Роздільнянський районний суд Одеської області
У Х В А Л А
Справа № 511/411/19

Номер провадження: 1-кс/511/503/19

17.07.2019 року слідчий суддя Роздільнянського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого,-
ВСТАНОВИВ:
15.07.2019 року заявник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 07 травня 2019 року про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню №000035, внесеному до ЄРДР 03.11.2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.239 КК України.
Свою скаргу заявник обґрунтував тим, що 07.05.2019 року слідчим було винесено вищезазначену постанову, однак, заявник не може погодитися з вказаним рішенням слідчого, оскільки воно прийнято з порушенням вимог діючого законодавства та підлягає скасуванню, оскільки взагалі не ґрунтується на вимогах діючого кримінально-процесуального закону та у будь-якому разі, є передчасним під час здійснення кримінального провадження за такими фактичними обставинами та попередньою кваліфікацією. Так, всупереч положенням КПК України, оскаржувана постанова є невмотивована та необґрунтована і не містить змісту обставин, які були підставами для її прийняття, мотиви її прийняття та їх обґрунтування, а зазначення вказаного, без посилання на будь-які докази. Вважає, що предметом даного злочину виступають землі будь-якого цільового призначення. В результаті злочинних дій ОСОБА_5 постраждали його законні права та інтереси, йому була заподіяна матеріальна та моральна шкода, погіршився стан здоров`я, тому вважає, що його слід визнати потерпілим по даному кримінальному провадженню. Просить скасувати постанову слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 07 травня 2019 року у кримінальному провадженні №000035, внесеному до ЄРДР 03.11.2017 року, про відмову у визнанні потерпілим та зобов`язати слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 визнати його, ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №000035 від 03.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України.
15.07.2019 року відкрито провадження за вищезазначеною скаргою.
В судовому засіданні заявник свою скаргу підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в неї. Додатково зазначив, що копію постанови від 07.05.2019 року слідчим СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим по кримінальному провадженню №000035, внесеному до ЄРДР 03.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України не було йому направлено, а отримав він її тыльки 12.07.2019 року, тому строк на оскарження не порушив.
Слідчий у судове засідання не з`явився, про час розгляду скарги повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяви або клопотання від неї не надходили.
Згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
Вивчивши та дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного.
Згідно з ч.1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
В судовому засіданні встановлено, що в провадженні СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження, яке внесено до ЄРДР за №000035 від 03.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України.
23.02.2019 року постановою слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні за №000035 від 03.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України.
Ухвалою слідчого судді Великомихайлівського районного суду від 23.04.2019 року постанова слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 скасована та слідчого зобов`язано повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про визнання його потерпілим.
07.05.2019 року постановою слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні за №000035 від 03.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України.
Статтею 303 КПК України передбачені конкретні види бездіяльності слідчого чи прокурора, конкретні процесуальні рішення цих посадових осіб, а також конкретні слідчі дії, які можуть бути оскаржені до слідчого судді.
В ч. 1 ст. 303 КПК України міститься вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності прокурора та слідчого, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні. Вказаний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Так, згідно п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені:
- рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
Положеннями частин 1 та 2 статті 55 КПК України передбачено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
У той же час, за змістом ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим. В такому випадку, оскарженню підлягає саме така постанова на підставі п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України.
Процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України рішення слідчого приймається виключно у формі постанови.
Постанова слідчого, прокурора складається з обов`язкових частин, передбачених ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього кодексу.
Дослідивши постанову слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 07.05.2019 року про відмову у задоволенні клопотання щодо визнання потерпілим на предмет її обґрунтованості та вмотивованості, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим при винесенні постанови зазначено в цілому загальні теоретичні визначення складу злочину, передбаченого ст.239 КК України, а не наведені підстави, визначені ст.55 КПК України, які виключають визначення особи потерпілою, їх обґрунтування та мотиви прийняття такого рішення, з підтвердженням матеріалами досудового розслідування, тобто, всупереч вимогам ст.110 КПК України слідчий не навів будь-яких мотивів, з відповідним обґрунтуванням, що громадянину ОСОБА_3 не завдано моральної, фізичної чи майнової шкоди вказаним правопорушенням.
Окрім того, вказана постанова слідчого ОСОБА_4 від 07.05.2019 року повністю ідентична постанові слідчої ОСОБА_6 від 23.02.2019 року з вказаного питання та не містить жодного додаткового обґрунтування. Оскільки, попередня постанова слідчого від 23.02.2019 року була визнана незаконною та скасована слідчим суддею, що тому в будь-якому випадку вказана постанова не може бути визнана законною та не дозволяє прийти до висновку про дотримання вимог процесуального законодавства при розгляді клопотання ОСОБА_3 про визнання його потерпілим.
Звертаючись з вказаним клопотанням ОСОБА_3 неодноразово наголошував про те, що вказаними діями йому нанесено шкоду для здоров`я, але вказані обставини слідчим не перевірені та оцінка їм не дана, тоді як серйозний розлад здоров`я людини здатне викликати вживання сільськогосподарської продукції, вирощеної на земельних ділянках, забруднених токсичними речовинами, при цьому створення вказаної небезпеки слід розглядати як своєрідний різновид суспільно небезпечних наслідків, які хоч і тісно пов`язані з діянням, однак мають самостійний характер, що не виключає наявність шкоди здоров`ю.

При цьому, слідчим суддею звертається увага, що об`єктивна сторона вказаного злочину полягає у забрудненні або псуванні земель речовинами, відходами чи іншими матеріалами, шкідливими для життя, здоров`я людей або довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля.

У складі цього злочину терміни "забруднення" та "псування" одночасно позначають і діяння, і суспільно небезпечні наслідки.

Забруднення земель - це привнесення чи виникнення в зоні аерації одного і більше інгредієнтів (або їх комбінацій), що можуть погіршити продуктивність і якість біоти. Землі вважаються забрудненими, якщо в їх складі виявлені несприятливі кількісні або якісні зміни, що сталися в результаті господарської діяльності або інших антропогенних навантажень, внаслідок проникнення у землі різних забруднюючих речовин. При цьому негативні зміни можуть бути зумовлені не лише появою у ґрунті нових речовин, яких раніше не було, а й збільшенням вмісту речовин, що характерні для складу незабрудненого ґрунту або порівняно з даними агрохімічного паспорта для земель сільськогосподарського призначення, - понад гранично допустиму концентрацію забруднюючих речовин. Під останньою розуміється максимально допустима кількість забруднюючих речовин у ґрунтах, яка не зумовлює негативних екологічних наслідків для їх родючості, загального стану довкілля, якості сільськогосподарської продукції та здоров`я людей.

Види забруднення земель можуть бути різними - хімічне, радіоактивне, бактеріальне тощо. Поняттям забруднення земель слід охоплювати їх отруєння, тобто насичення ґрунтів токсичними речовинами, внаслідок чого земля перетворюється на фактор небезпеки для людини, флори і фауни.

Факти забруднення земель встановлюються інспекторами Державної екологічної інспекції Міністерства охорони природного середовища та ядерної безпеки України, службовими особами спеціально уповноважених органів інших органів виконавчої влади, яким надані права державних інспекторів, і оформлюються відповідним протоколом.

Псування земель - це така зміна фізичних, біологічних та інших властивостей і характеристик земель, яка зумовлює непридатність використання їх за цільовим призначенням. Зниження природно-господарської цінності земель може проявлятись, наприклад, у знищенні або порушенні родючого шару ґрунту, у порушенні структури ґрунту, у знищенні корисної для даного ґрунту фауни.

Розглядуваний злочин має місце лише у разі, коли забруднення або псування земель сталося внаслідок порушення спеціальних правил поводження із зазначеними вище речовинами, відходами чи іншими матеріалами, які у такому разі виступають засобом вчинення посягання.

