Справа № 509/3000/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2019 року. Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :
слідчого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Овідіополь клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання або домашній арешт відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кролевець, Сумської області, українця, громадянина України, ФО-підприємця, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою : АДРЕСА_2 , підозрюваному у скоєні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України,-

ВСТАНОВИВ :
Слідчим відділом Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000806 від 08.05.2019 року, внесеному до ЄРДР за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, в ході якого встановлено, що ОСОБА_6 , 07.05.2019 року о 21:00 год., знаходячись в власному міні-готелі «Хуторок у Зіни», за адресою: АДРЕСА_2 , де в цей час знаходився на відпочинку та вечеряв потерпілий ОСОБА_7 із знайомими та друзями.

Далі, в цей же день 07.05.2019 року о 21:10 год., ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір, з метою вчинення хуліганських дій, маючи при собі предмет, спеціально пристосований та заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, по типу пістолета для відстрілу патронів споряджених гумовими кулями травматичної дії, можливо вогнепальну зброю, яку на даний час не встановлено, перебуваючи на подвір`ї території міні-готелю «Хуторок у Зіни», за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Санжійка, вул. Хутірська 21/Дальницька 31, почав грубо порушувати громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яка полягала в тому, що ОСОБА_6 почав сварку із потерпілим ОСОБА_7 в ході якої поводився агресивно, провокуючи потерпілого на конфлікт, виловлюючись на його адресу грубою нецензурною лайкою, не маючи дійсного реального конфлікту з потерпілим або інших особистісних відносин, або наявної реальної загрози з боку потерпілого, які б слугували підставами для самозахисту, не реагуючи на зауваження оточуючих, незнайомих підозрюваному, осіб, та в ході вищевказаних хуліганських дій, ОСОБА_6 здійснив декілька пострілів із наявного у нього предмету, спеціально пристосованого та заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, по типу пістолета для відстрілу патронів споряджених гумовими кулями травматичної дії, можливо вогнепальної зброї, у бік потерпілого ОСОБА_7 , внаслідок яких, останній отримав тілесні ушкодження у вигляді одного вогнепального поранення м`яких тканин, середньої третини, передньої поверхні, лівого стегна.

08.05.2019 р. о 00:46 год. - ОСОБА_6 затримано у порядку ст. 208 КПК України, та в цей же день о 17:51 год. його повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

03.06.2019 р., згідно ч. 1 ст. 217 КПК України, Іллічівською місцевою прокуратурою Одеської області, кримінальні провадження № 0000806 від 08.05.2019 р. та № 0000824 від 08.05.2019 р. - об`єднані в одне кримінальне провадження за № 0000806 від 08.05.2019 р. за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України.

Ухвалою слідчого судді Овідіопольсьского райсуду Одеської області від 10.05.2019 р., залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.05.2019 р. - клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 задоволено, обрано підозрюваному ОСОБА_5 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 00:46 годин 06.07.2019 року без визначення застави, зі строком дії ухвали слідчого судді 60 днів, який обчислюється з моменту затримання підозрюваного, тобто з 00:46 годин 08.05.2019 року до 00:46 годин 06.07.2019 року, коли вона припиняє строк своєї дії.

13.06.2019 р. до суду звернувся захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 з клопотанням про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання або домашній арешт відносно ОСОБА_6 , мотивуючи це тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані під час та для застосування запобіжного заходу ОСОБА_6 на даний час повністю відпали, з огляду на те, що ОСОБА_6 дав правдиві показання органу досудового розслідування про події, які відбулися 07.05.2019 р. на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, 07.06.2019 р. в ході свого допиту, ОСОБА_6 повідомив, що згодний добровільно видати органу досудового розслідування пристрій з якого він здійснив постріл 07.05.2019 р., а саме за місцем мешкання підозрюваного за адресою: АДРЕСА_3 та 11.06.2019 року ОСОБА_6 добровільно видав органу досудового розслідування пістолет травматичної дії, з якого випустив кулі, одна з яких влучила у стегно потерпілого ОСОБА_7 . Крім цього, захисник вказує на те, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки за місцем постійного проживання, працюючи ФО-підприємцем, має постійну роботу та достатній офіційний заробіток і ділову репутацію, позитивно характеризується, на обліку в наркологічному чи психдиспансері не перебуває, являється інвалідом ІІ-ї групи загального захворювання і пенсіонером по інвалідності, є людиною похилого віку, на утриманні якого перебувають двоє дітей - сини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , один з яких є малолітнім, які хоча і проживають окремо від нього разом з матір`ю, однак отримують від нього матеріальну допомогу та грошове забезпечення.

