Дата документу 17.10.2019 Справа № 320/1461/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/1462/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1283/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Веселе Веселівського р-ну Запорізької області, громадянина України, не одруженого, який має середню освіту, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 16 грудня 2010 року вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області за ст.115 ч.2 п.4, ст.115 ч.2 п.6, ст.115 ч.2 п.12, ст.187 ч.4, ст.70 КК України до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 19 лютого 2014 року вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області за ст.187 ч.4, ст.121 ч.2, ст.152 ч.1, ст.70 КК України до 10 років позбавлення волі. На підставі ст.70 ч.4 КК України з урахуванням вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 грудня 2010 року, остаточно призначено 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився 22 вересня 2017 року по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 .

Захисник адвокат ОСОБА_8 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 травня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Строк відбування покарання постановлено обчислювати з 12 лютого 2019 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишено без змін до дня набрання вироком суду законної сили.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Свої вимоги мотивує тим, що суд не взяв до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину, давав показання, чим сприяв прискоренню розгляду кримінального провадження, щиро розкаявся, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання.

Окрім того, судом не обґрунтовано в якості обтяжуючої обставини визнано стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого, оскільки в матеріалах справи відсутній Акт медичного огляду останнього.

Під час судових дебатів прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, проте суд призначив більш суворе покарання.

Згідно з вироком суду, 06 лютого 2019 року, приблизно о 20-00 годині, перебуваючи біля приміщення Мелітопольської районної державної адміністрації, розташованої по вул.Івана Алексєєва,5 в м.Мелітополі, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, із застосуванням фізичного насильства, яке виразилось в утриманні ОСОБА_9 за шию, що фактично позбавляло її свободи пересування, та з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, відвів ОСОБА_9 у бік теплотраси, де висловив вимогу передати йому цінні речі, та з метою залякування і подолання опору, наніс декілька ударів рукою в обличчя потерпілій. Після цього ОСОБА_9 , в силу свого безпорадного стану, погрози та застосування фізичного насильства, передала ОСОБА_6 мобільний телефон «Huawei Y6 Pro (TIT-U02)», в корпусі золотистого кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 ; IMEI 2: НОМЕР_2 , вартістю 3699 гривень, та грошові кошти в сумі 300 грн, внаслідок чого ОСОБА_6 відкрито викрав вказане майно та з ним з місця події втік, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_9 на загальну суму 3 999 гривень.

Заслухавши доповідь судді; захисника-адвоката ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити оскаржуваний вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.186 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про суворість призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який законом віднесено до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за умисні в т.ч. корисливі злочини, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, знову вчинив умисний злочин з корисливих мотивів, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги захисника правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції та стали підставою для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк наближений до мінімального, передбаченого санкцією ч.2 ст.186 КК України.

Твердження захисника про те, що суд необґрунтовано в якості обтяжуючої обставини визнав стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого, також є безпідставними, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 не оспорював обставини викладені в обвинувальному акті, в тому числі обвинувачений у своїх показаннях підтвердив, що вчиняючи злочин, він перебував у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за умисні, вт.ч. корисливі особливо тяжкі злочини, судимості не зняті і не погашені у встановленому законом порядку, після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив тяжкий злочин, ніде не працює, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного покарання.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія судді,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 травня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.186 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4