Справа № 676/423/19
Номер провадження 1-кп/676/345/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 серпня 2019 року Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янці-Подільському підготовче судове засідання кримінального провадження, відомості про яке внесені 10 жовтня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000037, про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.1 ст.204, ч.3 ст.28, ч.2 ст.204, ч.3 ст.28, ч.3 ст.204 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.1 ст.204, ч.3 ст.28, ч.2 ст.204, ч.3 ст.28, ч.3 ст.204 КК України, -
в с т а н о в и в:

26 квітня 2019 року з прокуратури Хмельницької області до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області надійшли матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені 10 жовтня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000037, про обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.1 ст.204, ч.3 ст.28, ч.2 ст.204, ч.3 ст.28, ч.3 ст.204 КК України.
В наданому слові прокурор ОСОБА_4 вважав за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду.
Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , їх захисник ОСОБА_5 не заперечували проти призначення справи до судового розгляду.
Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що його необхідно повернути прокурору, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Згідно із ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є, окрім іншого, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема, відноситься законність, що в силу ч.2 ст.9 КПК України передбачає обовязок прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити, як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що помякшують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Крім того, у ч. 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 24 жовтня 2003 року «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві», суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у пункті 3 (а) ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно й детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у п. 59 справи «Матточчіа проти Італії» (рішення від 25 липня 2000 року, заява №23969/94) зазначає, що пункт 3 (а) ст.6 Конвенції вказує на необхідність приділяти особливої уваги до повідомлення особи про обвинувачення; деталі злочину відіграють вирішальну роль у кримінальному процесі, тому що саме з моменту вручення обвинувального акту підозрюваний офіційно повідомляється про фактичні та юридичні підстави для його обвинувачення (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Камасінські проти Австрії» від 19 грудня 1989 року, серія А, №168, п.79). Обвинувачений має бути повідомлений негайно і детально про причину обвинувачення, тобто реальні факти проти нього, які становлять основу обвинувачення, та про характер обвинувачення, а саме правову кваліфікацію цих фактів. Суд нагадує, що в кримінальних справах вимога надання повної та докладної інформації стосовно обвинувачення проти підсудного є суттєвою передумовою для забезпечення справедливого провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року, заява №25444/94, п. 51-52).

З огляду на те, що обсяг детальної інформації, про яку йдеться у цьому положенні, змінюється залежно від конкретних обставин кожної справи, у будь-якому разі обвинуваченому має надаватися достатня інформація, необхідна для того, щоб повністю зрозуміти ступінь висунутого проти нього обвинувачення з метою підготовки належного захисту. У зв`язку з цим достатність інформації має оцінюватися згідно з пунктом 3 (b) ст.6 Конвенції, який надає кожному право на необхідний час та заходи щодо підготовки захисту, а також у контексті більш загального права на справедливе судове провадження, яке містить у собі пункт 1 ст.6 Конвенції (п.60 рішення у справі «Матточчіа проти Італії»).
Також, як вбачається з позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 24 листопада 2016 року у справі №5-328кс16, важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Проте, всупереч вищевказаним вимогам чинного законодавства України, конвенційним нормам та практиці Європейського суду з прав людини фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладено неповно та суперечливо, що призводить до порушення права обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 бути негайно й детально проінформованим про характер і причини висунутого проти них обвинувачення.
Так, при викладені фактичних обставин та формулюванні обвинувачення за ч.3 ст.28, ч.1 ст.204, ч.3 ст.28, ч.2 ст.204, ч.3 ст.28, ч.3 ст.204 КК України сторона обвинувачення зазначила, що за період квітня 2017 року по грудень 2017 року організованою групою в складі: ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , в приміщеннях підпільних цехів незаконно виготовлено, транспортовано та збуто алкогольних напоїв орієнтовано в кількості 121,5 т на загальну суму 2500 тис. грн., за період січня 2018 по березень 2018 року орієнтовано в кількості 23,2 т на загальну суму 297,4 тис. грн. Крім того, за період з квітня 2018 року по червень 2018 року організованою групою в складі: ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , виготовлено, транспортовано та збуто алкогольних напоїв орієнтовано в кількості 37,8 т на загальну суму 410,6 тис. грн. (а.м.к.п.24, 34, 39,53, 63-64, 68).
Поряд з цим, під транспортуванням підакцизних товарів розуміються будь-які дії з їх переміщення будь-яким транспортом з одного місця в інше на території України. Збут підакцизних товарів будь-яке їх умисне відчуження, оплатне чи безоплатне: продаж, обмін, дарування, передача в борг і в рахунок погашення боргу, відшкодування завданих збитків тощо.
Проте, в обвинуваченні не конкретизовано яким саме чином було транспортовано вказані підакцизні товари, з якого і в які місця, коли саме та як, а також не зазначено у якій формі було збуту такі товари, оплатно чи безоплатно, кому саме такі товари були збуті. Не конкретизовано відносно яких саме видів алкогольних напоїв та якої кількості були вчиненні такі дії.
Більш того, зазначені в подальшому факти транспортування та збуту підакцизних товарів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та в приміщенні магазину «Продукти» в с.Руда Кам`янець-Подільського району стосуються лише 7470 літрів вартістю ( ОСОБА_10 - 5870 літрів на суму 137 455 грн., зокрема горілки - 5365 літрів на суму 129 375 грн., коньяку - 3900 дм. на суму 62 400 грн.; ОСОБА_11 - 800 літрів на суму 21 500 грн., з них 500 літрів горілки на суму 12500 грн., коньяку 300 літрів на суму 9000 грн.; в магазині «Продукти» - 800 літрів горілки на 20 000 грн.). Натомість, щодо інших підакцизних товарів орієнтованою кількістю 175,03 т (182,5 т мінус 7,47 т.) та вартістю 3 029 045 грн. (3 208 000 грн. мінус 178 955 грн.) стороною обвинувачення не зазначено будь-якої інформації щодо виду підакцизних товарів, яким чином та куди вони були транспортовані, кому-саме та коли, яким чином були збуті.
Більш того, як зазначено в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 25 квітня 2003 року «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності» кожною частиною ст. 204 КК передбачено самостійний склад злочину, тому за наявності підстав дії винної особи мають кваліфікуватися за сукупністю цих злочинів.
Проте, при формулюванні обвинувачення за ч.3 ст.28, ч.1 ст.204, ч.3 ст.28, ч.2 ст.204, ч.3 ст.28, ч.3 ст.204 КК України стороною обвинувачення зазначаються одні й ті ж діяння без конкретизації того, які-саме дії із зазначених стороною обвинувачення передбачають самостійний склад злочину та які слід кваліфікувати за відповідною частиною ст.204 КК України.
Також, як убачається з обвинувального акту по даному кримінальному провадженню, виклад фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення містять посилання на вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інкримінованих їм злочинів у співучасті з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , що суперечить правовій позиції Верховного суду України, викладеній в Постанові ВСУ від 03.03.2016 року у справі №5-347кс15, положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ та загальних засад кримінального провадження, зокрема верховенство права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, оскільки зазначення цих обставин у обвинувальному акті, порушує права та свободи інших осіб.

Разом з цим, чинний КПК України, зокрема ст. 17, 20, 21, 22 КПК України та міжнародні стандарти у галузі судочинства, вказують на неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий розгляд.

Так, відповідно до частини 2 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 статі 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, частини 1 статті 11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Як встановлено із обвинувального акту обвинувальні вироки відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , прізвища яких зазначенні в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , як співучасників вчинених злочинів судами не ухвалювалися.

З урахуванням вимог КПК України та практики Європейського суду, зміст обвинувального акту відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 недвозначно вказує на співучасть ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.1 ст.204, ч.3 ст.28, ч.2 ст.204, ч.3 ст.28, ч.3 ст.204 КК України, є фактичною констатацією цього факту і, всупереч принципу презумпції невинуватості, безпідставно стверджується про винуватість вказаних осіб у вчиненні зазначених злочинів у співучасті з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Викладені в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обставини, які стосуються інших осіб, не можуть вважатися встановленими щодо цих осіб і потребують окремого дослідження при розгляді справи відносно останніх.

На думку суду виклад в обвинувальному акті обставин кримінального правопорушення, скоєного іншими, крім обвинувачених особами, які фактично на даний час тільки є обвинуваченими у інших кримінальних провадженням, не лише входить у колізію з нормами кримінального процесуального законодавства щодо вільної оцінки доказів, а й суперечить передбаченим ст.ст. 2, 7 КПК України завданням кримінального провадження та загальним засадам кримінального провадження, зокрема забезпеченню до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури, верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, а тому є незаконним.

З огляду на конституційно-правову та кримінальну процесуальну засаду презумпції невинуватості, беручи до уваги положення ст.17 КПК України, у яких реалізується положення ст.129 Конституції України, особа не може вважатися такою, що вчинила кримінальне правопорушення при відсутності обвинувального вироку щодо неї, який набрав законної сили.

Системний аналіз зазначених норм Основного Закону України та КПК України, а також правова позиція Верховного Суду України в Постанові ВСУ від 03 березня 2016 року у справі №5-347кс15, вказують на те, що обставини скоєння кримінального правопорушення іншого співучасника має бути доведено в іншому кримінальному проваджені.

Таким чином, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суперечать вимогам кримінального процесуального законодавства та порушує права, свободи та інтереси інших осіб. При цьому, на думку суду, виклад фактичних обставин інкримінованих обвинуваченим злочинів є можливим без ідентифікації в обвинувальному акті певних осіб, які за версією органу досудового розслідування вчинили ці злочини у співучасті з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ..

Наведене порушення свідчить про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, що, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 21, 22, 291 КПК України, слід визнати істотним порушенням вимог КПК України, яке фактично нівелює принципи безсторонності, об`єктивності та неупередженості суду до початку судового розгляду та унеможливлює призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, а з урахуванням положень п.3 ч.3 ст.314 КПК України, є підставою для повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків.

При цьому, при поверненні обвинувального акта прокурору, суд враховує відсутність правового механізму для примусу прокурора змінити обвинувачення в суді під час судового розгляду, а тому вважає, що обвинувальний акт підлягає безумовному поверненню прокурору без обговорення питання про можливе використання прокурором у наступному під час судового розгляду можливостей ст. 338 КПК України, оскільки закон дозволяє прокурору змінити обвинувачення в суді виключно для зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення і тільки за результатами судового розгляду при встановленні нових фактичних обставин кримінального правопорушення.

Враховуючи вище наведене, обвинувальний акт у відповідності до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України необхідно повернути прокурору.

Керуючись п.3 ч.3 ст.314, ст.ст.369372, 376 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Повернути прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 10 жовтня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000037, про обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.1 ст.204, ч.3 ст.28, ч.2 ст.204, ч.3 ст.28, ч.3 ст.204 КК України.
Роз`яснити учасникам судового провадження право отримати в суді копію ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу в частині повернення обвинувального акту може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Кам`янець - Подільський міськрайонний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Кам`янець-Подільського
міськрайонного суду
Хмельницької області ОСОБА_1