У зв`язку з викладеним, захисник, якого підтримав підозрюваний ОСОБА_6 , просили суд, змінити підозрюваному ОСОБА_6 міру запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання або домашній арешт у нічний час.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення вказаного клопотання, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним, наполягаючи на збереженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані слідчим суддею при обранні відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ухвалі від 10.05.2019 р., з чим погодилась колегія суддів ОАС заливши без змін ухвалу слідчого судді своєю ухвалою від 24.05.2019 р.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання адвоката та доданих до нього документів, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України - кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява № 42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою - є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, судом враховується правова позиція ЄСПЛ, викладена у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п. 84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п. 4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Як неодноразово наголошував ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями). Запобіжний захід - в будь-якому випадку впливає перш за все на поведінку підозрюваного та виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, та не повинен підміняти собою покарання за вчинення злочину, адже вирішення таких питань є завданням більш пізніх етапів кримінального провадження. В свою чергу, абстрактна можливість перешкоджати кримінальному провадженню, знищити, сховати або спотворити річ, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ризик незаконного впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення - є недостатньою для обґрунтування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Суд, при розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні - прямо обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) та звертає увагу на той факт, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК.

Більш того, при розгляді клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або заміну такого запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі слідчим суддею обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України"-1).

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції - зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані національними судами (справа "Єлоєв проти України", п. 60).

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК та не підлягає розширеному тлумаченню. Запобіжний захід застосовується з метою запобігання спробам підозрюваного, обвинуваченого (ризикам):

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-які з речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Урахування такої обставини для прийняття рішення передбачає встановлення правдоподібності та достовірності заявлених органом досудового розслідування фактичних обставин;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому ця особа підозрюється, обвинувачується.

Тримання під вартою - є винятковим запобіжним заходом, який застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК (ч. 1 ст. 183 КПК). Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК та розширеному тлумаченню не підлягає. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України") після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) - навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі "Белевитський проти Росії", пункти 111 - 112 рішення від 1 березня 2007 року; п. 85 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року-2).

В рішенні ЄСПЛ у справі Ходорковський проти Росії, зазначається, що обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність можливо тільки в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя - не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику. При цьому, арешт буде прийнятним в світлі положень Конвенції тільки тоді, коли «обов`язок, передбачений законом» не може бути виконано більш м`якими засобами.

На думку суду, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 177 КПК України під час обрання слідчим суддею міри запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою була встановлена наявність ризиків, які дають підстави вважати про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також унеможливлюють застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу під час досудового розслідування, а саме :

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, так як є матеріально забезпеченою особою, маючи власний бізнес за достатній дохід, що обумовлює його об`єктивну можливість у будь-який час залишити своє постійне місце проживання та переховуватись від правоохоронних органів з метою уникнення від кримінальної відповідальності за скоєння злочину в якому він підозрюється;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а саме в зв`язку з тим, що на даний час триває досудове розслідування, підозрюваний ОСОБА_6 перебуваючи на волі, може таємно від слідства знищити сховати або спотворити, поки ще не знайдені, а відомі лише йому, не встановлені на даний час - речові докази, які можуть мати значення для розслідування в подальшому, наприклад зброю із якої було поранено потерпілого та яка на сьогоднішній день не виявлена слідством;

- незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів та інших учасників процесу в цьому ж кримінальному провадженні, так як підозрюваний ОСОБА_6 має найманих працівників у своєму міні-готелі «Хуторок у Зіни», які є свідками та підлеглими одночасно, які є фінансово залежними від підозрюваного у якого вони працюють, отримуючи заробітну плату, виходячи з чого ОСОБА_6 може впливати на об`єктивність останніх. Окрім цього, підозрюваний на протязі тривалого часу особисто мешкає у своєму міні-готелі «Хуторок у Зіни», тому має багато знайомих серед сусідів, які можуть бути свідками, очевидцями події, однак також можуть піддаватись впливу підозрюваного;

- може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме в результаті перебування на волі, обіймаючи в минулому відповідальні, авторитетні та впливові посади, остання з яких голова Білгород-Дністровскої районної державної адміністрації Одеської області, маючи впливових рідних, маючи різноманітні зв`язки та будучи матеріально забезпеченою особою, ОСОБА_6 може вживати заходи щодо здійснення неформального впливу на учасників кримінального провадження;

- може вчинити інші кримінальні правопорушення, так як ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні злочину, об`єктом посягання в якому виступає громадський порядок, безпека та повага до суспільної моралі, які підозрюваний грубо, зухвало та цинічно порушив та завдав шкоди здоров`ю особи, що може свідчити, що підозрюваний для можливого відвернення покарання, може вчинити новий злочин для приховування попереднього, адже вчинення хуліганських дій вказує на те, що підозрюваний має низьку повагу до суспільства та громади.

Відповідно до ч. 5 ст. 201 КПК України - слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.
В мотивувальній частині ухвали від 24.05.2019 р., якою була залишена без змін ухвала слідчого судді Овідіопольського райсуду Одеської області від 10.05.2019 р. колегія суддів ОАС звернула увагу на те, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою буде перевірена через нетривалий час, в порядку ст. 199 КПК України, в тому числі із урахуванням результатів досудового розслідування, під час якого також будуть перевірені факти щодо існування обґрунтованості підозри оголошеної ОСОБА_6 .

На думку суду, в клопотанні захисника вказані декілька нових обставин, які суттєво впливають на недоцільність тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 , які не розглядались слідчим суддею 10.05.2019 р. під час обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме, суд вважає, що новими обставинами в розумінні вимог ч. 5 ст. 201 КПК України, які виникли вже після обрання вказаного запобіжного заходу і під час знаходження ОСОБА_6 під вартою на стадії досудового розслідування, є співпраця підозрюваного зі слідством, а саме надання ОСОБА_6 показань слідчому щодо обставин подій, які відбулися 07.05.2019 р. на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , чого не відбувалось на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , добровільна видача ОСОБА_6 органу досудового розслідування пістолета травматичної дії, з якого останній випустив кулі, одна з яких влучила в стегно потерпілого ОСОБА_7 , і який не був виявлений органами досудового розслідування під час попереднього обшуку місця події, а також факт ІІ-ої групи інвалідності ОСОБА_6 , підтверджений документально, що не було предметом дослідження слідчим суддею при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Крім вказаних нових обставин, суд враховує і бере до уваги вищевказану усталену практику ЄСПЛ, відповідно до якої до достатніх стримуючих факторів, які б дозволили застосувати до підозрюваної особи менш суворий запобіжний захід і дієво запобігти ризикам, які існували під час застосування до підозрюваного ОСОБА_6 міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою є те, що підозрюваний ОСОБА_6 раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки як за місцем постійної реєстрації та проживання, так і своєї роботи, працюючи ФО-підприємцем, має постійну роботу та достатній офіційний заробіток і ділову репутацію, позитивно характеризується органом місцевого самоврядування, на обліку в наркологічному чи психдиспансері не перебуває, є інвалідом ІІ-ї групи загального захворювання і пенсіонером по інвалідності, а також людиною похилого віку, на утриманні якого перебувають двоє дітей - сини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , один з яких є малолітнім, які хоча і проживають окремо від нього разом з матір`ю, однак отримують від нього матеріальну допомогу та грошове забезпечення, а також має на утриманні тещу ОСОБА_10 , 1935 р.н., яка потребує постійного стороннього нагляду, що підтверджується матеріалами, доданими до клопотання адвоката і доводить хибність тверджень слідчого про те, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що ризики того, що ОСОБА_6 буде переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду відсутні, ризик того, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення відпали, так як ОСОБА_6 сприяє досудовому розслідуванню, надаючи свідчення слідчому по обставинам кримінального правопорушення та добровільно видав органам досудового розслідування речовий доказ - пістолет травматичної дії, з якого зробив постріли. Суд вважає, зо ОСОБА_6 не зможе незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_7 та його дружину, яким він письмово приніс свої щирі вибачення та розкаявся та виразив готовність у грошовій формі компенсувати завдані їм клопоти у виді моральної та матеріальної шкоди, а враховуючи правдиві показання ОСОБА_6 , останній не зможе впливати на покази свідків, експертів та інших учасників процесу в цьому ж кримінальному провадженні. На думку суду, твердження слідчого, що ОСОБА_6 перебуваючи на волі може скоїти новий злочин для приховування попереднього є лише припущенням без відповідних на те доказів, як і є припущенням слідчого те, що ОСОБА_6 нібито зможе в інший спосіб перешкоджати органам досудового розслідування.

Таким чином, на думку суду, з огляду на викладене вище, на даний час наявні об`єктивні обставини, які дають суду підстави для зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Викладені обставини, свідчать про відсутність обґрунтованих ризиків для подальшого тримання під вартою підозрюваного, і які давали б достатні підстави суду вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може порушити покладені на нього Законом процесуальні обов`язки, перебуваючи на волі.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, зокрема не переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

На думку суду, стороною захисту ОСОБА_6 надано суду матеріали, які є достатніми для переконання, що запропонований для обрання запобіжний захід у виді саме домашнього арешту, а не особистого зобов`язання зможе забезпечити виконання ОСОБА_6 , покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому у відношенні підозрюваного ОСОБА_6 слід змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у вечірній час доби, враховуючи об`єктивну необхідність ОСОБА_6 здійснювати ним підприємницьку діяльність як ФО-підприємця у підпорядкуванні якого перебуває певна кількість найманих працівників готелю, у зв`язку з чим, клопотання слід задовольнити частково.

Окрім цього, суд вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177,178,181,183,193-194,201 КПК України, ЄКПЛ, рішеннями ЄСПЛ, суд -

УХВАЛИВ:
1.Клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання або домашній арешт задовольнити частково ;

2.Змінити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 міру запобіжного заходу з тримання під вартою в ДУ «Одеська установа виконання покарань № 21» - на домашній арешт та покласти на нього наступні обов`язки :

-прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

-не залишати місце постійного проживання за адресою : АДРЕСА_2 з 20:00 години вечора до 07:00 години ранку без дозволу слідчого, прокурора або суду.

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та контактних номерів телефонів.

Звільнити підозрюваного ОСОБА_6 з-під варити в залі суду.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 положення ст. 181 ч. 5 КПК України.
Контроль за виконанням ухвали суду про запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_5 покласти на уповноважених осіб Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області, допустивши негайне виконання ухвали суду в частині контролю за її виконанням.
В задоволенні решти клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду на протязі п`яти днів з дня її проголошення, а іншими особами з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1