСОБА_9 множинні удари руками по обличчю та тулубу, в результаті чого останньому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді садна на лобі, носі, верхній губі, лівій скроневій ділянці, лівому коліні, синці на лівій бічній поверхні грудної клітки які відносяться до легких тілесних ушкоджень, рани на нижній щелепі яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Судом кваліфіковані такі дії ОСОБА_6 за ч 2. ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 березня 2019 року щодо нього скасувати в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а провадження в справі закрити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що всі тілесні ушкодження які він завдав потерпілому ОСОБА_9 спричинені ним після того, як той вдарив його ножем в живіт, поведінку якого він розцінив як посягання на його життя, тому захищаючись, намагався його обеззброїти, внаслідок чого вважає, що він діяв в стані необхідної оборони.
Разом з тим, також зазначає, якщо суд не знайде підстав для звільнення його від кримінальної відповідальності, вважає розмір 10000 грн. моральної шкоди стягнутий з нього на користь потерпілого є завищеним та таким, що не підлягає відшкодуванню, оскільки спричинення ним потерпілому тілесних ушкоджень було викликане протиправними діями останнього.
Інші сторони кримінального провадження судове рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_10 апеляційну скаргу підтримали та наполягали на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи.
Потерпілий ОСОБА_9 заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити її без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість.
Прокурор ОСОБА_7 також просив залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого, як таку, що не спростовує законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, який в апеляційному порядку прокурором не оскаржується.
Письмових заперечень на апеляційну скаргу від учасників судового провадження до суду не надходило.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Відповідно до ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, оскільки вони підтверджуються дослідженими у судовому засіданні та зазначеними у вироку доказами, яким судом дано належну правову оцінку.
З даним висновком суду також повністю погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
Незважаючи на невизнання вини, винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , що спричинило короткочасний розлад його здоров`я, підтверджується доказами дослідженими судом та наведеними у вироку.
Зокрема, на підтвердження вини обвинуваченого суд вірно у вироку послався на показання потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні пояснив, що 15.04.2017 у нього з дружиною вийшла суперечка, через хвилин 30-40 після якої він почув, що стукнули двері, зайшов ОСОБА_6 , і почав наносити йому удари в ліву частину голови. Не даючи змоги піднятись, продовжив наносити удари ногою в грудну клітину. Він вдарив ОСОБА_6 ножом, який лежав на столику і останній його відпустив. Почалась боротьба. Він намагався виштовхати ОСОБА_6 з квартири. Прибіг пасажир і почав їх розбороняти. В коридорі він впав, пасажир забрав в нього ножа, а ОСОБА_6 вкусив його за нижню щелепу. Вони піднялись і знову почалась бійка. В процесі бійки зламалась ручка від вхідних дверей. Бійка закінчилась біля під`їзду, оскільки вийшла сусідка та почала кричати. Бійка тривала хвилин 10-15.
Дані обставини також підтвердив і свідок ОСОБА_11 .
Окрім того, відповідно до висновку експерта №131 від 18.07.2017 року (а.с.88) у гр. ОСОБА_9 , були виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден на лобі, носі, верхній губі, лівій скроневій ділянці, лівому коліні, синців на лівій бічній поверхні грудної клітки, рани на нижній щелепі. За степенем тяжкості садна і синці відносяться до легких тілесних ушкоджень, а рана до легких тілесних ушкоджень, що спричинила короткочасний розлад здоров`я понад 6 діб, але не більше 21 дня, виникли від дії тупих, твердих предметів, рана від тупих, твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо зуби, можливо, в строк вказаний в постанові про призначення експертизи - 15.04.2017 року.
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 09.08.2017 року слідчим було перевірено та уточнено відомості, що мали місце 15.04.2017 року близько 19 години по АДРЕСА_3 . Так, потерпілий ОСОБА_9 показав слідчому свою квартиру, що за вищевказаною адресою. В подальшому ОСОБА_9 показав за участю статиста події, що мали місце 15.04.2017 року. як ОСОБА_12 наносив йому удари, схопив його за тулуб та коліном наніс ще один удар в область грудної клітки. Після чого, ОСОБА_13 взяв із дитячого столик ніж та наніс один удар ОСОБА_14 в цілях самооборони. В подальшому їхня бійка продовжувалася на коридорі, коли ОСОБА_15 було спричинено ще декілька ударів в область тулуба, будучи в коридорі квартири біля вхідних дверей ОСОБА_12 вкусив ОСОБА_16 за нижню щелепу. Після цього до них підійшов ОСОБА_17 та забрав ніж із його рук, а їхня бійка з ОСОБА_18 продовжувалася вже на вулиці (а.с.89-90).
Твердження апелянта про те, що наносячи потерпілому ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, він перебував у стані необхідної оборони, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи є неприйнятними та спростовуються даними технічного запису та журналу судового засідання, а також матеріалами кримінального провадження, із яких вбачається, що при дослідженні доказів по справі суд допитав обвинуваченого, потерпілого та свідків, показання яких є послідовними, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими дослідженими судом доказами, а тому суд обґрунтовано послався на них у вироку на підтвердження винуватості обвинуваченого.
