ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/8383/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/1154/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

апелянта ОСОБА_7 , його представника - адвоката ОСОБА_8 , третьої особи ОСОБА_9 в режимі відеоконференції з приміщення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 1 листопада 2019 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002947 від 21.10.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, старший слідчий СВ Бердянського BП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 за погодженням із прокурором звернулася до суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, яке обґрунтовується наступним.
За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_11 діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_7 з метою шахрайського заволодіння майном ОСОБА_12 , заволоділи його трикімнатною квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , де останній проживав і був зареєстрований, і ці дії були поєднані з незаконним позбавленням волі ОСОБА_12 , за наступних обставин.
ОСОБА_12 , внаслідок збігу тяжких обставин: смерті матері та брата, а також відсутності можливості оплачувати трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки йому перестали виплачувати пенсію, розповідав сусідам про намір продати указану квартиру та придбати однокімнатну.
В один з днів липня 2019 року, більш детально слідством не установлено, ОСОБА_13 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з метою шахрайського заволодіння майном потерпілого - його житлом, а як встановлено слідством, для обох з них ця діяльність є одним із основних джерел доходу, останні для досягнення наміру, бажаючи увійти в довіру до потерпілого ОСОБА_12 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, познайомилися з останнім і, користуючись тим, що потерпілий малозабезпечений громадянин, стали періодично приїжджати за місцем проживання потерпілого, пригощаючи ОСОБА_12 спиртними напоями та при цьому вели розмову про продаж належної йому квартири з купівлею іншої. Хоча наміру купувати потерпілому інше житло не мали. При цьому ОСОБА_11 цікавився з ким мешкав потерпілий, хто прописаний у квартирі, наявністю родичів, а ОСОБА_7 правоустановчими документами. З метою відшукання документів, указаними особами проведено огляд його квартири. Не знайшовши, як правоустановчі так і які посвідчують особу ОСОБА_12 документи указані особи діючи з умислом, спрямованим на заволодіння квартирою потерпілого, сприяли останньому у вступі у спадщину та оформленні паспорту, яким після виготовлення та отримання ОСОБА_12 в Бердянському ВП ГУ ДМС України в Запорізькій області незаконно заволодів ОСОБА_14 . Продовжуючи діяти з єдиним умислом, спрямованим на шахрайське заволодіння квартирою ОСОБА_12 , у приватного нотаріуса оформили право на спадщину за ОСОБА_12 на квартиру по АДРЕСА_1 , а також від імені ОСОБА_12 довіреність на ОСОБА_7 та ОСОБА_15 щодо продажу цієї квартири. З метою усунення перешкод для подальшого шахрайського заволодіння квартирою ОСОБА_12 в липні 2019 року, більш детальна дата на цей час слідством не установлена, діючи умисно за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, з метою не допустити можливості ОСОБА_12 , від якого вже отримано розписку про отримані за продаж квартир гроші, перешкодити реалізувати їхній умисел на заволодіння квартирою, а також звільнити квартиру від речей потерпілого, маючи на руках вищевказану довіреність від ОСОБА_12 , під вигаданим приводом запропонували потерпілому, проїхатися з ними на автомобілі за місто, подивитись житло, яке вони йому куплять, але фактично робити цього не мали наміру.
В один з днів, після оформлення спадщини, довіреності та виписки ОСОБА_12 із квартири до нього приїхав ОСОБА_11 сказав збирати речі, він переїздить. ОСОБА_12 сів в автомобіль фольксваген темного кольору, держзнак він не запам`ятав, після чого цього ж дня, точний час в ході судового слідства не встановлено, був доставлений в закинутий будинок по АДРЕСА_2 .
ОСОБА_11 , який діючи за попередньому змовою, групою осіб, із корисливих мотивів з ОСОБА_7 , з метою шахрайського заволодіння квартирою ОСОБА_12 , усунувши перешкоди в її продажу з боку ОСОБА_12 , якого вивезли та утримували ізольовано в закинутому будинку, за домовленістю з ОСОБА_7 виставили, в тому числі через сайт ОЛХ, залишивши контактний телефон ОСОБА_7 , як продавця.
Знайшовши покупців на квартиру, прийнявши від них завдаток, 18.10.2019 за участю ОСОБА_7 було підписано документи з купівлі продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 , внаслідок чого вона вибула з власності потерпілого, всупереч його волі, чим останньому спричинено збитки у особливо великих розмірах.
Крім того, ОСОБА_11 діючи умисно, із корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_7 та бажаючи шахрайським шляхом заволодіти квартирою ОСОБА_12 , який внаслідок збігу тяжких обставин: смерті матері та брата, а також відсутності можливості оплачувати трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 оскільки йому перестали виплачувати пенсію, почав розповідати сусідам про намір продати указану квартиру та придбати однокімнатну.
В один із днів липня 2019 року, після оформлення спадщини за ОСОБА_12 на квартиру по АДРЕСА_1 , довіреності від імені ОСОБА_12 на ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , а також виписки ОСОБА_12 із квартири за вказаною адресою, до нього приїхав ОСОБА_11 , який сказав збирати речі, оскільки він переїздить. ОСОБА_12 , будучи введений в оману справжністю намірів ОСОБА_11 , сів в автомобіль фольксваген темного кольору, держзнак він не запам`ятав, після чого цього ж дня, точний час в ході судового слідства не встановлено, був доставлений в закинутий будинок по АДРЕСА_2 , який знаходиться в полі, на значній відстані від громадської інфраструктури. Оскільки потерпілий був без документів, якими незаконно заволоділи ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , дороги додому не знав та і не знав наскільки далеко він вивезений від м. Бердянська, а також через те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , особливо в вересні-жовтні поточного року дуже рідко приїздили та привозили мало їжі, яких хватало на день два, а найдовше указані особи не приїздили близько двох тижнів, і будучі без води та їжі, він вимушений був харчуватися шипшиною та пити воду з річки. Внаслідок утримування у виснажливих для людського організму умовах (без їжі, води, у холодному приміщенні), не знаючи дороги додому, потерпілий бажав, але не зміг залишити указаний будинок, а зрозумівши протиправні наміри ОСОБА_11 та ОСОБА_7 щодо його квартири, розписку про отримання грошей від продажу якої він написав ще влітку 2019 року, не бажаючи більше перебувати в указаному будинку, він прохав указаних осіб відвезти його до міста та лікарні, але його прохання були залишені поза увагою, і він утримувався у вказаному будинку до 21.10.2019 - до часу поки місце його знаходження не було встановлено під час досудового розслідування та звільнено з будинку.
Установлено, що 18.10.2019 приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_16 проводилось нотаріальне посвідчення договору купівлі продажу квартири, власником якої є ОСОБА_12 , було підписано документи договір купівлі-продажу квартири, проте реєстраційні дії з реєстрації права власності проведено не було.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_1 за ОСОБА_7 04.10.2019 зареєстровано право власності на автомобіль марки Тойота камри, 2008 року випуску, номер кузова (вінкод) НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 .
З метою збереження речового доказу, забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна, слідчий просив накласти арешт на вказаний транспортний засіб.

