Справа № 569/4365/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2019 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 0007543 від 19.12.2018 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, несудимого, офіційно непрацюючого, із професійно-технічною освітою, маючого на утриманні неповнолітню дитину, інваліда ІІІ групи,

обвинуваченого у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ :

19.12.2018, біля 13 год 10 хв, ОСОБА_3 , у світлу пору доби, керуючи автомобілем марки "VOLKCWAGEN PASSAT", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Київській в м. Рівне зі сторони вул. Відінської в напрямку вул. Д. Галицького, неподалік будинку № 8 по вул. Київській у м. Рівне, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3. ПДР, що затверджені Постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, в порушення вимог пункту 18.4 ПДР, не переконався, що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам руху, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді зниження швидкості маршрутного таксі перед нерегульованим пішохідним переходом, який рухався у сусідній смузі руху, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу аж до повної його зупинки, та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який перетинав проїзну частину вул. Київської в м. Рівне по нерегульованому пішохідному переходу справа на ліво по ходу руху транспортного засобу.

У результаті ДТП пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, що відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалості розладу здоров"я.

Порушення ОСОБА_3 вимог п. 18.4 ПДР, що передбачає, якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, шо на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, перебуває у прямому безпосередньому причинному зв"язку із скоєнням ДТП та суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злочин, який передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, як своїми діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у скоєнні інкримінованого злочину визнав повністю, щиро покаявся, кваліфікацію злочину не оспорював та підтвердив факт, що дійсно 19.12.2018, біля 13 год 10 хв, у світлу пору доби, керуючи автомобілем марки "VOLKCWAGEN PASSAT", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Київській в м. Рівне зі сторони вул. Відінської в напрямку вул. Д. Галицького, неподалік будинку № 8 по вул. Київській у м. Рівне, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3. ПДР, що затверджені Постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, в порушення вимог пункту 18.4 ПДР, не переконався, що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам руху, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді зниження швидкості маршрутного таксі перед нерегульованим пішохідним переходом, який рухався у сусідній смузі руху, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу аж до повної його зупинки, та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який перетинав проїзну частину вул. Київської в м. Рівне по нерегульованому пішохідному переходу справа на ліво по ходу руху транспортного засобу. При цьому вказує, що добровільно відшкодовував завдану шкоду потерпілому. Просить суд суворо не карати та не позбавляти права керувати транспортним засобом.

Потерпілий у судовому засіданні підтвердив факт отримання ним тілесних ушкоджень 19.12.2018, біля 13 год 10 хв, у світлу пору доби, неподалік будинку № 8 по вул. Київській у м. Рівне. Обвинувачений керуючи автомобілем марки "VOLKCWAGEN PASSAT", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Київській в м. Рівне зі сторони вул. Відінської в напрямку вул. Д. Галицького здійснив на нього наїзд. В результаті ДТП з участю ОСОБА_3 він отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження по критерію довготривалості розладу здоров"я. Дійсно обвинувачений частково відшкодував йому грошові кошти, що були витрачені на лікування. Просить суд призначити останньому міру покарання, що відповідає вимогам ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за клопотанням учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням характеризуючих даних на обвинуваченого.

Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та наслідки їх не оспорювання. Сумнівів у добровільності та істинності їх позиції у суду немає. Крім того суд роз`яснив, що учасники судового розгляду будуть позбавлені права оспорювати у апеляційному порядку ті фактичні обставини справи, які в судовому засіданні не досліджувались, і які ніким не оспорюються.

Судові витрати становлять за проведення судово-інженерних експертиз у сумі 3432 грн.

Міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого не обиралась.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Речовий доказ - автомобіль марки "VOLKCWAGEN PASSAT", реєстраційний номер НОМЕР_1 переданий на зберігання ОСОБА_3 .

Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 мало місце, воно містить склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і останній у його вчиненні винен.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування завданих збитків.

Обтяжуючих обставин суд не встановив.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості та являється необережним злочином.

Що стосується особи обвинуваченого то суд враховує, що він має постійне місце проживання, де характеризуються позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, неофіційно займається суспільно корисною працею, являється інвалідом ІІІ групи, має на утриманні неповнолітню дитину.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2013 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як слідує з п. 3 даної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину його обставини його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчиненого групою осіб і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Статтею 17 Закону України від 23.02.2016 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику суду, як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий тягар для особи».

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування того чи іншого покарання.

Враховуючи характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а обтяжуючих обставин суд не встановив, то суд прийшов до переконання, що ОСОБА_3 має бути призначене покарання без ізоляції від суспільства в межах санкції інкримінуємої статті Кримінального Кодексу України у виді штрафу, оскільки саме такий вид покарання є адекватний характеру вчинення обвинуваченим кримінально-караних дій, і буде необхідний й достатній для його виправлення та попередження нових злочинів.

Суд також вважає, що таке покарання відповідатиме тяжкості злочину, та не буде становити «особистий надмірний тягар для обвинуваченого та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи. За цих же обставин, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом. Крім того, призначене покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, і воно випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.

Згідно п.20 Постанови ВСУ від 23.12.2005 № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті"- при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Відповідно до п. 21 даної Постанови - у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Таким чином, суд вважає не позбавляти ОСОБА_3 права керувати транспортним засобом враховуючи те, що останній має на утримання неповнолітню дитину, автомобіль необхідний для побутових цілей, оскільки він займається супільно-корисливою працею, хоча і неофіційно, являється інвалідом ІІІ групи. Як свідчать матеріали кримінального провадження, керований останнім автомобіль був у технічно справному стані. У ході досудового слідства та у судовому засіданні не було виявлено обставин, які б підтверджували наявність у цьому автомобілі таких несправностей, за яких згідно з відповідними правилами була б заборонена його експлуатація.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, призначивши покарання у виді 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів у сумі 3432 грн.

Речовий доказ - автомобіль марки "VOLKCWAGEN PASSAT", реєстраційний номер НОМЕР_1 вважати повернутим ОСОБА_3 .

Строк відбування покарання ОСОБА_3 починається з часу проголошення вироку.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, потерпілим, прокурором шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1