До шкідливих речовин і матеріалів у плані відповідальності за ст. 239 потрібно відносити, зокрема, неочищені і незнешкоджені стічні води, покидьки, нафту і нафтопродукти, солі важких металів та інші небезпечні хімічні речовини, штами-продуценти і продукти біотехнології. Внаслідок порушення спеціальних правил землі можуть бути забруднені понад встановлені норми пестицидами (токсичні речовини, їх сполуки або суміші хімічного чи біологічного походження, призначені для знищення, регуляції та припинення розвитку шкідливих організмів, а також гризунів, бур`янів тощо) або агрохімікатами (органічні, мінеральні і бактеріальні добрива, хімічні меліоранти, регулятори росту рослин та інші речовини, що застосовуються для підвищення родючості ґрунтів та урожайності культур тощо).

Порушення спеціальних правил, що спричиняє забруднення або псування земель, може бути вчинене шляхом дії або бездіяльності. Наприклад, зберігання та видалення відходів повинно здійснюватись у місцях, визначених органами місцевого самоврядування, за наявності спеціальних дозволів, у яких визначено обсяги відходів відповідно до встановлених лімітів та умови їх зберігання. У зв`язку з цим самовільне захоронення (складування) промислових, побутових та інших відходів на землях утворює склад цього злочину. Забруднення земель може стати наслідком скидів шкідливих речовин і матеріалів у різних аварійних ситуаціях (прорив очисних споруд, транспортних трубопроводів, ємкостей різного призначення тощо).

Невиконання або неналежне виконання при застосуванні пестицидів і агрохімікатів комплексу заходів згідно з встановленими для певної ґрунтово-кліматичної зони регламентами, що спричинило забруднення ґрунтів, має кваліфікуватися за ст. 239.

Злочин, передбачений ч. 1 ст. 239, визнається закінченим з того моменту, коли забруднення або псування земель створило небезпеку для життя, здоров`я людей або для довкілля. Загроза заподіяння шкоди має бути реальною, очевидною, а негативні наслідки (загибель хоча б однієї людини або зараження її епідемічним чи інфекційним захворюванням, зниження тривалості життя або імунного захисту людей, відхилення у розвитку людей тощо) не настають лише завдяки своєчасно вжитим заходам або в силу інших обставин, які не залежать від волі винної особи. Наприклад, серйозний розлад здоров`я людини здатне викликати вживання сільськогосподарської продукції, вирощеної на земельних ділянках, забруднених токсичними речовинами. Створення вказаної небезпеки слід розглядати як своєрідний різновид суспільно небезпечних наслідків, які хоч і тісно пов`язані з діянням, однак мають самостійний характер.
Посилання в постанові слідчого на відсутність даних про псування землі, не виключає наявність інших дій, які могли призвести до негативних наслідків, що взагалі не перевірено та тому питання про відмові у визнанні потерпілим заявника, винесено передчасно.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що неналежне мотивування постанови про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого - не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого слідчим рішення про відсутність чи наявність шкоди для гр. ОСОБА_3 у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.
Згідно положень ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що постанова слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 07.05.2019 року про відмову у задоволенні клопотання у визнанні потерпілим підлягає скасуванню.
Що стосується вимоги скаржника про зобов`язання слідчого визнати його, ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №000035, внесеному до ЄРДР 03.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України, слід зазначити наступне.
Положення ч. 5 ст. 55 КПК України дає право слідчому або прокурору, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені лише рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.
Оскільки положеннями Кримінально процесуального кодексу України не передбачено прийняття слідчим, прокурором процесуального рішення про визнання потерпілим, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити в задоволенні скарги в цій частині.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст.55,110,220,303,305 - 307,309,372 КПК України,ст. 239 КК України -
ПОСТАНОВИВ:
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Постанову слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 07.05.2019 року про відмову у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілим по кримінальному провадженні № 000035 від 03.11.2017 року скасувати.
Зобов`язати слідчого розглянути клопотання ОСОБА_3 від 20.02.2019 року відповідно до ст. 55 КПК України.
У задоволенні решти вимог скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1