МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/812/835/19 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 331 КПК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2019 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в рамках кримінального провадження № 0002025 матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 серпня 2019 року, якою у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красноармійськ Саратовської області Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- продовжено строк тримання під вартою.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,

обвинувачений ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги обвинуваченого.
Просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 серпня 2019 рокупродовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 28 жовтня 2019 року.

Узагальнені доводи апеляційної скарги обвинуваченого.
Зазначає, що повне визнання вини та щире каяття, перебування під вартою більше мінімального строку відбуття покарання, його важка хвороба та інвалідність матері, є підставами для обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Зобов`язується приходити на судові засідання і не переховуватись від суду.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
В провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 та інших обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 186, частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 15 і частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 309, частиною 2 статті 310, частиною 1 статті 186 КК України.
Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що ризики переховування від органів досудового розслідування і суду та вчинення інших кримінальних правопорушень продовжують існувати.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваної ухвали, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, вивчивши надані судом першої інстанції копії матеріалів, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження № 0002025 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 186, частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 15 і частиною 2 статті 185 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішення питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
Для забезпечення своєчасної та оперативної перевірки законності та обґрунтованості тримання ОСОБА_6 під вартою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у скороченому порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, визначені при застосуванні ОСОБА_6 даного запобіжного заходу, не зменшились.
Так, судом вірно встановлено, що ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, які відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжкого злочину, раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, не працює, заходів до працевлаштування не вживав, постійного джерела прибутку не має, характеризується посередньо.
Наведені обставини дають можливість припускати, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчать про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України.

Посилання апелянта на хворобу, як безумовну підставу для зміни запобіжного заходу є неслушним виходячи з наступного.
Медична частина державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим. Вона включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Надання ув`язненим і засудженим невідкладної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині СІЗО, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525.

Будь яких доказів того, що працівники ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» відмовлять ОСОБА_6 у наданні спеціалізованого лікування в умовах ізолятора, матеріали не містять.

Окрім того, як свідчить надана обвинуваченим ОСОБА_6 медична довідка, медичною частиною СІЗО м. Миколаєва вживаються заходи щодо госпіталізації останнього.
Також, є неслушними доводи обвинуваченого про піклування за матір`ю інвалідом 1-ї групи, оскільки надані судом матеріали таких даних не містять.

З урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Беручи до уваги доведеність обґрунтованість підозри, ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винним у вчиненні злочину, апеляційний суд не знаходить підстав для змінити запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 з тримання під вартою на більш м`яких запобіжний захід, про що просить апелянт.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційних скарг.
Керуючись статтями 7, 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 серпня 2019 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: