Справа № 742/3814/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/105/19
Категорія - ч. 1 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 07 квітня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000657, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 вересня 2018 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки Донецької області, м. Красний Лиман, з середньою освітою, заміжньої, пенсіонерки, раніше не судимої,

зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області

від 03 вересня 2018 року ОСОБА_8 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_10 моральну шкоду, заподіяну внаслідок вчинення злочину в розмірі 500 грн.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду захисник-адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить його скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , за відсутності в її діях складу кримінального правопорушення.

Вказує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції та при винесенні вироку судом в основному було взято до уваги, як доказ по справі, показання чоловіка потерпілої, дані протоколу огляду місця події, та висновок судово-медичної експертизи, які не узгоджуються з показаннями самої обвинуваченої ОСОБА_8 . А тому вважає, що враховуючи ст. 17 КПК України, відповідно до якої усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, суд мав ухвалити виправдувальний вирок відносно його підзахисної.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_8 висловила свою думку з приводу незаконності винесеного вироку судом першої інстанції, в зв`язку з чим просила його скасувати та закрити відносно неї кримінальне провадження.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 06 квітня 2016 року близько 09 год. 30 хв. перебуваючи на території господарства за адресою: АДРЕСА_3 , вчинила сварку з мешканцями даного господарства, а саме, з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в ході якої, діючи умисно та з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , нанесла останній по одному удару молотком в область лобної ділянки з права та по спинці носу, чим спричинила потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синця з садном в лобній ділянці справа та садна на спинці носу, які згідно висновку судово-медичної експертизи №222 від 30 квітня 2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши доповідача, обвинувачену ОСОБА_8 та її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, прокурора, котрий просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла наступного висновку.

За змістом положень ч.1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Як під час розгляду справи в суді першої інстанції так і під час перегляду кримінального провадження в апеляційному суді обвинувачена не визнала факту спричинення легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 .

При цьому, під час розгляду справи в суді першої інстанції пояснила, що 06 квітня 2016 року вранці вона, проходячи біля двору ОСОБА_11 , та побачивши останнього на подвір`ї, зайшла туди з вимогою, щоб останній віддав її бензопилу. Після цього, ОСОБА_11 схопив бензопилу і побіг до неї, а ОСОБА_10 з граблями також почала бігти до воріт з погрозами у її бік, а в цей час вона пішла додому. Пізніше побачила, що до будинку ОСОБА_12 приїхала швидка медична допомога, та їй повідомили з поліції, що вона ударила ОСОБА_10 молотком. В подальшому, ОСОБА_10 , у якої на носі була подряпина і заявила, що ОСОБА_8 ударила її молотком.

Твердження обвинуваченої ОСОБА_8 про те, що інкриміноване кримінальне правопорушення, вона не вчиняла, а також посилання на те, що в матеріалах провадження відсутні об`єктивні докази її вини в нанесенні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, спростовуються поясненнями потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 даними ними в судовому засіданні, та іншими матеріалами кримінального провадження.

Так, потерпіла ОСОБА_10 , яка в суді першої інстанції пояснила, що 06 квітня 2016 року, перебуваючи з чоловіком на дачі в с. Сухоставець, Прилуцького району, на подвір`я зайшла ОСОБА_8 разом з собакою та молотком у руках. На її прохання вийти з господарства, ОСОБА_8 почала кричати, обвинувачувати її чоловіка, що він забрав бензопилу. В ході сутички, потерпіла кинулась захищати чоловіка, щоб ОСОБА_8 не вдарила його молотком, і в цей час остання нанесла їй два удари молотком один по лобу, а інший по носу. Після чого викликала поліцію та швидку медичну допомогу.

Місцевий суд в обґрунтування висновку доведеності вини обвинуваченої також послався на показання свідка ОСОБА_11 , який показав, що він являється чоловіком потерпілої, та 06 квітня 2016 року вони разом з дружиною, перебували на дачі в с. Сухоставець, Прилуцького району, де бензопилою пиляв дерева. В цей час на подвір`я з криком та молотком у руках забігла ОСОБА_8 , вимагаючи віддати бензопилу, при цьому остання висловлювалась нецензурною лайкою та розмахувала молотком. ОСОБА_10 до них підбігла розбороняти, та отримала молотком удар по голові, після чого він викликав швидку медичну допомогу та поліцію.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та технічного запису судового процесу, потерпіла та свідок перед допитом попереджалися судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, та не зважаючи на те, що вони перебувають у родинних відносинах, однак, на думку суду апеляційної інстанції немає підстав для того, що б їх показання вважати сумнівними чи недостовірними, оскільки вони узгоджуються х іншими матеріалами кримінального провадження, що в своїй сукупності підтверджують доведеність вини обвинуваченої в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі про недостовірність показань потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 - є безпідставними.

Із матеріалів провадження вбачається, що суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження та ролі обвинуваченої при скоєнні кримінального правопорушення, у цих показаннях не вбачається, а тому суд правильно оцінив їх як об`єктивні та визнав пояснення потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 належним та допустимим джерелом доказів.

