ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси - ОСОБА_1 , розглянувши клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту в рамках кримінального провадження № 000037 від 13.06.2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

Представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси із клопотанням про скасування арешту в рамках кримінального провадження № 000037 від 13.06.2013 року.

В обґрунтування свого клопотання заявник посилається на те, що СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області здійснювалось досудове розслідування за №000037 від 13.06.2013 року за ознаками злочину, передбаченого ст. 364 ч.2 КК України.

14.02.2012 року постановою слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 накладено арешт на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Інформація про вказаний арешт міститься в ЄРЗВОНМ за реєстраційним номером 12173607. 26.12.2007 року ТОВ «НАУКОВО-ТЕХНІЧНИЙ ЦЕНТР «ПРИКЛАДНІ ДОСЛІДЖЕННЯ» було придбано у власність адміністративну будівлю та складські приміщення, загальною площею 4882,94 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Приморська (Приморський район) земельна ділянка №18. Крім того, ТОВ «НАУКОВО-ТЕХНІЧНИЙ ЦЕНТР «ПРИКЛАДНІ ДОСЛІДЖЕННЯ», не є суб`єктом кримінального правопорушення. Створені умови тягнуть за собою порушення прав та законних інтересів власника майна, що суперечить положенням ст. 41 Конституції України.
До судового засідання володілець майна не з`явився, представник написала заяву про розгляд клопотання за їх відсутності, вимоги клопотання підтримують в повному обсязі.
Прокурор в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності слідчого.
У відповідності до ч.4 ст. 107 КПК України, розгляд клопотання проведено за відсутності учасників судового провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки всі особи, які беруть участь у судовому провадженні до суду не з`явилися.
Розглянувши клопотання, заяву представника власника майна, дослідивши матеріали якими воно обґрунтовано, суддя приходить до висновку про наступне.
Як встановлено в судовому засіданні:
14.02.2012 року арешт на майно було накладено постановою слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 в рамках досудового розслідування №000037 від 13.06.2013 року за ознаками злочину, передбаченого ст. 364 ч.2 КК України на земельну ділянку, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Приморська (Приморський район) земельна ділянка №18.

Відповідно до ст. 126 КПК України (в ред.1960 року), який був чинний на момент прийняття рішення про накладення арешту, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії.
Разом з тим, згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Відповідно до п.9 розділу 11 Перехідних положень КПК України 2012 року, арешт майна, застосований під час досудового слідства до дня набрання чинності КПК 2012 року, продовжує свою дію до моменту його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності КПК України 2012 року.
Постанова про накладення арешту на майно ухвалена органом досудового слідства, до набрання чинності новим КПК України.
Отже, виходячи із п.9 розділу 11 Перехідних положень КПК України 2012 року, постанова про арешт майна продовжує свою дію до цього часу.
26.12.2007 року ТОВ «НАУКОВО-ТЕХНІЧНИЙ ЦЕНТР «ПРИКЛАДНІ ДОСЛІДЖЕННЯ» було придбано у власність адміністративну будівлю та складські приміщення, загальною площею 4882,94 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Приморська (Приморський район) земельна ділянка №18.

ТОВ «НАУКОВО-ТЕХНІЧНИЙ ЦЕНТР «ПРИКЛАДНІ ДОСЛІДЖЕННЯ», у рамках кримінальної справи №000037 від 13.06.2013 року, немає будь-якого процесуального статусу, чи причетності до вчиненого кримінального правопорушення, а також не є особою, що несе за законом матеріальну відповідальність за дії обвинуваченої особи, тому продовження арешту на вказане приміщення буде суперечити Конституційним принципам, щодо мирного володіння особою своїм майном.
Частиною 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Згідно із ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Згідно із ч.ч.6, 7 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
З урахуванням вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що справді, на теперішній час, підстави для арешту вказаних вище речей відпали, обмеження особи володіння своїм майном не є об`єктивно необхідним.
Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).
Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).
Таким чином з урахуванням вище викладеного та практики Європейського суду з прав людини та основоположних свобод, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування арешту з майна та повернення його володільцю.

Керуючись ст.ст. 126 (в редакції 1960 року), 170 174, 372 КПК України, суддя-

У Х В А Л И В :

Клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту в рамках кримінального провадження № 000037 від 13.06.2013 року - задовольнити.

Скасувати арешт на земельну ділянку, який був накладений постановою слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 №31/17-СО29 від 14.02.2012 року в рамках досудового розслідування №000037 від 13.06.2013 року за ознаками злочину, передбаченого ст. 364 ч.2 КК України, на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова підлягає негайному виконанню з моменту його проголошення.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Приморського райсуду м. Одеси ОСОБА_1 . 17.07.2019