Всі докази, надані стороною обвинувачення та досліджені судом, отримані в порядку визначеному кримінальним процесуальним законом, суд обґрунтовано визнав дані докази достовірними, належними та допустимими, відповідно до вимог ст.ст. 85, 86 КПК України.
Колегія суддів з урахуванням встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи не може погодитись з твердженнями в апеляційній скарзі обвинуваченого про те, що всі тілесні ушкодження які він завдав потерпілому ОСОБА_9 спричинені ним після того, як той вдарив його ножем в живіт, поведінку якого він розцінив як посягання на його життя, тому захищаючись, намагався його обеззброїти, внаслідок чого вважає, що він діяв в стані необхідної оборони, оскільки вони не знайшли свого підтвердження.
Таким чином, суд на підставі досліджених доказів, в їх сукупності, дійшов правильного висновку щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тому вірно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 125 КК України.
Порушення судом положень матеріального та процесуального права при розгляді справи та постановлені вироку не допущено, а тому підстав для скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу злочину та закриття провадження у справі, про що просить апелянт, апеляційним судом не встановлено.
Покарання обвинуваченому призначено судом першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, з урахуванням фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення його ступені тяжкості, яке відповідно до положень ст.12 КК України, відносить до злочинів невеликої тяжкості, та даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, висновок органу пробації про можливість виконання покарання у громаді за умови здійснення з боку органу пробації нагляду та застосування соціально-виховних заходів.

Судом встановлено, що у обвинуваченого ОСОБА_6 , на утриманні перебуває малолітній син ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , він вперше вчинив злочин, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України. Вказаний злочин він вчинив 15.04.2017 року, тобто до дня набрання чинності (06.09.2017) Закону України «Про амністію у 2016 році». Свою вину у вчиненні вказаного злочину обвинувачений не визнав, але суду пояснив, що не заперечує проти застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році». Таким чином колегія суддів переконана, що з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, суд першої інстанції правильно призначено обвинуваченому покарання у вигляді виправних робіт та застосувавши пункт "в" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 06 вересня 2017 року, обґрунтовано звільнено обвинуваченого від відбування призначеного покарання.
Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про завищений на його думку розмір стягнутої з нього на користь потерпілого суми моральної шкоди в сумі 10 000 грн., оскільки спричинення ним потерпілому тілесних ушкоджень було викликане протиправними діями останнього, колегія суддів також не може погодитись, виходячи з наступного.
Колегія суддів переконана, що вирішуючи питання про відшкодування потерпілому моральної шкоди, судом враховано положення Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р., зокрема п. 4, який встановлює, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Також згідно п. 9 вказаної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
З матеріалів провадження вбачається, що у рамках кримінального провадження потерпілим ОСОБА_9 до ОСОБА_6 був пред`явлений цивільний позов, згідно якого ОСОБА_9 просив стягнути з обвинуваченого на його користь 405 грн. матеріальної шкоди та 30000 грн. моральної шкоди.
Оскаржуваним судовим рішенням, суд залишив без розгляду позовні вимоги потерпілого в частині стягнення матеріальної шкоди через їх недоведеність, а також виходячи із засад розумності та виваженості, конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення, визнав за доцільне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого моральну шкоду в сумі 10000 грн., заподіяну останньому внаслідок вчинення злочину, а саме легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, яка полягає в ушкодженні здоров`я, що супроводжувалось інтенсивними негативними почуттями: інтенсивного фізичного болю та дискомфорту, безпорадності, тривоги за свій стан здоров`я, приниження, обурення, образи, роздратування, емоційної напруги та пригніченості, тому виходячи із принципу розумності і справедливості.

На переконання колегії суддів, такий розмір моральної шкоди судом першої інстанції визначений у відповідності до положень ст. 23 ЦК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», і підстав для його зменшення, апеляційний суд не вбачає.
З огляду на наведене, підстав для скасування вироку суду першої інстанції з підстав, на які вказує апелянт, апеляційним судом не встановлено.
Позиція обвинуваченого ОСОБА_6 , висловлена в апеляційній скарзі, яку підтримав його захисник адвокат ОСОБА_8 , про скасування вироку та закриття даного кримінального провадження, з підстав, наведених ним у скарзі, у даному випадку не відповідає встановленим судом першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та суперечить положенням кримінального процесуального закону.
Так, жодних, визначених ст.284 КПК України підстав, за наявності яких, апеляційний суд, у відповідності до вимог ст.417 КПК України, вправі скасувати вирок та закрити кримінальне провадження в апеляційній скарзі ОСОБА_6 не вказано.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що вирок суду відносно ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим, тому не вбачає достатніх підстав для задоволення поданої апеляційної скарги та його зміни чи скасування, як того просить апелянт.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419, 426, 532 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 березня 2019 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2