Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження №1-кс/641/3473/2019 Справа №641/6639/19
УХВАЛА
23 серпня 2019 року слідчий суддя Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
Слідчий СВ ВП в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Харківської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту формену сорочку поліцейського сірого кольору, вилучені в ході проведення огляду речей від 20.08.2019 року у ОСОБА_5 , 1997 р.н. з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
19.08.2019 року приблизно о 19.09. на станції метро «ім. О.С. Масельського» ОСОБА_6 вчинив замах на вбивство щодо поліцейського сержанта поліції ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання останнім службових обов`язків.
20.08.2019 року у палаті № 415 в хірургічному відділенні ХМКЛ № 17 слідчим СВ ВП в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_3 проведений огляд речей, в ході якого у ОСОБА_5 виявлено та вилучено формену сорочку поліцейського сірого кольору.
20.08.2019 постановою слідчого СВ ВП в метрополітені Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , вилучену сорочку визнано речовим доказом, оскільки є предметом кримінального правопорушення.
За п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий обґрунтовує необхідність накладення арешту на майно для досягнення мети запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Будь яких доводів про можливість приховувати, пошкодити, втрати, тощо, цього майна слідчим не доведено.
Враховуючи, що інститут арешту майна полягає у фактичному позбавленні підозрюваного або третіх осіб володіти цим майном, з огляду на те, що поняття тимчасового вилучення майна в розумінні арешту майна не передбачає застосування арешту до речей потерпілих осіб, а отже суд відмовляє у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту.
Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 170, 172, 173, 175, 309, 395КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя- ОСОБА_1