Справа № 180/998/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 р.

Слідчий суддя Марганецького міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2

розглянувши клопотання слідчої СВ Марганецького ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань, внесеного за №0000304 від 28 квітня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідча СВ Марганецького ВП НВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про надання дозволу на тимчасовий доступ до інформації про зв`язок абонента ОСОБА_4 у період часу з 27 квітня 2017 року по 30 квітня 2017 року за абонентським номером НОМЕР_1 , що перебувають у володінні ПрАТ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання мотивоване тим, що 28 квітня 2017 року приблизно о 17 год.35 хв. невстановлена особа у сквері в районі будинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою АДРЕСА_2 , нанесла журналісту інформаційного агентства « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді численних забоїв обличчя.

За даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000304 від 28.04.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345-1 КК України.

В ході досудового слідства допитаний в процесуальному статусі потерпілого ОСОБА_5 показав, що 28.04.2017 року близько 17 год. 30 хв. невідомий чоловік із заду підбіг та наніс йому кулаком руки три удари по обличчю, від яких він впав на землю. Обличчя чоловіка не розгледів та впізнати не може.

В ході досудового розслідування допитано свідка ОСОБА_4 ,, який показав, що із ОСОБА_5 він не знайомий, ніколи з ним не виникало конфліктних ситуацій.

Враховуючи , що дане правопорушення є резонансним на державному рівні, то необхідно отримати інформацію , яка находиться у оператора та провайдера телекомунікацій ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » стосовно зазначеного абонента.

Прокурор надав заяву, згідно якої підтримав клопотання, просив розглянути клопотання без його участі.

Клопотання розглядається без виклику представника особи у володінні якої знаходяться речі та документи, відповідно до ч.2 ст.163 КПК України.

Фіксування за допомогою технічних засобів не здійснювалося, що відповідає положенням ч. 4 ст. 107 КПК України.

Слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання приходить до наступного.

Згідно ст. 9 Закону України «Про телекомунікації» охорона таємниці телефонних розмов, телеграфної чи іншої кореспонденції, що передається технічними засобами телекомунікації, та інформаційна безпека телекомунікаційних мереж гарантується Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про телекомунікації» інформація про споживача та про телекомунікаційні послуги, що він отримав, може надаватись у випадку і в порядку визначених законом. В інших випадках зазначена інформація може поширюватись лише за наявності письмової згоди споживача.

Згідно ст. 34 Закону України «Про телекомунікації» оператори телекомунікацій зобов`язані зберігати записи про надані телекомунікаційні послуги протягом строку позовної давності, визначеного законом, а надавати інформацію про надані телекомунікаційні послуги в порядку встановленому законом.

Таким чином, інформація, яка знаходиться в операторів та провайдерів телекомунікації про зв`язок, абонента, надання телекомунікаційних послуг, у тому числі отримання послуг, їх тривалості, змісту, маршрутів передавання тощо, належить, згідно з п.7 ч.1 ст. 162 КПК до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах.

Згідно вимог ч. 1 ст. 159 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, судом, вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Оцінюючи допустимість застосування пропонованих слідчим заходів забезпечення кримінального провадження, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону). Нормами ст. 31 Конституції України гарантується кожному таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції; винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.

Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україною 17.07.1997 року ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997 року. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У ст. 8 зазначеної Конвенції проголошено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд у рішенні по «Бельгійській мовній справі» («Belgian Linguistics case») від 23.07.1968 року зазначив, що ст. 8 Конвенції «має в основному на меті захист індивіда від свавільного втручання органів державної влади в його приватне і сімейне життя» що дало підстави для трактування «права на повагу», передбаченого п. 1 ст.8, перш за все як обов`язку невтручання держави у приватну сферу громадян.

У п.56 рішення у справі «Пантелеєнко проти України» («Panteleyenko v. Ukraine») від 29.06.2006 року,заява № 11901/02, Суд зазначив, що «…як зберігання державними органами інформації про особисте життя людини, так і її використання є порушенням права на повагу до особистого життя, гарантованого п. 1 ст. 8 Конвенції…».

З аналізу ст. 8 Конвенції, здійсненого в рішеннях Європейського суду по справах «Класс та інші проти Німеччини» від 06.09.1978 року та «Кемпбелл Крісті проти Сполученого Королівства» від 27.06.1994 року, випливає, що «поняття кореспонденції включає телефонні та телеканальні зв`язки», телефонні розмови входять в поняття «приватне життя» і кореспонденція», таємниця кореспонденції особи має такий самий ступінь правового захисту, як і особисте та сімейне життя та недоторканість житла.

Вимоги здійснення процесуального заходу «згідно із законом» і щодо його «необхідності в демократичному суспільстві» повинні виконуватись сукупно,а здійснюваний захід має переслідувати лише ту мету, яка згадана в п.2 ст. 8 Конвенції.

Зокрема, Європейський суд у пп.49-54 рішення у справі «Волохи проти України» від 02.02.2007 року, заява № 23543/02, відзначив,що «…втручання не може розглядатись як таке, що було здійснено «згідно із законом», оскільки законодавство… не визначає з достатньою чіткістю межі та умови органами влади дискреційних повноважень у сфері, про яку йдеться, і не передбачає достатніх гарантій захисту від свавілля…». Поняття «необхідності» втручання передбачає, що для такого втручання є нагальна суспільна потреба і що втручання пропорційне законній меті його здійснення (п.44 рішення Суду у справі «Кемпбелл проти Сполученого Королівства» від 25.03.1992 року,заява № 13590/88). Європейський суд не давав чіткого визначення вислову «необхідний у демократичному суспільстві», він дозволяє державам у межах власного розсуду визначати, що є необхідним за певних обставин; питання того, чи вийшла держава за межі розсуду, досліджується тією мірою, яка залежить від права, порушення якого стверджується, і серйозності втручання.

Також Конституційний Суд України в рішенні від 20.01.2012 року № 2-рп/2012 відзначив, що інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов`язані з особою та членами її сім`ї… Така інформація про особу є конфіденційною; збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ч. 5 ст. 163 КПК України, слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи:1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 2) самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; 3) не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

Однак, в обґрунтування поданого клопотання слідчим не зазначено на підтвердження яких обставин у даному кримінальному провадженні в якості доказів можуть бути використані такі документи, та які обставини справи може бути доведено за допомогою інформації про вхідні та вихідні дзвінки, вхідні та вихідні текстові повідомлення (без розкриття їх змісту), з прив`язкою до базових станцій мобільного оператора ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », абонента, який на даний час користуються зазначеним абонентським номером.

Згідно ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор, не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

В поданому клопотанні, в порушення ч. 3 ст. 132 КПК України, наявність цих обставин не доведена.

Слідчим не доведено та не надано належних і допустимих доказів, що вичерпані всі можливості для встановлення причетних до кримінального правопорушення осіб у інший спосіб, не зазначено.

Клопотання є необґрунтованим, метою отримання відомостей є тільки те, що правопорушення резонансне на державному рівні, в зв`язку з чим необхідно отримати інформацію про телефоні розмови особи.

Крім того, слідча зазначає, що ОСОБА_4 не заперечує проти отримання зазначеної інформації, тому відповідно до ст. 34 Закону України «Про телекомунікації» відсутні будь-які перешкоди в її отриманні.

За таких обставин слідчий суддя вважає за необхідне у задоволенні клопотання відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.159, 163-164 КПК України, слідчий суддя -

П О С ТА Н О В И В:

У задоволенні клопотання слідчої СВ Марганецького ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000304 від 28 квітня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345-1 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1