Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3054/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №296/3054/19 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 01 липня 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_9 та обрано обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 29 серпня 2019 року, -

в с т а н о в и в:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора, якщо суд дійде висновку про необхідність обрання запобіжного заходу, то просить застосувати домашній арешт або особисте зобов`язання. Вважає ухвалу незаконною та необгрунтованою, постановленою без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Зазначає, що висновок суду про те, що обвинувачений ОСОБА_8 ухилявся від суду є хибним, оскільки в даному випадку мала місце помилка з адресою місця проживання обвинуваченого ОСОБА_8 , наслідком якої стало неотримання останнім судових повісток і незаконне застосування приводу щодо нього. Вказує, що під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_8 не обирався і обвинувачений не порушував процесуальні обов`язки. Стверджує, що прокурор в судовому засіданні не довів наявності жодного з ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Посилається на те, що приймаючи рішення суд не взяв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_8 є особою молодого віку, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, можливостей впливати на свідків чи потерпілого або спроб це робити у нього не було.
В ухвалі суду зазначено, що у провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження № 0000049 по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.1 ст. 186, ст. 128, ч.2 ст. 186 КК України.

02 квітня 2019 року ухвалою суду у вказаному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання, однак воно не відбулося у зв`язку з неявкою потерпілого. Розгляд було відкладено на 10.05.2019 року, про що ОСОБА_8 був повідомлений належним чином.

Проте, 10.05.2019 року та 05.06.2019 року ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився і причини неприбуття не повідомив.

Ухвалою суду від 05.06.2019 року обвинуваченого ОСОБА_8 було оголошено в розшук.

01.07.2019 року працівниками поліції обвинуваченого ОСОБА_8 було затримано та доставлено до суду для розгляду клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України, є злочинами невеликої тяжкості, середньої тяжкості та тяжким злочином, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, в судові засідання без поважних причин не з`являвся, ухилявся від суду, оголошувався в розшук, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та обрав обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №296/3054/19, в провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження №0000049 від 03.01.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186, ст.128, ч.2 ст.186 КК України.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції в повній мірі дотримано вимоги ст.ст. 177, 178, 183, 194, 197 КПК України.
У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Згідно із п.3 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.186, ст.128, ч.2 ст.186 КК України, які відповідно до вимог ст. 12 КК України, є злочинами невеликої тяжкості, середньої тяжкості та тяжким злочином. Покарання за вчинення вказаних злочинів, передбачає позбавлення волі на строк до 6 років.

Також судом враховано, що ОСОБА_8 без поважних причин в судові засідання 10.05.2019 року та 05.06.2019 року не з`явився, ухилявся від суду та оголошувався в розшук, а тому є підстави вважати, що перебуваючи на волі він може знову переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді справи.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_8 за місцем реєстрації не проживає, не працює та не має міцних соціальних зв`язків.

За таких обставин, посилання захисника в апеляційній скарзі на необґрунтованість висновків суду про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає безпідставними.

Враховуючи вищенаведене та доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи апелянта про те, що суд незаконно застосував до обвинуваченого ОСОБА_8 привід та безпідставно оголосив його у розшук, апеляційний суд вважає необгрунтованими, з наступних підстав.

Так, під час апеляційного розгляду було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 був присутній під час підготовчого судового засідання 02.04.2019 року та був належним чином повідомлений про дату та час наступного судового засідання, яке було призначено на 10-00 год. 10.05.2019 року. На вказану дату обвинувачений ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився та про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому судом було винесено ухвалу про привід обвинуваченого на наступне судове засідання, яке було призначено на 09-15 год. 05.06.2019 року.

Під час виконання приводу поліцейським ВКП Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області лейтенантом поліції ОСОБА_11 було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 за вказаною в матеріалах справи адресою не проживає і встановити його місце проживання не вдалося, а тому 05.06.2019 року суд оголосив ОСОБА_8 у розшук.

Отже, колегія суддів приходе до висновку, що при застосування приводу та оголошенні розшуку обвинуваченого судом першої інстанції були повністю дотримані вимоги ч.3 ст.142, ч.1 ст.323, ст.335 КПК України.

Посилання захисника на те, що до ОСОБА_8 може бути застосований більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання чи домашнього арешту, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки судом при розгляді клопотання не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Не наведено доводів, які б вказували на належну процесуальну поведінку обвинуваченого в разі обрання йому іншого більш м`якого запобіжного заходу, і в апеляційній скарзі.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків суду, та не можуть бути визнані колегією суддів достатніми для скасування оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001р. Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обгрунтованою, постановленою на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому підстав для її скасування не має.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 01 липня 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_9 та обрано обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 29 серпня 2019 року без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :