Справа № 442/6088/18
Провадження № 1-кп/456/4/2019
УХВАЛА

судового засідання

30 травня 2019 року місто Стрий

колегія суддів Стрийського міськрайонного суду Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-

в с т а н о в и в:

На розгляді Стрийського міськрайонного суду Львівської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001295 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк два місяці, оскільки 09.06.2019р. строк застосованого запобіжного заходу закінчується. Зазначив, що наявні ризики передбачені ст. 177 КПК України, що стали підставою обрання запобіжного заходу не зменшились, підстав для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не встановлено.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисники ОСОБА_7 заперечили проти заявленого клопотання, вказавши на те, що ризики зазначені прокурором нічим не обґрунтовані, жодних підстав для продовження запобіжного заходу не має, а відтак просять змінити, йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.
Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 Кримінального процесуального кодексу України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.
Згідно ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність обрання запобіжного заходу відносно особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 цього кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.
За змістом ст. 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або зявилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_6 , строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.
Зокрема судом враховується, що обставини кримінального провадження з часу обрання запобіжного заходу не змінились, ризики, які були підставою обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такі не можуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
При цьому суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 15 років, не працює, не має постійного джерела доходів, зареєстрований в м. Котовськ Одеської області, що свідчить про відсутність у нього соціально - стримуючих факторів, незаконно впливатиме на свідків вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується показами свідка, якому підозрюваний погрожував, у разі повідомлення про події очевидцем яких він став, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення відносно вказаного свідка, свідки та потерпіла у вказаному кримінальному провадженні не допитані, після вчинення злочину ОСОБА_6 покинув територію Львівської області, а тому з метою запобігання спробам обвинуваченому вчиняти вказані дії та враховуючи, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.
Відтак суд вважає, що є всі розумні підстави вважати про те, що ОСОБА_6 перебуваючи на волі бажатиме ухилення від відповідальності і переховуватиметься від суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом залишення місця проживання, впливати на свідків чи іншими чином перешкоджати кримінальному провадженню, затягуванням судового розслідування.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та процесуальної поведінки обвинуваченого, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити на два місяці.
Керуючись ст. 176-178, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Котовськ, Одеської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого -запобіжний захід у виді тримання під вартою - залишити без змін, та вважати продовженим терміном на шістдесят днів, а саме до 28 липня 2019 року включно.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_6 , та скерувати для відома та виконання начальнику ЛСІ УДДУ з ПВП у Львівській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1