Справа № 161/766/18 Провадження №11-кп/802/398/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2019 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Хмельницький Хмельницької області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , житель АДРЕСА_2 , громадянин України, освіта загальна середня, не працює, неодружений, має на утриманні малолітню дитину 2015 року народження, судимий 15 червня 2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.3 ст.307 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 11 червня 2014 року звільнений на невідбуту частину покарання 4 роки 11 місяців 6 днів на підставі ст.2 ЗУ «Про амністію в 2014 році»,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Початок відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вироком вирішені питання щодо речових доказів, судових витрат та арешту майна.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 29 вересня 2017 року, близько 14.45год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою таємного викрадення чужого майна, шляхом підбору ключа до замка вхідних дверей, проник до приміщення квартири АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав браслет, виготовлений із золота 585 проби, вагою 15,19г, вартість якого, згідно висновку експерта № 126/2017 від 28.12.2017, становить 13982 грн., після чого був викритий потерпілим ОСОБА_10 , який зайшов до вказаної квартири. Усвідомлюючи, що його дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, викриті ОСОБА_10 , обвинувачений залишив приміщення квартири та зник з місця злочину із викраденим майном, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на вищевказану суму.
Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду. Посилається на те, що судом не надано правову оцінку всі доказам в сукупності, вирок суду не мотивований, а докази обвинувачення належним чином не перевірені. Вважає, що органами досудового слідства не здобуто достатньо доказів, які вказують на наявність в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України. Зазначає, що ані органами досудового розслідування, ані судом не встановлено всіх необхідних ознак складу злочину, які дають підстави для притягнення особи до відповідальності. Вказує, що судовий розгляд проведений з грубим порушенням норм КПК України, з обвинувальним нахилом, оскільки будь-яких прямих доказів про вчинення саме ОСОБА_8 злочину в процесі кримінального провадження не здобуто, оскільки в цей час обвинувачений перебував в іншому місці що підтвердили і ряд свідків, а будь-яких прямих доказів про вчинення ним злочину в процесі кримінального провадження не здобуто, натомість в основу вироку покладені суперечливі показання потерпілого та неповнолітнього свідка, а також протоколи пред`явлення особи для впізнання, які не можна вважати допустимим доказом. Також зазначає про відсутність будь-яких речових доказів які б прямо вказували про причетність підзахисного до інкримінованого злочину. Просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.284 КК України.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, прокурора, який повністю заперечив скаргу та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно з ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На думку суду апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення, місцевий суд у вироку проаналізував та надав належну юридичну оцінку усім зібраним доказам для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.
Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність вчинення ОСОБА_8 відкритого викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так суд першої інстанції підставно взяв до уваги саме показання потерпілого ОСОБА_10 та малолітнього свідка ОСОБА_11 . Дані показання є послідовними, підтверджені іншими доказами по справі, зокрема протоколами огляду місця події (а.к.п. 63-64, 65-66), огляду предметів (а.к.п.67, 83-93), протоколом обшуку (а.к.п.76-80), висновками трасологічної, товарознавчої експертиз (а.к.п. 71-74, 119-123), протоколами пред`явлення речей для впізнання (а.к.п.108-115) та іншими доказами, яких піддавати сумніву в суду підстав немає.

Показання вказаних потерпілого та свідка в своїй сукупності дають змогу відтворити всі обставини злочину, які були до, на момент та після його вчинення.

Окрім того, під час пред`явлення особи для позавізуального впізнання, як потерпілий ОСОБА_10 , так і свідок ОСОБА_11 чітко вказали саме на ОСОБА_8 , як на особу, яка вчинила грабіж (а.к.п. 96-107). Дані докази є належними та допустимими в розумінні ст.ст. 85-86 КПК України, оскільки слідча дія проведена з дотриманням ст.ст. 223, 228, 231 КПК України.

Не має в апеляційного суду обґрунтованих підстав вважати, що вказані потерпілий та свідок оговорюють обвинуваченого, оскільки будь-яких неприязних відносин між ними не було і не могло бути.

Дана судом першої інстанції належна оцінка і показанням самого обвинуваченого ОСОБА_8 , які обґрунтовано спростовані судом, з чим погоджується і апеляційний суд.

Окрім того, судом першої інстанції мотивовано дану правову оцінку показанням іншим свідків з приводу непричетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого злочину.

Наведені докази, які суд першої інстанції дослідив в судовому засіданні, в своїй сукупності об`єктивно покладені в основу обвинувального вироку.

Сукупність досліджених доказів дала суду можливість поза розумним сумнівом як прийти до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, так і спростовувати його версію про непричетність до даного грабежу.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, які переконливо свідчать про те, що ОСОБА_8 діючи умисно, з корисливих мотивів, вчинив відкрите викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, а тому дії вірно кваліфіковані за ч.3 ст.186 КК України.

Таким чином, невідповідностей висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, чи істотних порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію її дій або перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Посилання захисника в своїй скарзі на ряд грубих порушень норм процесуального та матеріального законодавства під час досудового розслідування та судового розгляду є безпідставними та надуманими.

Обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Суд визнає висновок психофізіологічної експертизи, який наданий стороною захисту, недопустимим доказом через отримання його в позапроцесуальний спосіб.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2019 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді