Справа № 732/632/19
Провадження № 1-кс/732/413/19
У Х В А Л А
10 вересня 2019 року м. Городня

Слідчий суддя Городнянського районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , за участю ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000107 відомості про яке 29.03.2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч.2 ст. 296 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
28 серпня 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, а саме: предмета, схожого на ніж, вилучити його із речових доказів та повернути ОСОБА_4 .
У судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав клопотання та просив суд постановити ухвалу про скасування арешту.
Слідчий Городнянського відділення поліції Менського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання. Пояснив, що на даний час відпала потреба у застосуванні арешту, щодо належного ОСОБА_4 ножа.
Прокурор, належним чином повідомленпй про час та місце судового розгляду участі в судовому засіданні не прийняв.
Вивчивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до змісту ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно статті 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Частиною 2 статті 84 КПК України передбачено, що процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Так, судом встановлено, що у в провадженні Городнянського відділення поліції Менського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000107 від 29.03.2019 року, розпочате за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 2 ст. 296 КК України.
Ухвалою слідчого судді Городнянського районного суду Чернігівської області від 04.04.2019 року накладено арешт на ніж, що належить ОСОБА_4 , шляхом тимчасового позбавлення права на відчуження, розпорядження, користування вказаним предметом з подальшим його зберіганням в Городнянському відділенні поліції Менського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області, за адресою: Чернігівська область, м. Городня, вул.Шевченка, 24 А.
У вищевказаному кримінальному провадженні проведено судову експертизу зброї, під час проведення якої досліджувався належний ОСОБА_4 ніж, який не являється холодною зброєю.
Станом на час розгляду клопотання досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває.
За змістом ч.11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Доказів на підтвердження існування на даний час обставин, передбачених ч.11 ст. 170 КПК України, слідчому судді надано не було, тому суд приходить до висновку, що в даному випадку залишення вказаного майна на невизначений час на збереженні у слідчому відділенні обмежує права власника майна, тому, враховуючи вимоги розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідує, що клопотання підлягає задоволенню.
межах ознак, передбачених ст. 356, ч. 2 ст. 296 КК України, з часу внесення відомостей до ЄРДР минуло більше пяти місяців, переквалфікацій у кримінальному провадженні на дії, вчинені із застосуванням вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень не відбулось та за фактично встановленими у кримінальному провадженні обставинами не планується.
Судова практика Європейського суду з прав людини орієнтує на те, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції", має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства».
При вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів, належить забезпечувати справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, а також з вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина, якої у даному випадку немає.
Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що в подальшому у застосуванні такого заходу, як накладення арешту на вказане майно, відпала потреба, в зв`язку з чим клопотання підлягає задоволенню в частині скасування арешту. Що стосується іншої частини - клопотання про вилучення із речових доказів - розв"язання такого клопотання в порядку контролю досудового розслідування, не належить до законного порядку провадження слідчого судді.

Керуючись ст. 174 КПК України, -
У Х В А Л И В:
Клопотання ОСОБА_4 - задовольнити частково.
Скасувати арешт з майна, а саме: ножа, накладений ухвалою слідчого судді Городнянського районного суду Чернігівської області від 04.04.2019 року, повернувши вказане майно власнику ОСОБА_4 . В решті клопотання відмовити.
Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1