Справа №587/2961/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/594/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 587/2961/18 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 08.04.2019, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Суми, мешканка АДРЕСА_1 (зареєстрована по АДРЕСА_2 ), раніше судима

визнана винною за ч. 2 ст. 121 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 просить змінити вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та її особі через суворість і призначити їй покарання із застосуванням ст. 69 КК нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 121 КК, оскільки суд першої інстанції не врахував її вік і стан здоров`я.

Вироком Сумського районного суду Сумської області від 08.04.2019 ОСОБА_10 визнана винною за ч. 2 ст. 121 КК, і їй призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. Стягнуто в дохід держави 858 грн витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи.

Згідно вироку суду, 15.10.2018 близько 17:00 ОСОБА_10 , знаходячись в буд. АДРЕСА_1 , на грунті неприязних відносин, тримаючи в правій руці кухонний ніж, умисно нанесла ним один удар зверху вниз у праву частину грудної клітини ОСОБА_12 , чим завдала йому тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченої ОСОБА_10 та її захисника ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу, просили змінити вирок суду та пом`якшити покарання, доводи прокурора ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 , які заперечили проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, за обставин, викладених у вироку в апеляційній скарзі обвинуваченої не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційної скарги про застосування ст. 69 КК, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно ст. 50 і 65 КК, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу винуватого, так і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як зазначено у правовій позиції в постанові ВСУ від 04.04.2011 у справі № 5-1кс11, норми Особливої частини КК мають базуватися на нормах Загальної частини цього Кодексу. Це спеціально зазначено законодавцем у ст. 65 КК, в якій установлено загальні засади призначення покарання і згідно якої суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру, в тому числі й ті положення, що передбачені ч. 1 ст. 69 КК, згідно яких, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і ЄСПЛ (зокрема, остаточне рішення від 12.01.2012 у справі «Довженко проти України» (Dovzhenko v. Ukraine), заява № 36650/03), який зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

З кримінального провадження вбачається, що призначаючи обвинуваченій покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, особу винної, а також обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, протиправна поведінка потерпілого та які його обтяжують рецидив злочинів.

При визначенні виду і розміру покарання суд першої інстанції дотримався також і європейських стандартів кримінального судочинства, а саме принципу «пропорційності», коли призначене особі покарання не повинно бути непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12).

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що при визначенні обвинуваченій виду і розміру покарання саме у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 121 КК, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, у повній мірі врахував положення ст. 65, 66, 67 і 69 КК, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів, тому призначене обвинуваченій ОСОБА_10 покарання відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчиненого їй діяння, інформації про її особу, є справедливим за своїм видом і розміром (призначене у мінімальному розмірі), а також є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому колегія суддів керується не лише національним законодавством щодо призначення кримінального покарання, а й враховує автономну концепцію поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може бути спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а будь-яких законних підстав для призначення ОСОБА_10 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК колегією суддів не встановлено, незважаючи на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, оскільки все ж таки ці обставини істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою злочину.

На підставі викладеного, судове рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга обвинуваченої без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Сумського районного суду Сумської області від 08.04.2019 відносно ОСОБА_13 залишити без змін, а її апеляційну скаргу на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4