Справа № 565/764/13-к
Провадження № 1-в/565/55/19
У Х В А Л А

12 грудня 2019 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області у складі судді ОСОБА_1 , розглянувши клопотання ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 000041 у якому засуджено ОСОБА_3 за п.п. 4, 6, 11, 12 ч.2 ст. 115 КК України, ОСОБА_4 за п.п. 6, 11, 12 ч.2 ст. 115 КК України, ОСОБА_5 за п.п. 4, 6, 11, 12 ч.2 ст. 115 КК України, ОСОБА_6 за п.п. 4, 6, 11, 12 ч.2 ст. 115 КК України, ОСОБА_7 за п.п. 4, 6, 11, 12 ч.2 ст. 115 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

11.12.2019 року до Кузнецовського міського суду Рівненської області надійшло клопотання ОСОБА_2 від 10.12.2019 року у порядку п. 14 ч.1 ст. 537 КПК України, щодо вирішення питання пов`язаного із виконанням вироку.
У клопотанні просить постановити ухвалу, якою визнати автомобіль її власністю, виключивши його з конфіскації згідно з вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 27.05.2014 року.
В обґрунтування клопотання посилається на те, що вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 27.05.2014 року, яким серед іншого вирішено долю речового доказу та конфісковано автомобіль марки Mitsubishi ASX 1.6 MT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску. В клопотанні наводить доводи про те, що вона є власником цього автомобіля.
Отже, з викладеного вбачається, що особа ОСОБА_2 , яка не є учасником кримінального провадження намагається захистити право власності та виник спір про право власності.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Таким чином вирішення спорів щодо права власності на річ не входить до завдань кримінального провадження.
Така ж позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі №643/3614/17 (провадження №14-479цс19). Зокрема, Верховний Суд встановив, що позивачі звернулися до суду з вимогою про скасування арешту належного їм нерухомого майна, який було накладено постановою прокуратури в межах кримінального провадження за обвинуваченням особи, якій спірна квартира не належить.
Місцевий суд задовольнив позов, а суд апеляційної інстанції скасував це рішення і закрив провадження у справі, зазначивши, що питання зняття арешту, накладеного в межах кримінального провадження, повинно вирішуватися в порядку КПК України і не може бути предметом розгляду в порядку цивільного судочинства.
Вирішуючи питання юрисдикційної належності спору, Велика Палата Верховного Суду виходила з таких міркувань. У межах кримінальної справи позивачі не набували процесуального становища підозрюваних, обвинувачених, а як власники майна чинним на той час КПК України 1960 року не були наділені процесуальним правом ініціювати питання про звільнення його з-під арешту.
З огляду на викладене, а також на втрату чинності КПК України 1960 року, тривалий час після закриття справи, істотні організаційні та кадрові зміни, що відбулися у правоохоронних органах, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вирішення питання про припинення втручання у право власності позивачів шляхом звернення до слідчого або прокурора на підставі КПК України 1960 року очевидно не буде ефективним способом захисту порушеного права.
Також Верховний Суд зазначив, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, які ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають із цивільних правовідносин та відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Натомість вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.
Отже, з урахуванням завдань кримінального провадження та викладеної позиції Верховного Суду клопотання ОСОБА_2 не може бути розглянуте в порядку визначеному для кримінального провадження, в якому звернулась заявниця, та підлягає розгляду судом цивільної юрисдикції.
Нормами Кримінального процесуального кодексу України не визначено, яке рішення повинен прийняти суд у випадку встановлення непідсудності поданого клопотання. Відповідно до ч.6 ст. 9 КПК України, у випадку, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК України.
Згідно із ст. 21 КПК України, кожному гарантується право нас праведливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Якщо інше не передбачено цим Кодексом, здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час кримінального провадження порушуються її права, гарантовані Конституцією України та міжнародними договорами України.
З урахуванням наведених положень та враховуючи, що у випадку недотримання суб`єктом звернення правил підсудності, суд не здійснює розгляд по суті клопотання, з метою забезпечити права суб`єкта звернення на доступ до правосуддя до належного суду, суд доходить висновку про наявність підстав для повернення поданого клопотання заявнику.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 21, 370-372, 392, 395, 537, 539 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Повернути ОСОБА_2 клопотання про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку від 10.12.2019 року.
Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1