Ухвала

Іменем України
13 червня 2019 р.

м. Київ
справа №738/2134/18

провадження № 51-2930ск19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Менського районного суду Чернігівської області області від 11 березня 2019 та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 25 травня 2019 року,
встановив:

У касаційній скарзі, як убачається з її змісту, засуджений порушує питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог цієї статті.

Верховний Суд також звертає увагу, що, відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України, касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судом при ухваленні судового рішення, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

При цьому, слід враховувати, що, відповідно до ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, всупереч наведеним положенням кримінального процесуального закону, з касаційної скарги ОСОБА_4 неможливо зрозуміти, яких порушень допустився суд першої інстанції, як ці порушення вплинули на законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення та чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення касаційним судом, відповідно до ст. 438 КПК України, з огляду на положення статей 370, 412-414 КПК України.

Тобто, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України) та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Крім того, не чітко сформульована вимога до суду касаційної інстанції, відповідно до змісту ст. 436 КПК України. Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення, однак, у скарзі ОСОБА_4 ставить питання про скасування вироку першої інстанції, при цьому фактично просить його змінити, пом`якшивши покарання. Окрім цього, у обґрунтуванні скарги та її вимогах не відображено, чи оскаржується рішення апеляційної інстанції, чи можливо засуджений з ним погодився.

Не відображено відношення засудженого до законності ухвали Апеляційного суду, що є перешкодою касаційному суду прийняти рішення згідно вимог ст. 436 КПК України.

Водночас, ОСОБА_4 не вказує конкретних порушень закону, допущених апеляційним судом при постановленні ухвали за результатами розгляду апеляційної скарги на вирок, зважаючи на приписи статей 404, 409, 419 КПК України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та у своїй ухвалі надає вичерпну відповідь на ті доводи, що наведені в ній.

Всупереч вимогам ч. 5 ст. 427 вказаного Кодексу, до скарги не додані копії оскаржуваних судових рішень, а в самій касаційній скарзі, відповідно до номеру справи та номеру провадження, згідно єдиного державного реєстру судових рішень, посилається на рішення відносно іншої особи.

Це не лише становить формальне порушення ст. 427 КПК України, але й по суті позбавляє Верховний Суд можливості перевірити дотримання суб`єктом подання касаційної скарги вимог статей 424, 426 КПК України та розглянути його касаційну скаргу по суті.

Відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, Верховний Суд вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК України, залишити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд,
постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Менського районного суду Чернігівської області області від 11 березня 2019 та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 25 травня 2019 року, залишити без руху та надати скаржнику п`ятнадцять днів для усунення виявлених недоліків з дня отримання ухвали.

У разі невиконання зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк, скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3