Справа № 188/602/19
Провадження № 1-кп/188/113/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області клопотання захисника ОСОБА_3 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000127 від 08.10.2018, що надійшов 08.05.2019 від заступника керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області стосовно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_3 , ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Прокурором до суду надісланий обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України. Судом було постановлено ухвалу про призначення підготовчого судового засідання.

У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_3 заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, що є перешкодою для призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, передбаченою п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

В обґрунтування клопотання захисник ОСОБА_3 вказав на невідповідність, на його думку, обвинувального акту вимогам ч.2 ст.291 КПК України, а саме в ньому зазначено назву розділу «Виклад встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення», в той час як у нормі, на яку послався захисник, вказано: «Обвинувальний акт має містити такі відомості:

…5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими…».

Крім того, він вважає, що прокурор безпідставно не вказав у обвинувальному акті час вчинення дій, які він кваліфікував як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, оскільки система електронних закупівель дозволяє точно встановити час користування нею, а також не зазначено, чи перевірялось вільне володіння обвинуваченим комп`ютером на рівні досвідченого користувача, передбачене п.6 посадової інструкції обвинуваченого, не вказано,кому обвинувачений давав вказівки та чи діяли ці особи відповідно до його вказівок, не розкрито ознаки контрафактності програмних продуктів, що впливає на визначення відповідності придбаних ноутбуків якісним та технічним характеристикам.

Захисник ОСОБА_7 підтримав позицію захисника ОСОБА_3 , зазначив, що встановлення часу вчинення кримінального правопорушення є обов`язком обвинувачення, передбаченим ст.ст. 91, 92 КПК України.

Обвинувачений не заперечував проти клопотання захисника ОСОБА_3 .

Представник потерпілого сподівається на розсуд суду.

Прокурор заперечує проти клопотання, не вбачає підстав для повернення обвинувального акту, вважає, що в ньому викладені обставини, встановлені на досудовому розслідуванні, які будуть перевірятися доказами під час судового розгляду, за результатами якого можуть або підтвердитися, або визнані не доказаними, або спростовані. Точний час, коли обвинувачений давав вказівки іншим особам не встановлений, оскільки ці особи під час допиту на досудовому слідстві не змогли цей час назвати, і він не співпадає з часом, коли вони користувалися електронною системою торгів, виконуючи вказівки обвинуваченого, однак дати, коли вчинялися обвинуваченим ці дії, точно встановлені. Обвинувачений повинен бути досвідченим користувачем комп`ютером відповідно до його посадової інструкції.

Вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд зазначає таке.

У ч.2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено: «Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку».

Стаття 62 Конституції України визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно з ч.1 ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди України при розгляді справ повинні застосовувати Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В п.42 рішення Європейського суду з прав людини від 21 вересня 2006 року у справі «Грабчук проти України» (Заява № 8599/02) зазначено: «Практика Суду встановлює, що презумпція невинуватості порушена, якщо твердження посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, відображає думку, що особа винна, коли цього не було встановлено відповідно до закону. Цього достатньо, навіть за відсутності жодного формального висновку, що існує деяка підстава припустити, що посадова особа вважає цю особу винною (див. Daktaras v. Lithuania, заява № 42095/98, п. 41, ECHR 2000-X; A. L. v. Germany, заява № 72758/01, п. 31, від 28 квітня 2005 року). Питання, чи порушує твердження посадової особи принцип презумпції невинуватості, має бути з`ясоване у контексті тих фактичних обставин, у яких це твердження було зроблене (див. Daktaras, цитоване вище, п. 43).

Враховуючи викладене, а також те, що в п.5 ч.2 ст.291 КПК України міститься визначення відповідної частини обвинувального акту, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а в обвинувальному акті застосовано інше формулювання «Виклад встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення», що, за переконанням суду, суттєво змінює сприйняття обвинувального акту пересічною особою, а саме, сприйняття обвинувального акту як висновку про доказаність вчинення обвинуваченим тих діянь, які кваліфіковані прокурором як кримінальне правопорушення, що, на думку суду, порушує презумпцію невинуватості обвинуваченого, суд вбачає в цьому підставу для повернення обвинувального акту прокурору для приведення обвинувального акту у відповідність до вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України з дотриманням презумпції невинуватості обвинуваченого.

Що стосується інших зауважень до змісту обвинувального акту, суд не вважає їх суттєвими і такими, що спричинили невідповідність обвинувального акту нормам КПК України.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Повернути обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, прокурору, як такий, що не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1