ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/1559/17 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1286/19 Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційнускаргупотерпілої ОСОБА_7 на вирок Московського районного суду м.Харкова від 07 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_9 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Московського районного суду м.Харкова від 07 грудня 2018року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, офіційно не працевлаштованого, в силу ст. 89 КК України судимостей не має, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі п. «є» ст. 1 Закон України «Про амністію у 2016», звільнено ОСОБА_9 від відбування основного та додаткового покарання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до ТОВ «АТП Автотранс», ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «АТП Автотранс» на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 7 000 гривень 00коп.
В іншій частині позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.
Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_9 09.12.2015року, приблизно о 09год.10хв., куруючи технічно справним автобусом «Богдан А09202» (Исузу), реєстраційний номер НОМЕР_1 , маршруту 212-Е, який належить ТОВ «АТП» Автотранс», зареєстрованому за адресою: м.Харків, вул. Гольдбергівська, 106, зупинився на вул. Світлій, поблизу будинку №29 м. Харкова та почав проводити висадку-посадку пасажирів. Після закінчення посадки-висадки пасажирів водій ОСОБА_9 в порушення вимог п.п.1.5, 10.1 та 21.4 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
-п.1.5 «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
-п.10.1 «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буду безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
-п.21.4 «водію забороняється починати рух до повного зачинення дверей та відчиняти їх до зупинки транспортного засобу»,
перед початком руху не впевнившись, що його дії є безпечними і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та маючи об`єктивну можливість контролювати закриття дверей автобусу через внутрисалонне дзеркало заднього виду та праве бокове дзеркало заднього виду, не переконався в тому, що це буде безпечним, почав рух до повного зачинення дверей, що привело до випадіння із задньої двері автобусу на проїзну частину пасажира ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в результаті чого ОСОБА_7 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №1315-А/15 від 13.01.2016року заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я, у вигляді закритої травми лівого колінного суглобу у вигляді часткового розриву зовнішньої бокової колатеральної зв`язки, яка привела до розгінальної контрактури суглобу, стійкого больового синдрому. Згідно з висновком комплексної судово-медичної та судово-автотехнічної експертизи №269/5873/10749-КЕ/2016 від 10.11.2016року встановлено, що в даній дорожній ситуації водій автобуса ОСОБА_9 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п.10.1 та 21.4 Правил дорожнього руху України. В даному випадку технічна можливість уникнення травмування пасажира ОСОБА_7 з боку водія автобуса ОСОБА_9 визначалася виконанням ним вимог п.п.10.1 та 21.4 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожній обстановці дії водія автобуса ОСОБА_9 не відповідали вимогам п.п.10.1 та 21.4 Правил дорожнього руху України та заходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з ДТП.
Порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, виразилося в тому, що водій ОСОБА_9 перед початком руху, маючи об`єктивну можливість контролювати закриття дверей автобуса через внутрисалонне дзеркало заднього виду та праве бокове дзеркало заднього виду, не переконався в тому, що це буде безпечним та почав рух до повного зачинення дверей, що привело до випадіння із задньої двері автобуса на проїзну частину пасажира ОСОБА_7 , внаслідок чого їй заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я. Порушення правил дорожнього руху України перебувають у причинному зв`язку з наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Не погодившись з рішенням районного суду потерпіла ОСОБА_7 подалана нього апеляційну скаргу в якій просить скасувати вирок Московського районного суду м.Харкова від 07 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_9 в частині вирішення цивільного позову, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з ТОВ «АТП Автотранс» на корить ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 70758,94 грн. і моральну шкоду в сумі 65000 грн., а разом 135758,94 грн. В решті вирок районного суду залишити без змін.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, потерпіла вказує на те, що від вчиненого злочину їй було завдано матеріалу шкоду в розмірі 70758,94 грн., що підтверджується відповідними доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження. Крім того, їй завдано моральну шкоду, оскільки після отриманих тілесних ушкоджень вона пересувається за допомогою палиць, відчуває тривогу, що спричиняло душевний неспокій, стрес, боязнь до будь-яких поїздок у міському транспорті, у зв`язку з чим вона потребує допомоги сторонніх осіб.
Потерпіла ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі також вказує на те, судом необґрунтовано не враховано обставину, що обтяжує покарання, у виді вчинення злочину щодо особи похилого віку. Сам обвинувачений вину у скоєному не визнав та щиро не розкаявся.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи потерпілої та її представника, які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі; думку прокурора, який вважав необхідним закрити провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.1 ст.286 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України та призначити новий розгляд в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_7 в порядку цивільного судочинства, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_7 підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

До початку апеляційного розгляду до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла заява обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , в якій вони просили провадити перегляд оскаржуваного вироку за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_7 без їх участі та не заперечують проти закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.1 ст.286 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України. Заперечення сторони захисту на апеляційну скаргу потерпілої було подана раніше.

Фактичні обставини кримінального правопорушення і кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.1ст.286 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.
Згідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення не злочину і до набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження волі.
Згідно матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1ст.286 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості та був вчинений обвинуваченим 09 грудня 2015 року.
Санкція ч.1 ст.286 КК України передбачає покарання у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років; арешту на строк до шести місяців; обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Таким чином строки давності, передбачені п.2 ч.1 ст.49 КК України у вигляді трьох років, закінчилисячерез два дні після ухвалення оскаржуваного вироку, а саме 09 грудня 2018 року.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 в своїй заяві від 28 жовтня 2019 року просили закрити провадження у зв`язку із закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, що не є реабілітуючою обставиною, матеріали судового провадження не містять даних про переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування або суду, а також щодо вчинення останнім нового злочину, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування вироку суду першої інстанції, закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 ч.1 ст.286 КК України на підставі п.1 ч.2 ст.284, ст.417 КПК України та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Разом з цим, оскільки кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 ч.1 ст.286 КК Українипідлягає закриттю на підставі ст.ст. 417, 284 ч.1 п.2 КПК України, а потерпіла в своїй апеляційній скарзі ставить питання щодо скасування судового рішення в частині вирішення її цивільного позову про стягнення з ОСОБА_9 та ТОВ «АТП Автотранс» матеріальної та моральної шкоди, колегія суддів під час апеляційного розгляду позбавлена процесуальної можливості перевірити апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 в цій частині.

За таких обставин та з урахуванням того, що застосування до обвинуваченого звільнення від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України не є реабілітуючою обставиною, колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 щодо стягнення на її користь з ОСОБА_9 та ТОВ «АТП Автотранс» матеріальної та моральної шкоди, що обумовлює часткове задоволення поданої апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 417 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Московського районного суду м.Харкова від 07 грудня 2018 року стосовно ОСОБА_9 скасувати.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.1 ст.286 КК України закрити.
Звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України в зв`язку зі спливом строків давності притягнення до відповідальності.
В частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_9 та ТОВ «АТП Автотранс» про стягнення матеріальної та моральної шкоди призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді