Справа № 203/3341/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2019 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро клопотання старшого слідчого відділу розслідувань особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 , про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0000613,-

ВСТАНОВИВ:

Відділом розслідувань особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000613, відомості за яким внесені до ЄРДР 08.08.2019 року за ч.2 ст.189 КК України, за фактом вимагання, вчиненого за попередньою змовою групою осіб чужого майна, поєднаного з погрозами фізичною розправою над членами родини потерпілого ОСОБА_4 .
В наданому клопотанні, погодженому прокурором, слідчий просив накласти арешт на майно та грошові кошти, що було виявлено та вилучено під час проведення санкціонованого обшуку в квартирі АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_5 .
Відповідно ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів такого забезпечення є арешт майна.
Частинами 1,3 ст.132 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно ч.ч.1,2 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст.170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч.6 ст.170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Звертаючись з клопотання про накладення арешту на майно та грошові кошти, що були виявлені та вилучені під час проведення санкціонованого обшуку в квартирі АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_5 , слідчий посилався на те, останні є речовими доказами, оскільки містять відомості, які можуть бути використані в якості доказу обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Проте, у відповідності до вимог ч.2 ст.171 КПК України, слідчий не навів будь-яких фактів та доказів тому, що вилучене майно перебувало у володінні, користуванні або розпорядженні ОСОБА_5 . В той час, як з матеріалів справи вбачається, що квартира в якій проводився обшуку належить іншій особі, що є співмешканкою ОСОБА_5 та яка була присутня під час проведення обшуку.
При цьому, з протоколу обшуку вбачається, що під час проведення останнього була присутня адвокат ОСОБА_6 , якою було в письмовому вигляді викладені зауваження на окремому аркуші, засвідчені копії яких до клопотання про арешт майна не долучено.
Також слідчим не надано документів щодо права власності на вилучене майно; не зазначено та не надано документів, які б свідчили про те, який статус ОСОБА_5 має у кримінальному провадженні, зокрема, чи є він підозрюваним або свідком та інш.; не зазначено відносно кожної речі які вони може мати доказове значення у кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин останнього, чи є вони об`єктом, знаряддям, засобом вчиненого злочину, які сліди злочину мають або можуть мати на собі.
За вказаних обставин слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не відповідає вимогам п.п.1,3 ч.2 ст.171 КПК України та на підставі ч.3 ст.172 КПК України підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків в строк, протягом 72-х годин з моменту постановлення ухвали.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.131,132,170,171,172,175,309,369-372 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого відділу розслідувань особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 , про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0000613 повернути прокурору на підставі ч.3 ст.172 КПК України, для усунення недоліків в строк, протягом 72-х годин з моменту постановлення вказаної узвали.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її винесення.

Слідчий суддя ОСОБА_1