Житомирський апеляційний суд
Справа №288/1301/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участю: прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в кримінальне провадження №288/1301/15-к за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 13 травня 2019 року відносно
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України,
в с т а н о в и в:
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію його дій, просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, врахувати обставинами, що пом`якшують його покарання щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданої шкоди, наявність тяжкої інфекційної хвороби, та призначити покарання не пов`язане з реальним відбуванням, застосувавши ст.75 КК України, звільнивши від відбування покарання з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Крім того, просить здійснити перерахунок відбутої ним частини покарання за час перебування під вартою відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII).
Наголошує, що в ході досудового слідства і в суді він повністю визнав свою вину та щиро розкаявся. Звертає увагу, що ст.66 КК України передбачені й такі інші обставини, що пом`якшують покарання, як тяжка інфекційна хвороба, яка має місце в даному випадку, що підтверджується довідкою медичної установи та яка судом не врахована. Крім того, ним добровільно відшкодовано потерпілій стороні частково заподіяну шкоду і до нього заявлено позов не на всю суму викраденого. Вище наведене, на думку обвинуваченого дає обґрунтовані підстави для застосування до нього при призначенні покарання норм ст.75 КК України.
У відгуку до апеляційної скарги обвинуваченого, його захисник адвокат ОСОБА_8 , також не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій його підзахисного, просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання змінити, шляхом застосування ст.75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Обґрунтовує це наявністю обставин, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне часткове відшкодування завданої шкоди та тяжку інфекційну хворобу його підзахисного. Крім того, наголошує, що судом не враховано те, що правопорушення у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 мали місце в 2015 році, під час дії положень ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII), що підлягає виправленню шляхом перерахунку строку його попереднього ув`язнення в строк відбутого покарання.
Згідно вироку Попільнянського районного суду Житомирської області від 13 травня 2019 року, ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, ч.1 ст.309 КК України та призначено покарання:
- за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі;
- за ч.1 ст. 309 КК України у виді 1 року позбавлення волі.
Відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням за вироком Ружинського районного суду Житомирської області від 26 березня 2019 року, визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 обраховано з часу взяття під варту, 10 січня 2019 року, зарахувавши у строк відбування покарання перебування його під вартою.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 не обирався.
Цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_9 на його користь завданої кримінальним правопорушенням матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 завданої кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду в розмірі 3620 грн. та моральної шкоди в розмірі 2000 грн.
В решті позовних вимог відмовлено.
Цивільний позов ОСОБА_11 про стягнення з ОСОБА_9 на його користь завданої кримінальним правопорушенням матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 завданої кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду в розмірі 25657 грн. 14 коп. та моральної шкоди в розмірі 2000 грн.
В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь Житомирського Науково-Дослідного Експертно-криміналістичного центру витрати за проведення експертиз на загальну суму 2308 грн. 76 коп., а саме: за проведення судово хімічної експертизи в розмірі 460 грн. 80 коп., товарознавчої експертизи в розмірі 967 грн. 56 коп. та трасологічної експертизи в розмірі 880 грн. 40 коп.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 06 червня 2015 року близько 17 години 00 хвилин ОСОБА_9 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна і реалізуючи його, шляхом відкриття вхідних дверей проник до приміщення гаража, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 звідки таємно повторно викрав: - електрозварювальний апарат «VITA» в кількості одна штука вартістю 3200 гривень; - зарядний пристрій «Торнадо» в кількості одна штука - вартістю 300 гривень; - радіатор для пічки мідний в кількості одна штука - вартістю 50 гривень; - подовжував на 10 метрів в кількості одна штука - вартістю 70 гривень.
Своїми злочинними діями ОСОБА_9 заподіяв потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 3620 гривень.
На початку жовтня 2015 року, ОСОБА_9 , перебуваючи поблизу приміщення Попільнянської РДА, що розташоване в смт. Попільня по вул. Б. Хмельницького, 7, виявив рослини коноплі, які зірвав, після чого наркотичні засоби ОСОБА_9 переніс до місця свого проживання в АДРЕСА_2 . Таким чином, ОСОБА_9 незаконно придбав та зберігав без мети збуту наркотичний засіб канабіс (марихуана).
В подальшому ОСОБА_9 подрібнив рослини коноплі, які незаконно зберігав в одній з кімнат будинку та в погребі за місцем свого проживання, з метою подальшого особистого вживання шляхом куріння. Таким чином, ОСОБА_9 , незаконно виготовив без мети збуту наркотичний засіб канабіс (марихуана).
25 жовтня 2015 року в період часу з 13 години 15 хвилин по 14 годину хвилин працівниками міліції за ухвалою слідчого судді Попільнянського районного суду проведено обшук господарства, в якому проживав ОСОБА_9 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . В ході обшуку було виявлено та вилучено суху подрібнену суміш рослинного походження зеленого кольору, яка має ботанічні ознаки рослини коноплі, містить основний психотропний компонент коноплі - тетрагідроканабінол і є особливо небезпечним наркотичним засобом, канабісом, обіг якого заборонено.
Загальна маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 12,1 г.
На поверхні двох обрізків пляшок із полімерного матеріалу, одна з яких без горловини, а інша без дна та наперстку із офольгованого паперу, виявлено нашарування речовини коричневого кольору, яке являється особливо небезпечним наркотичним засобом, екстрактом канабісу, отриманим внаслідок сухої перегонки.
Маса екстракту канабісу становить 0,0043 г.
04 березня 2016 року, близько 15 години 00 хвилин, ОСОБА_9 прибув на територію домоволодіння ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 , де у нього виник умисел на таємне повторне викрадення чужого майна.
Перебуваючи за вказаною адресою, ОСОБА_9 відшукав на території зазначеного домогосподарства ключі від вхідних дверей житлового будинку, тобто вчинив дії, спрямовані на підготовку до вчинення повторного таємного викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням у житло.
Цього ж дня, ОСОБА_9 звернувся до своєї сестри ОСОБА_12 із пропозицією придбати за 1500 гривень кухонні меблі, повідомивши, що його сусід ОСОБА_11 продає їх, та не ставлячи сестру до відома про свої злочинні наміри, щодо таємного заволодіння ними поза волею власника.
В подальшому чоловік ОСОБА_12 - ОСОБА_13 звернувся до своїх знайомих - ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 із проханням допомогти винести та повантажити на автомобіль меблі для подальшого їх транспортування в с.Андрушки Попільнянського району, Житомирської області.
05 березня 2016 року приблизно о 14 години 00 хвилин, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, шляхом відкриття вхідних дверей за допомогою знайдених раніше ключів, ОСОБА_9 проник до житлового будинку ОСОБА_11 по АДРЕСА_3 . Після цього, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , яким не було відомо про його злочинні наміри та які вважали свої дії правомірними, винесли із зазначеного будинку та завантажили до вантажного автомобіля марки ГАЗель набір кухонних меблів вартістю 3333 гривень 33 копійок, вентиляційну витяжку торгівельної марки «ТигвоАіг» вартістю 426 гривень 67 копійок, килимову доріжку вартістю 265 гривень 00 копійок, тюль вартістю 126 гривень 67 копійок, меблевий куток вартістю 766 гривень 67 копійок, дерев`яний кухонний стіл вартістю 216 гривень 67 копійок, три стільці вартістю 245 гривень 00 копійок, які в подальшому перевезли в с. Андрушки Попільнянського району, Житомирської області.
Таким чином, ОСОБА_9 розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Окрім того, 08 березня 2016 року, у вечірній час, у ОСОБА_9 , який перебував в с. Попільня, Попільнянського району, виник умисел на таємне повторне викрадення чужого майна з приміщень домоволодіння ОСОБА_11 , що в АДРЕСА_3 .
Цього ж дня, ОСОБА_9 звернувся до ОСОБА_17 з проханням допомогти у транспортуванні майна підводою, повідомивши, що має намір забрати свої речі з домогосподарства сусіда ОСОБА_11 та не ставлячи ОСОБА_17 до відома про свої злочинні наміри щодо таємного заволодіння ними поза волею власника.
09 березня 2016 року, в невстановлений досудовим розслідуванням час, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_9 прибув на територію домогосподарства ОСОБА_11 , що розташоване за вказаною вище адресою, шляхом відкриття вхідних дверей за допомогою знайдених раніше ключів, проник до приміщення гаражу домогосподарства ОСОБА_11 .. Після цього, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_17 , якому не було відомо про його злочинні наміри та який вважав свої дії правомірними, винесли із зазначеного приміщення та завантажили до підводи ОСОБА_17 два електродвигуни, вартістю 1000 гривень 00 копійок кожен, вібраційний водяний насос, вартістю 300 гривень 00 копійок, 3 металеві труби, діаметром 3 см, довжиною 0,5 м., вартістю по 50 гривень 00 копійок кожна, металевий автомобільний диск, радіусом 15 см, вартістю 500 гривень 00 копійок, а з горища гаражу - набір водовідливів для будинку, вартістю 360 гривень 00 копійок, дві металеві труби, діаметром 4 см, довжиною 2 м., вартістю по 200 гривень 00 копійок кожна, після того, шляхом відчинення засуву вхідних дверей, проник в приміщення літньої кухні домогосподарства, з якого разом винесли металеву ванну, вартістю 2000 гривень 00 копійок, які в подальшому перевезли в смт. Попільня Попільнянського району, Житомирської області, де реалізували в якості металобрухту.
