Справа № 736/734/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/235/19
Категорія - ч.2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

потерпілого та законного представника потерпілої ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілих ОСОБА_10

прокурора ОСОБА_11

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000040 від 12 лютого 2018 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2018 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хоромне Климівського району Брянської області Російської Федерації, громадянина України, неодруженого, з професійно-технічною освітою, інваліда 3-ї групи, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь :

-районного бюджету 7 758 гривень 82 копійки витрат на лікування потерпілої;

-потерпілого ОСОБА_8 9 409 гривень 89 копійок матеріальної та 100 000 гривень моральної шкоди;

-потерпілої ОСОБА_12 100 000 гривень моральної шкоди та щомісячно 930 гривень 75 копійок грошового відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_13 , до досягнення нею вісімнадцяти років, до 18 квітня 2021 року включно;

-потерпілого ОСОБА_14 100 000 гривень моральної шкоди та щомісячно 930 гривень 75 копійок грошового відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_13 , до досягнення ним вісімнадцяти років, до 14 квітня 2026 року включно;

-потерпілої ОСОБА_15 150 000 гривень моральної шкоди та щомісячно 930 гривень 75 копійок грошового відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_13 , до досягнення нею вісімнадцяти років, до 26 жовтня 2023 року включно;

-потерпілої ОСОБА_9 100 000 гривень моральної шкоди;

-цивільного позивача ОСОБА_16 94 404 гривні матеріальної шкоди;

- держави 7 436 гривень процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом визнано доведеним, що 12 лютого 2018 року, близько 10 год. 15 хв., ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «DAEWOO» моделі «LANOS D4LM500» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по 93 км +450м ділянки дорого Т-25-12, яка проходить між с. Великий Щимель Сновського району Чернігівської області та м. Корюківка Чернігівської області, у напрямку м. Корюківка Чернігівської області, на заокругленій ділянці, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалася, не вибрав безпечної швидкості руху, перед зміною напрямку свого руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого не впорався з керуванням транспортного засобу, порушив вимоги дорожньої розмітки 1.1 та виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення з автомобілем марки «SKODA» моделі «OCTAVIA A5 ELEGANCE» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_17 , який рухався у зустрічному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля марки «DAEWOO» моделі «LANOS D4LM500» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_13 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких загинула на місці події, неповнолітня ОСОБА_15 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. 2.3 б) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріпленням вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, розділ 34 дорожня розмітка п. 1.1 вузька суцільна лінія поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, лінію 1.1 перетинати забороняється, Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що стало причиною та умовою виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди, та знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить призначити у справі судово-психіатричну експертизу з метою встановлення, чи міг він контролювати свої дії та керувати ними під час вчинення злочину, з урахуванням наслідків від травм, отриманих ним у 2003 році. У разі підтвердження висновком експертизи стану його осудності, змінити вирок суду в частині призначеного покарання в бік пом`якшення, застосувати положення ст. 75 КК України та визначити покарання, що не буде пов`язане із позбавленням волі.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що судом не було встановлено у якому стані він перебував на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди. На його думку, він не повинен нести кримінальної відповідальності за даний злочин, оскільки під час його вчинення перебував у несвідомому стані, через стан здоров`я та наявні травми голови міг втратити свідомість. Вважає, що він як водій з великим стажем, на невеликій швидкості, на заокругленій ділянці дороги, не змінюючи напрямку руху, безпричинно не міг просто виїхати на зустрічну смугу та здійснити зіткнення з іншим транспортним засобом.

З урахуванням значної кількості лікарських документів, що підтверджують факт отримання ним тяжких травм голови, а також факт систематичного проходження медичного лікування за наслідками цих травм, наявності інформації, що він вже втрачав свідомість за кермом, суд першої інстанції повинен був перевірити ці дані та призначити експертизу з метою беззаперечного встановлення чи у свідомому стані він перебував та чи дійсно має нести відповідальність за наслідки, що настали.

У разі доведення стану осудності, просить призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Прийняти до уваги, що злочин він вчинив з необережності, не хотів та не бажав настання таких тяжких наслідків, таких як смерть людини. Під час ДТП він також постраждав, отримав середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження та потребує стаціонарного лікування.

В скоєному він щиро розкаюється, активно сприяв у встановленні істини по справі, позитивно характеризується за місцем проживання, не працює, є інвалідом 3-ої групи, має тяжкий стан здоров`я через перенесені у 2003 році травми та щорічно має проходити курс лікування, що буде неможливим в умовах ізоляції від суспільства. Він веде соціальний спосіб життя, підтримує гарні міцні стосунки з рідними, у нього відсутні друзі з антисоціальною поведінкою і ризик повторного вчинення ним кримінального правопорушення оцінюється, як низькій, орган пробації вважає, що його виправлення можливе без позбавлення волі.