Слідчий суддя погодився із клопотанням слідчого, врахувавши, що арешт на транспортний засіб накладається з метою забезпечення можливості відшкодування шкоди, завданої злочином, та забезпечення можливої конфіскації майна, що передбачено санкцією ч. 4 ст. 190 КК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, відмовити у задоволенні клопотання слідчого у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що слідчим суддею встановлено, що квартира потерпілого не вибула з його власності, та останньому не завдано жодних збитків, пов`язаних із відчуженням квартири.

Вважає невстановленим те, що ОСОБА_7 під час скоєння злочинів користувався вказаним автомобілем.

Зазначає, що суд в порушення п.2 ч. 1 ст. 372 КПК України не надав оцінки всім доказам та не навів жодних мотивів неврахування певних доказів, перелік яких наводить апелянт. За вказаного вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою.

Вказує на те, що накладання арешту на майно з метою можливої конфіскації вказує на ґрунтування ухвали на припущеннях, що суперечить ст. 62 Конституції України.

Крім того, зазначає, що позов ґрунтується на тому, що ОСОБА_7 та ОСОБА_13 заволоділи особистими речами ОСОБА_12 , проте такі діянні не інкримінуються ОСОБА_7 та підозра з цього приводу йому не повідомлена.

Також апелянт наводить доводи на спростування встановлення події злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Зокрема зазначає, що встановлені фактичні обставини свідчать про вчинення закінченого замаху на вчинення злочину та, відповідно, відсутність завданої шкоди в особливо великому розмірі.

На підставі довіреності ОСОБА_17 виявив свою волю на розпорядження своїм майном та наділив ОСОБА_7 відповідними повноваженнями.

Розписка ОСОБА_17 про отримання грошових коштів від ОСОБА_7 в сумі 10 500 доларів США свідчить про відсутність заподіяння ОСОБА_17 шкоди та виключає кваліфікуючу ознаку злочину «вчинення в особливо великому розмірі».

Слідчий суддя не взяв до уваги вказані обставини, не витребував за усним клопотанням представника власника майна адвоката ОСОБА_8 вказаних довіреності та розписки, не дослідив їх, не надав їм належної оцінки тощо.

Вважає, що судом не оцінено розумність та співрозмірність обмеження права власності власників майна подружжю ОСОБА_7 та ОСОБА_9 завданням кримінального провадження. Розгляд клопотання без участі вказаних осіб також розцінює як підставу для скасування ухвали слідчого судді.

