Ухвала
Іменем України

02 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 328/1373/18

провадження № 51- 4016 ск19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 та засудженого ОСОБА_5 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 21 січня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 22 липня 2019 року стосовно ОСОБА_5 ,

встановив:

Вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 21 січня 2019 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, в силу ст. 89 КК не судимого, непрацюючого, неодруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 , стосовно якого зазначене судове рішення не окаржується.

Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він разом з ОСОБА_6 , за попередньою змовою на таємне викрадення чужого майна, в групі між собою, в першій декаді квітня 2018 року, близько 01 год., проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_2 та викрали з морозильної камери, яка знаходиться на території цього домоволодіння майно, яке належить ОСОБА_7 , чим спричинили йому майнову шкоду на загальну суму 843,08 грн. Після цього залишили місце злочину та розпорядилися викраденим на власний розсуд.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 22 липня 2019 року зазначений вирок стосовно ОСОБА_5 залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 та засуджений ОСОБА_5 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій останнього, просять скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання особі засудженого. В уточненій касаційній скарзі захисник просить вирок стосовно ОСОБА_5 змінити та застосувати до нього положення ст. 75 КК України, ухвалу апеляційного суду від 22 липня 2019 року скасувати. Обгрунтовуючи свої вимоги, скаржники вказують на те, що суд, при призначенні засудженому покарання, не повною мірою зважив на його особу, який визнав себе винним та щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відшкодував потерпілому матеріальну шкоду, офіційно працює, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, проживає з матірю - пенсіонеркою, яка потребує його допомоги, на час ухвалення вироку перебував на обліку в центрі зайнятості та пошуках постійної роботи. Посилаються на те, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення через брак коштів на їжу. Стверджують, що суд невмотивовано проігнорував досудову доповідь органу пробації. Зазначають, що посилання суду апеляційної інстанції на те, що ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності є неприпустимим, оскільки в силу ст. 89 КК України він є особою, яка не має судимості. Також захисник вказує на порушення апеляційним судом вимог ст. 342 КПК України, оскільки розгляд апеляційної скарги 22 липня 2019 року відбувся без встановлення особи ОСОБА_5 .

Перевіривши доводи касаційної скарги та копії долучених до неї судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи у скарзі щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, на думку Суду, є необґрунтованими з таких підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням. Однак діючи в межах наданої законом дискреції, суд має навести правові підстави та переконливі мотиви для постановленого ним рішення.

Згідно зі ст. 75 КК якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання врахував ступінь і характер громадської небезпеки скоєного кримінального правопорушення, його особу, який за місцем проживання характеризується посередньо, проживає з матір`ю, перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога з 1994 року з діагнозом «психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності», на обліку у лікарів психіатра, невропатолога та в КУ «Токмацький ПТД» ЗОР, в Токмацькому відділі з питань пробації не перебуває, 27 жовтня 2016 року виключений з військового обліку за вчинення тяжкого злочину. Крім того, суд врахував відомості досудової доповіді органу пробації відносно ОСОБА_5 , відповідно до якого, зокрема, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, отже його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливо лише у винятковому порядку за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. Обставинами, що помякшують покарання суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що обставин, які б вказували на можливість виправлення ОСОБА_5 без позбавлення волі не виявлено, оскільки в судовому засіданні останній підтвердив, що під час роботи у потерпілого постійно вчиняв крадіжки м`ясної продукції з якою працював та вважає таку поведінку нормою. А відтак, зазначені обставини підтверджують встановлену органом пробації високу небезпеку вчинення ним повторного кримінального правопорушення.
З огляду на наведене, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України і дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому покарання, відповідно до нижчої межі санкції статті, за якою його засуджено.

Зі змісту копії ухвали апеляційного суду вбачається, що захисник ОСОБА_4 , не погоджуючись з вироком місцевого суду, подала до апеляційного суду скаргу, в якій просила вирок стосовно ОСОБА_5 змінити, звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. На обґрунтування своїх вимог захисник наводила доводи, які за змістом та суттю є аналогічними доводам, викладеним у касаційній скарзі.
Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, цей суд перевірив посилання й доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_4 , і, не встановивши підстав для зміни вироку місцевого суду, обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

Так, апеляційний суд зазначив, зокрема, що районним судом при призначенні ОСОБА_5 покарання в повній мірі враховані обставини вчинення ним кримінального правопорушення та ступінь його тяжкості, особу винного, а також правильно визначено вид та розмір покарання і тому відсутні підстави для застосування до нього положень ст. 75 КК України. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що судом першої інстанції слушно зауважено з урахуванням висновку досудової доповіді про неможливість виправлення ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі на певний строк, оскільки наявний великий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, що в свою чергу спростовує доводи сторони захисту стосовно ігнорування судом висновку органу пробації і можливості виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання. Так, судом першої інстанції в повній мірі досліджені усі обставини, які характеризують обвинуваченого, його ставлення до скоєного та надана відповідна обгрунтована та вмотивована оцінка вказаному. Таким чином, обставини, на які посилається захисник, як на підставу для застосування положень ст. 75 КК України були належним чином враховані судом першої інстанції під час призначення ОСОБА_5 покарання, а відтак апеляційний суд не визнав їх спроможними.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З урахуванням встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин вчинення кримінального правопорушення, ступіню його тяжкості, даних про особу ОСОБА_5 та доводів касаційної скарги, Суд не вбачає підстав для призначення засудженому покарання більш м`якого, ніж призначеного судом, із застосуванням положень статті 75 КК, та погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення йому покарання з реальним його відбуттям в місцях позбавлення волі.
Доводи захисника щодо істотного порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону, з тієї підстави, що в судовому засіданні не було встановлено особу ОСОБА_5 не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з копії ухвали апеляційного суду, апеляційний розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 відбувся за його участі, в судовому засіданні останній підтримав апеляційну скаргу свого захисника і просив її задовольнити, а тому немає підстав вважати, що судом не було встановлено його особу.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 та засудженого ОСОБА_5 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 21 січня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 22 липня 2019 року стосовно засудженого ОСОБА_5 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3