Ухвала

іменем України

13 серпня 2019 року

м. Київ

справа №161/10178/17

провадження № 51-7255ск18

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 ? адвоката ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2018 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 26 червня 2019 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2018 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі ? КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 26 червня 2019 року вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі захисник засудженого просить змінити рішення судів першої та апеляційної інстанцій, призначивши засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК, тобто звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість та безпідставне незастосування до нього положень ст. 75 КК, на думку колегії суддів Верховного Суду, є необґрунтованими.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, обираючи ОСОБА_4 покарання, суд урахував характер і тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, позитивно характеризується та має на утриманні двох малолітніх дітей. Враховано, як те що потерпіла на суворому покаранні не наполягала, так і ту обставину, що в результаті злочину настала смерть особи. Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК, суд визнав та врахував щире каяття та добровільне відшкодування збитків, а обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

На підставі цих даних суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_4 покаранняу виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, аналогічні доводи щодо суворості призначеного покарання та неправильності застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 75 КК) захисник наводив в апеляційній скарзі, та суд апеляційної інстанції перевірив їх та обґрунтовано визнав безпідставними, зазначивши, що покарання, призначене ОСОБА_6 , є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, підстави для застосування приписів ст. 75 КК відсутні, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Апеляційний суд, залишаючи без зміни вирок суду першої інстанції, відповідно до ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) належним чином мотивував прийняте рішення.Підстав вважати ухвалу апеляційного суду незаконною чи необґрунтованою, на чому наполягає захисник засудженого, колегія суддів не вбачає.

Захід примусу, призначений ОСОБА_6 , відповідає загальним засадам призначення покарання, є достатнім і справедливим, а тому підстави для скасування оскаржуваних рішень з мотивів, наведених у касаційній скарзі захисника ОСОБА_5 , відсутні.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника ОСОБА_5 й доданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 ? адвоката ОСОБА_5 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2018 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 26 червня 2019 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3