ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0001128 за апеляційними скаргами третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2019 року про часткове задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2019 року частково задоволено клопотання слідчої в ОВС СВ Управління СБ України у Дніпропетровській області ОСОБА_9 та накладено арешт на тимчасово вилучене 10.09.2019 при проведенні обшуку у домоволодінні по АДРЕСА_1 майно:
- мобільний телефон білого кольору марки «Samsung», imei: НОМЕР_1 з карткою мобільного оператора « НОМЕР_2 »;
- мобільний телефон чорного кольору марки «Nokia», imei: НОМЕР_3 з карткою мобільного оператора № НОМЕР_4 ;
- жорсткий диск червоно-чорного кольору марки «WD My Passport Ultra», s/n: WX21A35KSZSV;
- мобільний телефон чорного кольору марки «НОМТОМ», imei1: НОМЕР_5 , imei2: НОМЕР_6 з карткою мобільного оператора « НОМЕР_7 »;
- мобільний телефон марки білого кольору «Samsung», imei1: НОМЕР_8 , imei2: НОМЕР_9 , з сім картками оператора мобільного зв`язку № НОМЕР_10 , № НОМЕР_11 ;
- мобільний телефон білого кольору марки «Хiaomi», imei1: НОМЕР_12 , imei2: НОМЕР_13 з карткою мобільного оператора № НОМЕР_14 ;
- мобільний телефон чорного кольору марки «Хiaomi», imei1: НОМЕР_15 , imei2: НОМЕР_16 з карткою мобільного оператора № НОМЕР_17 ;
- мобільний телефон марки «HUAWEI» imei1: НОМЕР_18 , imei2: НОМЕР_19 з карткою мобільного оператора № НОМЕР_20 ;
- ноутбук марки «HP» s/n: 2CE244V1J разом з зарядним пристроєм;
- ноутбук марки «ASUS», s/n: X200MA-KX244H разом з зарядним пристроєм;
- ноутбук марки «ACER», s/n: 3 разом з зарядним пристроєм;
- документи щодо господарської діяльності ТОВ «ІТЄС»;
- файл в якому міститься документація ТОВ «ТАРГАРОН БИЛД», на 1 аркуші;
- файл в якому міститься документація ТОВ «Сіріус», на 2 аркушах;
- файл в якому міститься документація ТОВ «БК Данвіл», на 1 аркуші;
- файл в якому міститься документація ТОВ «БК Данвіл», на 4 аркушах;
- блокнот з резинкою синього кольору з рукописними записами;
- блокнот чорного кольору з рукописними записами;
- експрес накладна ТОВ «Нова Пошта» № 0570;
- експрес накладна ТОВ «Нова Пошта» № 1114;
- експрес накладна ТОВ «Нова Пошта» № 1603;
- експрес накладна ТОВ «Нова Пошта» № 9958, власником якого може бути ОСОБА_10 , шляхом заборони на їх відчуження, розпорядження та користування ними.
В іншій частині вимог клопотання відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що на даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
З цих підстав, з метою запобігання можливості приховування, зникнення, втрати, використання, перетворення, передачі, відчуження речових доказів по кримінальному провадженню, якими є мобільні телефони із сім-картками до них, жорсткий диск, ноутбуки, документи ТОВ «ІТЄС», ТОВ «Таргарон Билд», ТОВ «Сіріус», ТОВ «БК «Данвіл», блокноти із рукописними записами, експрес-накладні ТОВ «Нова Пошта», що вилучені слідчим ОСОБА_11 10 вересня 2019 року при проведенні обшуку у домоволодінні по АДРЕСА_1 , вважаю за можливе накласти на них арешт, у вигляді заборони на відчуження, користування та розпорядження, оскільки однієї заборони на відчуження буде недостатньо для збереження вказаних предметів у незмінному вигляді та не забезпечить можливості проведення експертних досліджень у майбутньому. Арешт на майно накладаю на підставі ч. 3 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування з дотриманням відповідних положень національного законодавства. Через те, що договір оренди нерухомого майна не є доказом вчинення злочину, він не відповідає ознакам речових доказів, що визначені у ст. 98 КПК України, тому клопотання слідчої підлягає частковому задоволенню.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 подали апеляційні скарги, в яких просили поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді та скасувати ухвалу слідчого судді про накладення арешту.

В апеляціях:

- ОСОБА_7 в обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді зазначає, що повний текст ухвали слідчого судді було отримано 18.09.2019 року. Вказує, що строк для апеляційного оскарження було пропущено з поважних причин, тому він підлягає поновленню.
Вказує, що ухвала є незаконною та необгрунтованою і такою, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що ОСОБА_7 не є службовою особою ГУ ДФС у Дніпропетровській області та не має жодного відношення до обставин кримінального правопорушення зазначеного у фабулі. А отже, в розумінні ст.64-2 КПК України ОСОБА_7 є третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт.
Вказує, що майно вилучено у третіх осіб, які не мають жодного відношення до розслідуваного кримінального правопорушення №0001128 та відомостей зазначених у Фабулі, а отже з клопотанням про накладення арешту мав би звернутись прокурор, як то вимагає ч,2 ст. 64-2 КПК України, відповідно до якої третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.
Таким чином, слідчим порушено порядок звернення до суду з клопотанням про накладення арешту на майно третіх осіб, щодо яких вирішується питання про арешт, відповідно до ст. 64-2 КПК України.
Слідчим в клопотанні та додатках до нього, а також в судовому засіданні не було доведено необхідність у застосуванні заходу забезпечення у вигляді арешту майна, єдиний аргумент слідчого, що вилучене майно має значення для досудового розслідування кримінального провадження та містить відомості, які можуть бути використані як докази фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, навіть не навівши жодного аргументу в підтвердження застосування такого заходу забезпечення та співмірності втручання в права та інтереси власника майна, з чим погодився слідчий суддя.
Під час вилучення вказаних речей, слідчим не було належним чином обґрунтовано їх належність до скоєного кримінального правопорушення та можливості збереження на них слідів скоєного кримінального правопорушення, єдиною мотивацією слідчого у вилученні майна була ухвала слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 від 03.09.2019 року у Справі № 200/18888/18 про дозвіл на вилучення мобільних телефонів та комп`ютерної техніки.
Так ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 від 03.09.2019 року у Справі № 200/18888/18 надано дозвіл слідчому на вилучення засобів зв`язку (мобільних телефонів, смартфонів з різноманітними операційними системами тощо), планшетів, наступних осіб - ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , що містять переписку із представниками Соборного управління ГУ ДФС у Дніпропетровській області щодо сприяння та безперешкодного функціонування схеми СІТЬ зазначення сум винагороди представникам Соборного управління ГУ ДФС у Дніпропетровській області за надане сприяння.
Втім, вилучена комп`ютерна техніка не містить бухгалтерської документації та господарської первинної документації для реєстрації суб`єктів господарювання. Також, за можливості, слідчому було надано вільний доступ до комп`ютерної техніки, засобів та мобільних телефонів для проведення огляду та скопіювания необхідної інформації, але в супереч цьому слідчим було прийнято нічим не обґрунтоване та безпідставне рішення про вилучення техніки не зважаючи на відсутність слідів вчиненого кримінального правопорушення на них.
В свою чергу, 11.09.2019 року слідчим винесено постанову, відповідно до ст. 98 КПК України, та зазначені в клопотанні предмети визнано речовими доказами.
Втім, -відсутні будь-які відомості, що перед зверненням слідчого до суду з клопотанням про арешт майна, було проведено огляд, або судово-технічну експертизу (або її призначено) або інші заходи у ході яких було встановлено, що вилучене майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Таким чином, слідчим не було надано належної правової оцінки обставинам кримінального правопорушення, вилучене майно визнано речовими доказами без будь-яких правових підстав, та не надано фактичних (незаперечних) даних щодо скоєного кримінального правопорушення,
А отже, слідчим не було доведено, що данин етап досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчим суддею не було вчинено передбачених законом дій з оцінки доводів клопотання та не було наведено мотиви прийняття аргументів щодо необхідності накладення арешту на зазначене майно.
Також апелянт зазначив, що для накладення арешту у кримінальному провадженні слідчим (прокурором) повинна бути доведена наявність обґрунтованої підозри, чого вимагає ч, 3 ст. 132 КПК України. Тобто слідчий повинен довести зв`язок вчиненого кримінального правопорушення та знаходження предметів, які необхідно вилучити.
Втім, ОСОБА_10 не перебуває у статусі підозрюваного, обвинуваченого та не є особою, яка з силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, чого слідчим суддею при винесенні ухвали про накладення арешту враховано не було.

- ОСОБА_8 в обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді зазначає, що повний текст ухвали слідчого судді було отримано 18.09.2019 року. Вказує, що строк для апеляційного оскарження було пропущено з поважних причин, тому він підлягає поновленню.
Вказує, що ухвала є незаконною та необгрунтованою і такою, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що ОСОБА_8 не є службовою особою ГУ ДФС у Дніпропетровській області та не має жодного відношення до обставин кримінального правопорушення зазначеного у фабулі. А отже, в розумінні ст.64-2 КПК України ОСОБА_8 є третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_8 приводить доводи аналогічні доводам апеляційної скарги ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, думку адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційні скарги та просила їх задовольнити, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Надаючи оцінку правильності висновків слідчого судді, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно наданих матеріалів, в провадженні СВ Управління СБ України у Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001128 від 11.09.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до повідомлення ГВКЗЕ Управління СБ України в Дніпропетровській області невстановлені особи, на території м. Дніпро та Дніпропетровської області, під прикриттям працівників правоохоронних органів та співробітників ГУ ДФС у Дніпропетровській області організували та здійснюють незаконне виробництво з подальшою реалізацією підакцизних товарів, у тому числі алкогольних напоїв, у великих обсягах з підробленими марками акцизного збору.

Разом з тим, в матеріалах кримінального провадження наявні даній, що серед вищевказаних працівників ГУ ДФС у Дніпропетровській області, які сприяють невстановленим особам у незаконній діяльності, пов`язаної з підакцизним товаром, є заступник начальника управління - начальник відділу ГІДВ Соборного управління ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_14 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка, окрім вищевказаної діяльності також зловживаючи своїм службовим становищем за грошову винагороду протягом 2018-2019 рр. допомагає ОСОБА_10 реєструвати підприємства, які в подальшому набувають ознаки фіктивності, та забезпечує їх діяльність з суб`єктами господарювання, у зв`язку з чим здійснюється мінімізація обов`язкових платежів, а здобуті таким чином грошові кошти переводяться у готівку та розподіляються між учасниками злочинної групи.
10 вересня 2019 року у домоволодінні АДРЕСА_1 слідчим СВ УСБ України у Дніпропетровській області ОСОБА_11 , який входить до складу слідчої групи по цьому кримінальному провадженню, проведено обшук, про що складено протокол. Відповідно до копії протоколу обшуку від 10 вересня 2019 року, органом досудового розслідування вилучене те майно, що зазначено слідчою у цьому клопотанні та про накладення арешту на яке подано клопотання слідчому судді. Це клопотання слідчої подано у строк, встановлений ч. 5 ст. 171 КПК України, тобто протягом 48 годин після проведення обшуку та вилучення майна.
Через те, що дозвіл на проведення обшуку слідчій надавався в тому числі і з метою відшукання доказів можливої злочинної діяльності ОСОБА_10 , оскільки щодо нього слідством зібрано відомості про причетність до вчинення злочину, вважаю його заперечення щодо володіння вилученим майном лише обраним ним способом захисту. На момент розгляду клопотання у слідчого судді відомості про іншого власника цього майна відсутні.
Постановою слідчого СВ УСБ України у Дніпропетровській області ОСОБА_15 вилучені в ході обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 речі та документи визнано речовими доказами по кримінальному провадженню № 0001128.
Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вилучене майно є предметом кримінального правопорушення, відповідає ст. 98 КПК України, може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, арешт на це майно слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.
Згідно із вимогами ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.
Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.
Слідчий суддя, встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, крім того вилучене майно в ході проведення у домоволодінні АДРЕСА_1 , визнане речовими доказами згідно постанови слідчого СВ УСБ України в Дніпропетровській області ОСОБА_15 від 11.09.2019 року.
Вказане свідчить, всупереч доводам апелянта, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_8 , ОСОБА_7 оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна призведе до його відчуження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Вказане спростовує доводи апеляційної скарги щодо відсутності правової підстави накладення арешту на зазначене у клопотанні детектива майно та відсутності причетності даного майна до кримінального правопорушення.
Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали слідчого судді є непереконливими, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла остаточного висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, слідчий суддя суду першої інстанції правомірно наклав арешт на зазначене в клопотанні детектива майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги третіх осіб, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2019 року про часткове задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4