Справа № 464/4549/19
пр.№ 1-кп/464/453/19
У Х В А Л А

03 жовтня 2019 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львів, матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

встановив:
В провадженні Сихівського районного суду м. Львова знаходяться матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

30.09.2019 потерпілою ОСОБА_5 подано цивільний позов та заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить обвинуваченому ОСОБА_7 .

У судовому засіданні потерпіла її представник наполягали на задоволенні клопотання про накладення арешту на квартиру, яка належить обвинуваченому ОСОБА_7 .

Прокурор в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання, посилався на те, що дане клопотання необхідно було вирішувати на стадії досудового розслідування, у заяві про забезпечення позову не вказано вартості квартири на яку потерпіла просить накласти арешт, не надано інформації про наявність іншого майна.

Обвинувачений та його захисник підтримали думку прокурора.

Заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч. 1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 цього Кодексу позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Крім цього, відповідно до ст.171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Згідно з вимогами ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, у тому числі правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу ); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу ); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

За встановлених обставин, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що слід відмовити у задоволенні клопотання, оскільки потерпілою не вказано вартість майна на яке вона просить накласти арешт, що виключає визначення співмірності заявлених вимог, не надано відомостей про наявність іншого майна (рухомого чи нерухомого), не зазначено джерел отримання доходів та розмір таких (заробітня плата, пенсія), не надано доказів про намір обвинуваченого відчужити зазначену у заяві квартиру, яка перебуває у його власності.

Керуючись ст.ст. 170, 171 КПК України, ст.ст. 149-150 ЦПК України,

постановив:
У задоволенні клопотання потерпілої ОСОБА_5 про накладання арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить обвинуваченому ОСОБА_7 - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1