Таким чином, ОСОБА_9 розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Також, 27 березня 2016 року, у денний час, у ОСОБА_9 , який перебував в с. Попільня, Попільнянського району, виник умисел на таємне повторне викрадення чужого майна з будинку домоволодіння ОСОБА_11 , що в АДРЕСА_3 .
Цього ж дня, ОСОБА_9 звернувся до ОСОБА_18 з проханням допомогти у демонтажі чавунних батарей з будинку домогосподарства ОСОБА_11 не ставлячи ОСОБА_18 до відома про свої злочинні наміри щодо таємного заволодіння майном поза волею власника.
В подальшому, того ж дня, у невстановлений досудовим розслідуванням час, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_9 прибув на територію домогосподарства ОСОБА_11 , шляхом відкриття вхідних дверей за допомогою знайдених раніше ключів, проник до приміщення будинку домогосподарства. Після цього, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_18 , якому не було відомо про його злочинні наміри та який вважав свої дії правомірними, демонтували та разом винесли із зазначеного будинку 65 секцій чавунних батарей, вартістю по 42 гривні 00 копійок кожна, після чого на території домогосподарства знайшли металеву браму для гаражних воріт, вартістю 3300 гривень 00 копійок, які в подальшому ОСОБА_9 реалізував невстановленій особі в смт. Попільня Попільнянського району, Житомирської області.
Таким чином, ОСОБА_9 розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, 27 березня 2016 року, близько 17 години 00 хвилин, у ОСОБА_9 , який перебував в с. Попільня, Попільнянського району, виник умисел на таємне повторне викрадення чужого майна з будинку домоволодіння ОСОБА_11 , що в АДРЕСА_3 .
В подальшому, ОСОБА_9 звернувся до ОСОБА_18 з пропозицією безоплатної передачі йому двох акустичних аудіоколонок з будинку домогосподарства ОСОБА_11 не ставлячи ОСОБА_18 до відома про свої злочинні наміри щодо таємного заволодіння майном поза волею власника.
В подальшому, того ж дня, близько 17 години 00 хвилин, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_9 прибув на територію домогосподарства ОСОБА_11 шляхом відкриття вхідних дверей за допомогою знайдених раніше ключів, проник до приміщення будинку домогосподарства. Після цього, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_18 , якому не було відомо про його злочинні наміри та який вважав свої дії правомірними, винесли із зазначеного будинку аудіоколонку «Маяк», вартістю 130 гривень 00 копійок, та аудіо колонку невстановленої марки, вартістю 100 гривень 00 копійок, після чого ОСОБА_9 проник на горище гаражу домогосподарства, де відшукав соковижималку невстановленої марки, вартістю 670 гривень 00 копійок, якими в подальшому ОСОБА_9 розпорядився на власний розсуд.
В результаті повторного, таємного викрадення чужого майна, що було поєднане з проникненням у житло та інше приміщення, ОСОБА_9 завдав матеріального збитку ОСОБА_11 на загальну суму 18020 гривень 01 копійка.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, яка просила апеляційну скаргу задовольнити лише в частині застосування ч.5 ст.72 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України, в апеляційній скарзі та ніким з можливих учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , зазначених вимог кримінального закону дотримався.
Рішення суду першої інстанції про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання саме у виді позбавлення волі, яке підлягає реальному відбуванню, ухвалено з належним врахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного та обставин справи.
Так, призначаючи обвинуваченому покарання за ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України, суд першої інстанції належно врахував наслідки вчиненого та ступінь тяжкості правопорушень, які є тяжким та середньої тяжкості, у відповідності до норм ст.12 КК України.
Викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи на пом`якшення покарання, а так само й докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, щодо особи обвинуваченого ОСОБА_9 , зокрема те, що він визнав свою вину, активно сприяв розкриттю правопорушень, по місцю проживання характеризується посередньо, не працює, не одружений, раніше судимий, з належним урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, за встановлених судом обставин, що пом`якшують покарання та відсутністю обтяжуючих покарання обставин, достатньо були враховані судом першої інстанції при призначенні останньому покарання.
Крім того, при призначенні покарання обвинуваченому, суд першої інстанції взяв до уваги і позицію потерпілих щодо призначення покарання.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо застосування при призначенні покарання вимог ст.75 КК України, апеляційний суд вважає їх невідповідними вище зазначеному та, в даному випадку, безпідставними.
На думку апеляційного суду призначене ОСОБА_9 покарання за ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України, із застосуванням ч.ч.1, 4 ст.70 КК України, у виді 3-х років 2-х місяців позбавлення волі (яке є фактично мінімально можливим з врахуванням інкримінованих санкцій статей) буде достатнім для реальної корекції соціальної поведінки обвинуваченого та запобігання продовженню злочинної діяльності.
Саме такий захід примусу внесе відповідні корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові правопорушення. Підстави вважати, що призначене ОСОБА_9 покарання за видом чи розміром є явно несправедливим через суворість відсутні.
Ні в ході досудового розслідування (згідно обвинувального акта), ні за результатами судового розгляду справи в суді першої інстанції, не було встановлено наявність в обвинуваченого ОСОБА_9 обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття. Апеляційний суд звертає увагу, що факт формального визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, не є тотожним поняттю «щире каяття», оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що поведінкою ОСОБА_9 підтверджено не було.
Апеляційне твердження про наявність в обвинуваченого обставини, що пом`якшує його покарання часткове відшкодування завданого збитку також є безпідставним, оскільки шкода спричинена потерпілим внаслідок крадіжки їх майна, обвинуваченим ОСОБА_9 реально не відшкодовувалася. Частина викраденого ОСОБА_9 майна була вилучена в ході досудового розслідування та повернута слідчим органом потерпілій стороні. Щодо наявності іншого викраденого майна, місце знаходження якого встановити не вдалося, потерпілі заявили відповідні позовні заяви до обвинуваченого, які частково задоволено вироком суду першої інстанції.
Хворобливий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_9 , з урахуванням вище наведених обставин, не може бути безумовною підставою для призначення йому покарання із застосуванням положень ст.75 КК України.
Таким чином, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є законним та обґрунтованим, підстави для його зміни з мотивів викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого - відсутні.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції частково погоджується з доводами апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність зарахування йому у строк відбування покарання строку його попереднього ув`язнення по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі у відповідності до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII).
Так, відповідно до вимог ч.4 ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою в резолютивній частині вироку зазначаються відповідні висновки суду, у тому числі й рішення про залік досудового тримання під вартою особи.
Однак, суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог закону.
Так, у відповідності до вимог ч.5 ст.72 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законом від 18.05.2017), попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.
У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово - психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
При цьому, згідно ч.5 ст.72 КК України зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 29 серпня 2018 року (провадження № 13-31кс18), якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом України №2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII.
Згідно вимог ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як убачається з матеріалів провадження №288/1301/15-к, ОСОБА_9 , засуджено вироком Ружинського районного суду Житомирської області від 26.03.2019 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України на 2 роки позбавлення волі за кримінальні правопорушення вчинені ним в період 2018-2019 роки. У цьому провадженні останнього взято під варту 10.01.2019.
Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 02.05.2019 ОСОБА_9 було залишено у слідчому ізоляторі установи №8, для розгляду кримінального провадження №288/1301/15-к, у якому 13.05.2019 судом першої інстанції було ухвалено оскаржуваний вирок.
Враховуючи, що кримінальні правопорушення, за вчинення яких засуджено ОСОБА_9 вироком Попільнянського районного суду Житомирської області від 13 травня 2019 року, останнім було вчинено в період 2015-2016, то у строк відбуття покарання останньому слід зарахувати строк попереднього його ув`язнення за даним кримінальним провадженням, який обчислюється з 02 травня 2019 року по день набрання вироком законної сили, тобто по 17 жовтня 2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015).
Оскільки, остаточне покарання ОСОБА_9 призначено із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України із врахуванням вироку Ружинського районного суду Житомирської області від 26.03.2019, то початок строку відбування покарання має рахуватися з часу взяття його під варту за вказаним вироком - з 10.01.2019 та вважається попереднім ув`язненням, яке по 01.05.2019 на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 18.05.2017 №2046- VIII) слід зарахувати у строк відбутого ним покарання визначеного оскарженим вироком Попільнянського районного суду від 13.05.2019 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, а апеляційна скарга обвинуваченого частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Попільнянського районного суду Житомирської області від 13 травня 2019 року відносно ОСОБА_9 змінити.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 18.05.2017) зарахувати ОСОБА_9 у строк відбутого покарання час його попереднього ув`язнення в умовах СІЗО з 10 січня 2019 року по 01 травня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26.11.2015) зарахувати ОСОБА_9 у строк відбутого покарання час його попереднього ув`язнення в умовах СІЗО з 02 травня 2019 року по 17 жовтня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.
На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :