Дата документу 15.08.2019 Справа № 335/8065/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/770/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 335/8065/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2019 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу.

Застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 26 липня 2019 року до 23 вересня 2019 року включно.

Встановлено ОСОБА_8 заставу в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 96000 гривень, яка може бути внесена протягом строку дії запобіжного заходу.

Після внесення застави і звільнення з-під варти ухвалено покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України: не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, та місця роботи; прибувати до слідчого, прокурора в суд за першою вимогою.

Згідно зі змістом судового рішення, слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням процесуального керівника звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.07.2019 року приблизно о 21 годині 35 хвилин, водій ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 2107», д.н. НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул. Таврійської в с. Велика Білозерка Запорізької області з боку вул. Гоголя в напрямку вул. Лугової. В цей же час, на проїзній частині знаходився пішохід ОСОБА_10 . Продовжуючи рух, водій ОСОБА_8 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода ОСОБА_10 , маючи при цьому технічну можливість запобігти наїзду на нього, відповідних заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди не вжив, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 .

Своїми діями ОСОБА_8 порушив вимоги п.п.2.9 а, 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 помер в медичному закладі.

Крім цього, 22.07.2019 року, приблизно о 21 годині 35 хвилин, водій ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в результаті наїзду на пішохода ОСОБА_10 , поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, в якому він внаслідок безпорадного стану був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження.

Враховуючи дані про особу підозрюваного та обсяг пред`явленої підозри, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Слідчий суддя вважав за неможливе застосувати до ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, про який зазначав захисник, оскільки більш м`який запобіжний захід не відповідатиме тяжкості злочинів, у вчиненні яких підозрюється останній, а також не зможе у повній мірі запобігти ризику, визначеному п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Також слідчий суддя дійшов висновку про необхідність визначення розміру застави з огляду на характер вчиненого діяння, яке не вбачається на даному етапі як умисне, а також виходячи з даних про особу ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, даний запобіжний захід є надто суворим та до підозрюваного можливо було застосувати запобіжний захід не пов`язаний з обмеженням волі. В обґрунтування доводів зазначає, що клопотання слідчого має лише припущення щодо порушення підозрюваним Правил дорожнього руху та не враховують всі обставини подій: темна пора доби, сліди гальмування та траєкторія руху автомобіля посередині дороги, неосвітлена дільниця дороги та наявність двох дерев на узбіччі дороги, де трапився наїзд, темний одяг потерпілого. Експертиза з питань механізму ДТП відсутня. Огляд підозрюваного на стан алкогольного сп`яніння не був проведений належним чином, у нього навіть не брали аналіз крові. Згідно матеріалів справи підозрюваний вжив до 2 л пива до 12-00 години 22.07.2019 року, а ДТП трапилась в 21-35 годину 22.07.2019 року. Така концентрація пива не могла дати виявлений при обстеженні підозрюваного результат. Під час досудового розслідування не встановлено вживання, крім пива, інших алкогольних напоїв до ДТП. Залишилося поза увагою суду і вживання підозрюваного алкоголю вже після ДТП.

Крім того, підозрюваний дізнався про те, що він наїхав на людину тільки від співробітників поліції. В час, коли трапилося ДТП, підозрюваний почув удар, вийшов із автомобіля та оглянув місце навколо і нічого не побачив. Згідно протоколу огляду місця події та інших матеріалів досудового розслідування, потерпілий після ДТП знаходився в лежачому стані, на відстані 2,4 м від узбіччя дороги на трав`яному покрові, був в темному одязі. Від місця знаходження автомобіля після його зупинки також була певна відстань, яка в темну пору доби не дала можливості розгледіти потерпілого. Слідчий суддя не врахував та не дав оцінки обставинам, при яких трапилось ДТП, розташування автомобілю, потерпілого, його одягу.

Вказує, що слідчим суддею не було враховано, що підозрюваний раніше не судимий, співпрацював зі слідством, являючись на всі виклики до слідчого, приймав участь в слідчих діях, проходив обстеження, самостійно прибув за вимогою слідчого, навіть не маючи повістки або виклику суду на судове засідання при обранні запобіжного заходу. Підозрюваний не вчиняв жодних дій, направлених на ремонт, знищення будь-яких пошкоджень на автомобілі, не ховав і сам автомобіль, який після ДТП знаходився у звичному для нього місці у дворі будинку, в якому він постійно проживає. Також підозрюваний не вчиняв дій на виїзд з постійного місця проживання. Не переховувався від слідства, а знаходився у будинку, де постійно поживає і де зазвичай зберігає свій автомобіль. Він має постійне місце проживання, за яким проживає разом з дружиною та малолітньою дитиною, працює, знаходиться на обліку у лікаря невролога та за станом здоров`я постійно отримує лікарські препарати.

Звертає увагу, що прокурор не навів доказів, що при застосуванні менш суворого запобіжного заходу, і таким чином наявності контролю з боку правоохоронних органів за поведінкою та діями підозрюваного, підозрюваний має якісь наміри продовжувати або вчиняти протиправні дії, переховуватися від слідства та суду. Зазначені ризики не підтверджуються жодним доказом. Єдиний аргумент сторони обвинувачення, це підозра у вчиненні кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному запобіжний захід не пов`язаний з обмеженням волі.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; захисника-адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив ухвалу слідчого судді скасувати і обрати підозрюваному запобіжний захід не пов`язаний з обмеженням волі; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Згідно з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

На думку колегії суддів, слідчий суддя цих вимог закону дотримався.

Так, з наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора, слідчого та з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України, слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_8 , дані про його особу в їх сукупності, тяжкість покарання що загрожує, а також конкретні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про достатність підстав вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» обґрунтована підозра передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року» термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів, підозра у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Наявні у провадженні докази вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому злочинів, у об`ємі як вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг вчинити злочин, слідчий суддя оцінив надані стороною обвинувачення докази на предмет їхньої достатності, а доводи сторони захисту про непричетність ОСОБА_8 до вчинення злочинів мають перевірятися органом досудового розслідування у встановленому законом порядку.

Крім того, до завдань суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже доводи захисника про те, що слідчий суддя не врахував та не дав оцінки обставинам, при яких трапилось ДТП, розташування автомобілю, потерпілого, його одягу, стану підозрюваного, є безпідставними, оскільки порушені автором апеляційної скарги питання вирішуються на інших стадіях кримінального провадження.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя встановив, що доводи зазначені у ньому є обґрунтованими, а заявлені у клопотанні ризики на даний час існують.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року.

Між тим, колегія суддів вважає, що ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового вироку, та це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення, тобто суд повинен враховувати, зокрема, особистість обвинуваченого.

При прийнятті рішення слідчий суддя цілком обґрунтовано врахував, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які законом віднесено до категорії злочинів невеликої тяжкості та тяжких злочинів, а також дані про його особу, який раніше не судимий, вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння та зник з місця вчинення ДТП, при цьому залишив потерпілого в небезпеці, який потім помер у медичному закладі, що дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки він підозрюється у вчиненні у тому числі тяжкого кримінального правопорушення, що призвело до загибелі потерпілого, а тому існує об`єктивна загроза його втечі, а обізнаність про адресу проживання потерпілих робить надто високим ризик незаконного впливу на них збоку підозрюваного.

Також слідчим суддею було враховано дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину, працює. Між тим, доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування та щодо наявності у підозрюваного постійного місця проживання та малолітньої дитини на утриманні не спростовують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на момент розгляду слідчим суддею клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказані обставини можуть бути враховані при розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу в порядку ст.201 КПК України.

Згідно з положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Окремо слід зазначити, що зміст апеляційних вимог зводиться в більшій мірі до неправильної, на переконання захисника, оцінки слідчим суддею доказів на підтвердження вини ОСОБА_8 , однак насправді слідчим суддею не досліджувалось питання щодо вини підозрюваного (яке досліджується при розгляді провадження по суті), а на теперішній стадії процесу (вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу) перевірялися обставини щодо обґрунтованості підозри.

Таким чином, слідчим суддею зазначеним обставинам при розгляді клопотання слідчого було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини і вони обґрунтовано покладені в обґрунтування висновку про наявність підстав для обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недоцільним, так як вони не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного та цього не може бути достатнім для запобігання зазначених ризиків.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, на думку колегії суддів, правильність висновків слідчого судді не спростовують, тому підстав для задоволення цієї скарги не вбачається.

Визначений слідчим суддею розмір застави, який передбачено ч.5 ст.182 КПК України, є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_8 обов`язків, передбачених КПК України, свідчить про розв`язання слідчим суддею питання щодо альтернативного запобіжного заходу.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу та застосовано до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 26 липня 2019 року до 23 вересня 2019 року включно, з визначенням застави в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 96000 гривень, - залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4