Просить врахувати, що він неодноразово намагався відшкодувати шкоду потерпілому в тій сумі, яку дозволяє його матеріальний стан, але потерпілий відмовляється від отримання запропонованої суми, та від грошових переказів. Переконує, що у разі коли суд залишить його на волі, то він зможе заробляти кошти на відшкодування збитків потерпілим.

По справі не встановлено обтяжуючих обставин, лише обставини, що пом`якшують покарання.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили про її задоволення, вважали призначене покарання занадто суворим і просили його змінити у бік пом`якшення, потерпілих, представника потерпілих, які не погодились з доводами апеляційної скарги обвинуваченого та просили залишити її без задоволення, прокурора, який не погодився з доводами сторони обвинувачення та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

За правилами ч.2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, не могла усвідомлювати значення своїх дій або а керувати ними внаслідок психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Як убачається з ксерокопій медичних документів, які зібрані в томі 2 матеріалів кримінальної справи, ОСОБА_6 , у 2003 році, 16 років тому назад, одержав важку кранеоскелетну травму, забій головного мозку з епідуруальною гематомою, через що кожного року одержував лікування в неврологічному відділенні лікарні. При цьому у кожній виписці епікризі зазначено, що хворий в свідомості, адекватний, орієнтований в місці, часі, просторі, однак млявий, швидко втомлюється при спілкуванні.

Судово-психіатрична експертиза обвинуваченому призначається за наявності відомостей, які викликають сумніви щодо його осудності, обмеженої осудності. Отримання тяжкої травми 16 років тому назад та середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, у тому числі закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, не є підставою для сумнівів в осудності обвинуваченого та призначення експертизи.

Після тяжкої травми в 2003 році обвинувачений проходив лікування і перебував у задовільному стані та керував транспортним засобом, в його поведінці не відбулося ніяких змін, щоб судити про інший хворобливий стан психіки. Тим більше, наполягаючи на призначенні психіатричної експертизи, обвинувачений аргументує тим, що він не пам`ятає як виїхав на зустрічну смугу руху, вважає через втрату свідомості.

Згідно показань пасажира автомобіля ОСОБА_15 , обвинувачений ОСОБА_6 усю дорогу до зіткнення розмовляв з її матір`ю, загиблою ОСОБА_13 , відповідно перебував у свідомості.

Крім того, ділянка дороги, де відбулося зіткнення заокруглена, у разі втрати свідомості водієм, автомобіль продовжив рух прямо в ліс, а у даному кримінальному провадженні автомобіль виїхав на заокруглення дороги, де і відбулося зіткнення із зустрічним транспортним засобом.

Підпункт «б» пункту 2.9 Правил дорожнього руху забороняє водієві керувати транспортним засобом у хворобливому стані та у стані стомлення.

Про наявність тяжкої травми голови ОСОБА_6 знав, через втрату свідомості перебував на лікуванні в неврологічному відділенні лікарні в 2016 році, проте продовжував керування транспортним засобом, перевозив пасажирів, а тому повинен відповідати за порушення правил безпеки дорожнього руху на загальних підставах.

З урахуванням вимог Законів України «Про судову експертизу», «Про психіатричну допомогу» та вимог ст. 242 КПК України, підстав для сумнівів у психічній повноцінності обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів не вбачає, так само як і правових підстав для призначення судово-психіатричної експертизи.

За правилами ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Обираючи вид основного та додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував необережний характер порушення правил безпеки дорожнього руху, тяжкість злочину, загибель одного пасажира та травмування іншого, відсутність судимостей, позитивні соціальні зав`язки, сімейний стан обвинуваченого та його стан здоров`я і з урахуванням усіх пом`якшуючих обставин, призначив покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення нових злочинів.

Прохання обвинуваченого ОСОБА_6 про застосування ст. 75 КК України, задоволенню не підлягає, з огляду на характер порушення правил безпеки руху, тяжкість наслідків та позицію потерпілої сторони з приводу міри покарання.

В дорожньо-транспортній пригоді загинула жінка працездатного віку матір трьох дітей. Обвинувачений фактично визнав свою провину, розкаявся, жалкує з приводу наслідків, що наступили, намагався частково відшкодувати шкоду потерпілим, які її не прийняли та не пробачили, не переконавшись у щирості каяття.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 віддають перевагу реальному покаранню ніж отриманню матеріальних благ, а тому і в апеляційній інстанції наполягали на призначенні обвинуваченому суворого покарання.

Односельці обвинуваченого, які клопотали перед судом не позбавляти його волі, не мають реального впливу на його поведінку та перевиховання, лише характеризують як позитивну особистість, що також враховано судом при призначенні покарання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2018 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_18 ОСОБА_19 ОСОБА_20