Номер провадження: 11-сс/813/1143/19
Номер справи місцевого суду: 522/2687/19 1-кс/522/2751/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участі: прокурора ОСОБА_7 ,
заявників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 із змінами та доповненнями на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.05.2019 року, якою було задоволено скаргу ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на постанову прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 про визначення територіальної підсудності у кримінальному провадженні №0004626 від 02.06.2014 року,
встановив:
Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено скаргу ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , на постанову прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 про визначення територіальної підсудності у кримінальному провадженні №0004626 від 02.06.2014 р.
На вказану ухвалу слідчого судді від 02.05.2019 року прокурором ОСОБА_7 засобами поштового зв`язку 06.05.2019 року подана апеляційна скарга, в якій він зазначив, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною, постановленою всупереч наданим йому повноваженням, з огляду на що прокурор просив скасувати ухвалу слідчого судді та повернути матеріали за скаргою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до суду першої інстанції для призначення нового судового розгляду.
11.05.2019 року протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 розподілено колегії суддів у складі: ОСОБА_10 (суддя-доповідач), ОСОБА_11 , ОСОБА_12
16.05.2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду прийнято самовідводи суддів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в зазначеному апеляційному проваджені, а матеріали провадження передані до апарату Одеського апеляційного суду для здійснення повторного автоматизованого розподілу згідно з положеннями ст. 35 КПК України.
21.05.2019 року прокурором ОСОБА_7 подані зміни та доповнення до раніше поданої ним апеляційної скарги, в яких він просив скасувати ухвалу слідчого судді від 02.05.2019 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 22.05.2019 року провадження розподілено колегії суддів у складі: ОСОБА_13 (суддя-доповідач), ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.05.2019 року задоволено заяви суддів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про самовідвід від розгляду матеріалів справи за апеляційною скаргою прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.05.2019 року та матеріали провадження передані до апарату Одеського апеляційного суду для здійснення повторного автоматизованого розподілу згідно з положеннями ст. 35 КПК України.
В подальшому, у зв`язку з неможливістю автоматизованого розподілу судової справи між суддями, призначення суддів не відбулося, у зв`язку з відсутністю потрібної кількості суддів, які мають право приймати участь у даному провадженні, 10.06.2019 року провадження за апеляційною скаргою прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.05.2019 року направлено до Верховного Суду для вирішення питання про направлення кримінального провадження до найбільш територіально наближеного апеляційного суду.
Ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 18.06.2019 року подання Одеського апеляційного суду про направлення матеріалів вказаного кримінального провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого, залишено без задоволення, а матеріали провадження повернуті до Одеського апеляційного суду.
17.07.2019 року повторно матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді від 02.05.2019 року спрямовані до Верховного Суду для їх направлення до найбільш територіально наближеного апеляційного суду, у зв`язку з неможливістю автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
Ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 25.07.2019 року відмовлено у задоволенні подання Одеського апеляційного суду за скаргою прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.05.2019 року, якою було задоволено скаргу ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про скасування постанови прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 від 11.12.2018 року про визначення місця вчинення кримінального правопорушення у межах кримінального провадження №0004626 від 02.06.2014 року.
16.09.2019 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями кримінальне провадження розподілено колегії суддів у складі судді ОСОБА_2 (суддя-доповідач), ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та провадження призначене до розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , який наполягав на вимогах своєї апеляційної скарги, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про наступне.
Відповідно до ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Разом з тим, ст. 309 КПК України не передбачає права оскарження ухвал слідчого судді про скасування постанови про визначення територіальної підслідності у кримінальному провадженні.
Однак, відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 12 жовтня 2017 року (справа №757/49263/15-к): «У разі постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінальними процесуальними нормами, до яких відсилають положення ч. 3 ст. 309 КПК України, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці її законності, посилаючись на приписи ч. 4 ст. 399 КПК України. Право на апеляційне оскарження такого судового рішення підлягає забезпеченню на підставі п. 17 ч. 1 ст. 7 КПК України та ч. 1 ст. 24 КПК України, які його гарантують, з огляду на положення ч. 6 ст. 9 КПК України, яка встановлює, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України».
Частиною 1 ст. 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Параграфом першим Глави 26 КПК України передбачений порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування.
Згідно з приписами ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора:
1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;
2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;
3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;
4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;
5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;
6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;
7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;
8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником;
9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником.
10) повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником;
11) відмова слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.
Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.
Під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбачені пунктами 5 та 6 частини першої цієї статті.
Отже, положеннями наведеної норми кримінального процесуального закону, визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені певні рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, та постанова про визначення місця вчинення кримінального правопорушення не входить до цього переліку.
Під час апеляційного розгляду скарги колегія суддів враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.
При цьому, як вбачається із заяви ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , останні звернулись зі скаргою до слідчого судді саме на рішення у формі постанови від 11.12.2018 року прокурора ОСОБА_7 та в прохальній частині скарги просили скасувати його постанову від 11.12.2018 року, яка відповідно до матеріалів провадження визначала місце вчинення кримінального правопорушення (т. 1 а.п. 49), що у тлумаченні положень ст. 218 КПК України є визначенням підслідності кримінального провадження.
В свою чергу, відповідно до ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений в тому числі доручати органу досудового розслідування проведення досудового розслідування та приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження та продовження строків досудового розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом.
При цьому, положеннями ч. 2 ст. 218 КПК України визначено, якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він проводить розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність.
А ч. 5 цієї ж норми встановлено, що спори про підслідність вирішує керівник органу прокуратури вищого рівня. Тобто, вирішення цього питання жодним чином не відноситься до компетенції слідчого судді.
Положеннями ч. 4 ст. 304 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.
Із аналізу вищезазначених норм слідує, що слідчий суддя за скаргою на постанову про визначення підслідності мав прийняти рішення про відмову у відкритті провадження по ній.
Натомість, в своїй ухвалі слідчий суддя вийшов за межі наданих йому повноважень та прийняв рішення про задоволення скарги ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та скасував постанову про визначення територіальної підслідності (про визначення місця вчинення кримінального правопорушення) у кримінальному провадженні №0004626 від 02.06.2014 р., яке не передбачено вимогами кримінального процесуального закону України.
На підставі вищенаведеного, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що слідчий суддя у даному випадку допустив грубе порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування судового рішення.
Відповідно до статей 409, 412 КПК України судове рішення підлягає скасуванню, якщо суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Частиною 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 24, 303, 304, 307, 309, 370, 392, 399,403, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.05.2019 року, якою було задоволено скаргу ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на постанову прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 про визначення територіальної підсудності у кримінальному провадженні №0004626 від 02.06.2014 року - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про скасування постанови прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 від 11.12.2018 року про визначення місця вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0004626 від 02.06.2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4