Крім того, вина обвинуваченої ОСОБА_8 підтверджується іншими зібраними по кримінальному провадженню доказами, оголошеними і дослідженими в суді першої інстанції і, зокрема:

- даними, що містяться в протоколі огляду місця події від 06 квітня 2016 року, відповідно до яких,на території поблизу господарства будинку АДРЕСА_3 в ході якого в присутності понятих встановлено, що на дорозі стоїть ОСОБА_8 , яка тримає в руках молоток з дерев`яною ручкою та металевою головкою, яким зі слів ОСОБА_10 , ОСОБА_8 нанесла їй тілесні ушкодження по голові. Під час проведення огляду виявлено та вилучено дерев`яний молоток, який поміщено до паперового пакету та опечатаний печаткою «Для довідок№1» (т.1, а.к.п. 57);

- відомостями, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 11 вересня 2017 року за участі потерпілої ОСОБА_10 у присутності понятих, з ілюстративною фототаблицею до нього. Згідно яких, під час проведення даної слідчої дії ОСОБА_10 добровільно та детально розповіла та показала обставини отримання нею тілесних ушкоджень та як саме їй нанесла ОСОБА_8 тілесні ушкодження молотком (т. 1, а.к.п. 70- 72).

Повідомлені потерпілою та свідком обставини, щодо нанесення легких тілесних ушкоджень обвинуваченою ОСОБА_8 узгоджуються з даними, які містяться у:

- висновку експерта № 222 від 07 квітня 2016 року, згідно якого у ОСОБА_10 було виявлено синець з садном в лобній ділянці заправа, садно на спинці носа, синець на лівій гомілці. Зазначені вище ушкодження утворились в результаті дій тупих предметів, що підтверджується власно характером ушкоджень. Травмуючим механізмом виникнення синця з садном в лобній ділянці зправа явилось поєднання ударної дії та тертя тупого предмету з округою обмеженою травмуючою поверхнею, не виключено «металевої частини молотка». Травмуючим механізмом виникнення синця на лівій гомілці явилась ударна дія тупого предмету, садна на спинці носа тертя тупого предмету. В морфологічних властивостях зазначених синця та садна не відобразилися конструкційні особливості травмуючого предмета, тому «встановити ознак (розмір, форма і т.п.) предмета», яким вони були заподіяні не є можливим. Характер та локалізація ушкоджень, виявлених у ОСОБА_10 , суперечать можливості їх одномоментного утворення в результаті падіння з положення «стоячи». Морфологічні властивості, локалізація та ступінь загоєння виявлених у ОСОБА_10 ушкоджень не суперечать можливості їх утворення 06 квітня 2016 року, не виключено за обставин вказаних в описовій частині постанови. Заподіяні ОСОБА_10 синці та садна, як у своїй сукупності так і кожне ушкодження окремо, відповідно до п. 2.3.2 б, 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Згідно консультації невропатолога ОСОБА_13 від 11 квітня 2016 року, тобто на п`яту добу після травми, було встановлено діагноз «ЗЧМТ, струс головного мозку», але враховуючи те, що ОСОБА_10 не перебувала на стаціонарному лікуванні з приводу зазначеної вище травми, клінічний діагноз «ЗЧМТ, струс головного мозку» при оцінці характеру та ступеню тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не приймався (т. 1, а.к.п. 73-75).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_8 заподіяла потерпілій ОСОБА_10 умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. З таким висновком погоджується і апеляційний суд, вважаючи його правильним.

Беручи до уваги викладене, апеляційний суд вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винності ОСОБА_8 в кримінальному правопорушенні, за яке її притягнуто до кримінальної відповідальності.

Проявів упередженості, щодо обвинуваченої з боку органів досудового розслідування і суду, вивченням матеріалів кримінального провадження не виявлено.

Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх обвинуваченою, які вона висловила під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції та у поданій стороною захисту апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи, викладені в апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , про неправильну оцінку доказів судом у вироку, є безпідставними.

Таким чином, твердження обвинуваченої ОСОБА_8 про недоведеність її вини в зазначеному кримінальному правопорушенні, а також доводи про відсутність у кримінальному провадженні достовірних доказів її вини у вчиненні даного злочину, належно перевірялися в судовому засіданні й обґрунтовано визнані безпідставними.

На думку колегії суддів, невизнання вини обвинуваченою та її доводи, що інкримінований злочин вона не вчиняла, слід розцінювати як захисну позицію та прагнення уникнути кримінальної відповідальності.

Належність та допустимість доказів у даному кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає, а отже, на підставі оцінки й аналізу наведених доказів суд правильно визнав її винною та кваліфікував такі дії як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , колегія суддів приходить до наступного висновку.

На підставі перевірки матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину, особу винної та обставину, що обтяжує покарання, при цьому з дотриманням вимог ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання у виді штрафу.

Водночас, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції не звернув увагу на можливість застосування ст. 74 КК України, та звільнення обвинуваченої від відбування покарання в зв`язку з закінченням строків давності.

Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 мав місце 06 квітня 2016 року, тобто на даний час минуло вже більше трьох років з дня вчинення злочину. Крім того злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості та на даний час у зв`язку із апеляційним оскарженням вирок місцевого суду не набрав законної сили.

Колегія суддів, перевіривши обставини, які дають підстави для звільнення обвинуваченої ОСОБА_8 від кримінального покарання у зв`язку із закінченням строків давності, за наявності клопотання обвинуваченої ОСОБА_8 про звільнення її від кримінального покарання, вважає його обґрунтованим, та таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 вересня 2018 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України в зв`язку з закінченням строків давності.

В решті цей вирок залишити без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3