Справа № 751/6174/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/799/19
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника ЧВК №44 ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

засудженої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_9 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 вересня 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою засудженій ОСОБА_9 відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування ухваленого рішення місцевим судом зазначено, що процес виправлення та виховання має бути стабільним та послідовним, з врахуванням всіх даних щодо засудженої, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що підстав для застосування відносно ОСОБА_9 умовно - дострокового звільнення від відбування покарання не має.

Не погодившись з рішенням суду засуджена ОСОБА_9 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та задовольнити її клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що дисциплінарне стягнення, яке було на неї накладено 27 березня 2018 року, на даний час погашено і його не можна враховувати при вирішенні поданого клопотання. Апелянт також зазначає, що вона приймає участь у роботах з поліпшення житлово-побутових умов засуджених та у безоплатних роботах по благоустрою колонії, а згідно характеристики вона добре відноситься до праці. Також вказує, що залучена до програми диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», за програмою «Професія» нею здобуто свідоцтва кваліфікованого робітника «Швачка», а висновок суду про те, що вона не приймає участі у роботі самодіяльних організацій не відповідає дійсності. Крім того, засуджена вважає, що судом не враховано стан її здоров`я, а саме, що вона хворіє гіпертонічною хворобою ІІ ступеня, остеохондрозом поперекового відділу хребта.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника ОСОБА_8 та засудженої ОСОБА_9 , які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарги та просив рішення місцевого суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії, суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, та після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин частини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи трьох четвертей строку покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом не відбутої частини покарання.

Однією з найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Крім того, під час вирішення питання про умовно дострокове звільнення, суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про відшкодування матеріальних збитків.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_9 обґрунтував своє рішення тим, що викладені в характеристиках і довідках обставини у своїй сукупності не дають підстав для такого звільнення.

Такий висновок суду узгоджується з доказами, які містяться у матеріалах провадження.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 відбуває покарання за вироком Чернігівського районного суду від 03 листопада 2017 року, згідно якого вона визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та призначено їй покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України визначено остаточне покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Початок строку покарання 21 липня 2017 року, а кінець строку покарання 21 серпня 2020 року.

Необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого є його сумлінна поведінка і ставлення до праці. Суд може дати висновок про виправлення засудженого, ґрунтуючись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Колегія суддів звертає увагу, що застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Слід зазначити, що сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засуджено¬го, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйня¬тих норм і правил поведінки, а й активна форма його поведінки: активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, сумлінне ставлення до навчання, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин та ін.

Відповідно до висновку характеристики, засуджена ОСОБА_9 відбула встановлену частину строку покарання, не довела своє виправлення, за весь час відбування покарання поведінка не є сумлінною, притягувалась до дисциплінарної відповідальності, мала одне стягнення , яке погашене у встановленому порядку , заохочення не оголошувалось, до праці відноситься задовільно, відсоток особистого внеску на задовільному рівні, протягом всього строку покарання не приймає участь у роботі самодіяльних організацій засуджених, не входить до складу ради колективу засуджених відділення чи установи. Враховуючи викладене, а також те, що держава вже неодноразово надавала засудженій можливість уникнути позбавлення волі, звільнялася двічі з іспитовим строком, умовно-достроково, але засуджена правильних висновків для себе не робить, тому немає впевненості в її подальшій самокерованій право слухняній поведінці, і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженої про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки матеріали провадження не містять даних про те, що ОСОБА_9 стала на шлях виправлення, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду.

Твердження апелянта відносно невідповідності висновків суду фактичним обставинам, щодо несумлінної поведінки засудженої за час відбування покарання, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, оскільки в матеріалах провадження відсутні данні, які б свідчили, що засуджена своєю поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення, наявність лише формально-юридичних підстав не свідчить про виправлення засудженої та не дає право на беззаперечне умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, через що, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 вересня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_9 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4