Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/739/19 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2019 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2019 року, якою
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Берислав Херсонської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 27.03.2012 Суворівським районним судом Херсонської області за ч.4 ст.187 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна,
залишено без задоволення його клопотання про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И Л А:

Засуджений ОСОБА_8 звернувся до Петрівського районного суду Кіровоградської області з клопотанням про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2019 року залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.

Судове рішення мотивовано тим, що засуджений ОСОБА_8 за час відбування покарання допустив 16 порушень вимог режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Стягнення погашені у встановленому законом порядку. Заохочувався один раз правами начальника СІЗО. Не працевлаштований, до праці ставиться негативно, в суспільному житті відділення участі не приймає. Прагнення до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не має. У відношенні до персоналу установи не відвертий, на заходи виховного впливу реагує не завжди. Безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою районного суду захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 до апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу районного суду та ухвали нову ухвалу, якою задовольнити клопотання ОСОБА_8 .
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що районний суд мав врахувати факт, що засуджений має інвалідність по зору. Протипоказаннями для засудженого є будь-яке світло, в тому числі і денне.
За таких обставин засуджений не має можливості ані працювати, ані приймати участь в будь-якому суспільному житті.
Як вбачається з матеріалів справи стягнень засуджений не має.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, яка вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, вивчивши матеріали клопотання та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення з таких підстав.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 152 КВК України підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.
В п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 року роз`яснено, що під час розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, суди в судовому засіданні у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання. Також слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу перебування засудженого в усіх установах виконання покарання.
Аналізуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_8 повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, з чим погоджується і апеляційний суд.
Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 протягом всього періоду відбування покарання в місцях позбавлення волі своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

При вирішенні питання про застосування щодо особи умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, вирішальним фактором є не факт відбування їм встановленій частині покарання, а виправлення засудженого.

Зваживши усі вищезазначені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_8 на шлях виправлення не став, а тому не підлягає умовно-достроковому звільненню.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_8 засуджено вироком Суворівського районного суду Херсонської області від 27.03.2012 за ч.4 ст.187 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.
З характеристики на засудженого ОСОБА_8 затвердженою начальником ДУ «Петрівська виправна колонія №49», вбачається, що за весь час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 допустив 16 порушень вимог режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи. Стягнення погашені у встановленому законом порядку.
Заохочувався один раз правами начальника СІЗО. Не працевлаштований, до праці ставиться негативно, в суспільному житті відділення участі не приймає. Прагнення до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не має. У відношенні до персоналу установи не відвертий, на заходи виховного впливу реагує не завжди. Безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.
Крім того, необхідно зазначити про те, що на комісії Петрівської ВК №49 26.03.2019розглядалося питання про застосування умовно-дострокового звільнення, де ОСОБА_8 було відмовлено в застосуванні ст.81 КК України, як такому, що не довів свого виправлення.

Також, колегія суддів зазначає, що до ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Отже, колегія суддів погоджується з думкою районного суду що ОСОБА_8 не повністю довів своє виправлення, оскільки він характеризується негативно, за час відбування покарання допустив шістнадцять порушень порядку відбування покарання, ОСОБА_8 на даний не працевлаштований, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що на даний час стягнення погашені ОСОБА_8 не довів своє виправлення, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Апеляційні доводи захисника стосовно того, що до ОСОБА_8 можливо застосувати вимоги ст. 81 КК України, колегією суддів не можуть бути задоволено оскільки за час відбування ОСОБА_8 допустив 16 порушень вимог режиму відбування покарання та на даний час негативно характеризується, що в свою чергу свідчить про не бажання ОСОБА_8 доводити своє виправлення. Крім того, інвалідність у зв`язку з погіршенням стану здоров`я по зору обвинуваченому встановлена лише в поточному році, тому він мав можливість до цього час залучатися до праці та приймати участь в громадському житті установи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2019 року, якою залишено без задоволення клопотання засудженого
ОСОБА_8 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання необхідно залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2019 року, якою залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4