УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 638/17649/18

Провадження № 1-кп/638/1063/19

12.06.2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова обвинувальні акти у кримінальному провадженні, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 26.10.2018 р. №0004114 за підозрою:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харків, українець, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, не працюючий, раніше судимий, який зареєстрований та фактично мешкає: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення-злочину передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, -
встановив:
30.11.2018 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з Харківської місцевої прокуратури №1 Харківської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, зареєстрованому в ЄДР 26.10.2018 р. №0004114 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення-злочину передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.11.2018 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 26.01.2019 року.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строків тримання під вартою.
Обвинувачений та його захисник проти продовження строків тримання під вартою заперечував та просив змінити запобіжний захід.
Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, приходить до наступних висновків.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Оцінюючи сукупність обставин, враховуючи особу підозрюваного, який раніше не судимий, офіційних доходів не має, наявні підстави вважати, що знаходячись на волі підозрюваний може продовжити злочинну діяльність, переховуватися від органів досудового розслідування та суду, приймаючи до уваги невідворотність покарання, яке загрожує останньому за скоєння тяжкого кримінального правопорушення, а тому, суд вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та обирає для нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк» проти України).
Відповідно до п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, в даному випадку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, в цьому полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ. Враховуючи покарання, яке передбачено за вказане правопорушення, існує ризик того, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, окрім того, існує ризик вчинення інших злочинів.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Також, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Враховуючи вищевикладене, станом на день проведення засідання суду не надано жодних доказів про усунення ризиків, які б послужили підставою для обрання запобіжного заходу, а також обставин, які перешкоджають триманню обвинуваченого під вартою. Факт невизнання обвинуваченим своєї провини, сам по собі не може служити підставою для зміни обраного запобіжного заходу.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам передбаченим п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Виходячи з викладеного суд вважає, що строк тримання під вартою ОСОБА_5 слід продовжити на 60 діб.
Підстав для проведення закритого судового засідання не встановлено. В підготовчому засіданні визначено дату та місце проведення судового розгляду, коло осіб, які братимуть участь в судовому розгляді, вирішені заявлені клопотання.
Враховуючи, що всі необхідні дії для підготовки судового розгляду виконано, суд вважає за можливе призначити справу до судового розгляду.
Керуючись ст. ст. 314 -317 КПК України, суд, -
постановив:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 - задовольнити.
Продовжити ОСОБА_5 строк тримання під вартою до 10.08.2019 року.

Головуючий ОСОБА_1