Також апелянт наводить доводи, які на його думку, вказують на відсутність повноважень прокурора на участь у даній справі та невірну оцінку доказів (процесуальних документів) слідчим суддею з цього приводу.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 та його дружина ОСОБА_18 підтримали апеляційну скаргу, доповнень не мали.

Адвокат ОСОБА_8 також підтримав апеляційну скаргу, зазначивши, що погоджується із слідчим суддею у тому, що автомобіль не є речовим доказом. Водночас вказує на те, що ОСОБА_7 не інкримінується заволодіння речами потерпілого. На думку представника, є незрозумілим походження цивільного позову, відсутня і оцінка автомобіля. Вказує на те, що факт заволодінням майном потерпілого не є доведеним, слідчий суддя не оцінив розписку і довіреність. Крім того, суд безпосередньо не допитав потерпілого.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги, зазначив, що ОСОБА_7 23.10.2019 повідомлено про підозру та відносно нього застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши доповідача по справі, вислухавши апелянта, його представника, третю особу, та прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з клопотання слідчого, воно подано у зв`язку з необхідністю збереження речових доказів, забезпечення конфіскації майна та забезпечення цивільного позову, тобто з підстав, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Слідчий суддя відхилив доводи клопотання, щодо необхідності накладення арешту на автомобіль з метою збереження речових доказів, і в силу ч. 1 ст. 404 КПК України висновки слідчого судді в цій частині не переглядаються.
Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, зокрема, враховувати правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
У випадку, передбаченому п.3 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою забезпечення конфіскації майна, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого тощо, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

У разі, передбаченому п. 4 ч. 2 цієї статті, тобто з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дотримався наведених вимог та правильно вирішив питання про накладення арешту на майно.

Так, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, ч. 2 ст. 146 КК України, зокрема на підставі ухвали слідчого судді від 24.10.2019 у справі 310/1638/16-к ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (http://reyestr.court.gov.ua/Review/85181557).

При цьому правова оцінка усі доказів у їх сукупності, у тому числі розписки та довіреності від імені потерпілого, а також встановлення обставин написання зазначених документів, є завданням досудового розслідування та судового розгляду справи, задля забезпечення дієвості яких і застосовується заходи забезпечення кримінального провадження.

Санкція ч. 4 ст. 190 КК України передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.

За ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

При цьому для застосування конфіскації не має значення чи скоєно особою закінчений злочин, чи замах на вчинення злочину, про що зазначає апелянт.

Отже, у даному провадження наявні правові підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення можливої конфіскації майна.

Саме можливість у майбутньому застосування конфіскації майна як виду покарання за вироком суду є визначеною законом підставою для накладення арешту на майно, а тому не можна вважати, що рішення слідчого судді ґрунтується на припущення і суперечить ст. 62 Конституції України, як припускає апелянт.

Крім того потерпілим заявлений цивільний позов, відповідно до якого йому завдано, зокрема, моральну шкоду у розмірі 500 000 гривень, а тому колегія суддів відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги про те, що шкоди потерпілому не заподіяно.

Наявність цивільного позову, яким обґрунтовується заподіяння моральної шкоди, є правою підставою для накладення арешту на майно, передбаченою п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Таким чином колегія суддів вбачає наявність правових підстав для накладення арешту на майно і таке обмеження особистих прав осіб (підозрюваного та його дружини ОСОБА_19 , як співвласниці майна) у даному випадку є пропорційним меті накладення арешту та є необхідним у демократичному суспільстві.

Є безпідставним посилання апелянта на те, що слідчий суддя не надав оцінки всім доказам та не навів жодних мотивів неврахування певних доказів, адже жодний із доказів не був відхилений слідчим суддею, оскільки приведені апелянтом докази обґрунтовують правові підстави для арешту майна: вказують на існування підозри у вчиненні злочинів, засвідчують вилучення автомобіля в ході санкціонованого обшуку та доводять належність транспортного засобу підозрюваному.

Слідчий суддя надав вичерпну відповідь на зауваження адвоката ОСОБА_8 , яке є аналогічним доводу апеляційної скарги, про те, що автентичність постанов про створення слідчої групи та призначення групи прокурорів засвідчена підписом слідчого ОСОБА_10 та підтверджується відомостями, що викладені у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, а тому колегія суддів відхиляє відповідний довід підозрюваного.

Не є підставою для скасування ухвали слідчого судді і те, що розгляд клопотання був проведений без участі підозрюваного та його дружини як співвласників майна, адже інтереси підозрюваного в судовому засіданні представляв адвокат, а про наявність у ОСОБА_7 дружині, яка в силу положень Сімейного кодексу є співвласницею майна, слідчому судді не було відомо.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 1 листопада 2019 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002947 від 21.10.2019 за ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 190 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 310/8383/19