ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1647/19 Справа № 208/7366/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 листопада 2019 року про арешт майна в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002073 від 05 листопада 2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ст. 290 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_6
третьої особи щодо якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 листопада 2019 року, клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 , про арешт майна в межах кримінального провадження, внсеного до ЄРДР за № 0002073 від 05 листопада 2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ст. 290 КК України, задоволено.
Накладено арешт на автомобіль «Mitsubishi Outlander» д.з. НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 , чорного кольору, який, згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 належить ОСОБА_5 .
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя посилався на те, що автомобіль відповідає ознакам предмету злочину та наразі існує потреба у проведенні слідчих дій з його використанням. За цих обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що майно підлягає арешту з підстав, передбачених у п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, апелянт вказує на те, що слідчий суддя у своєму рішенні посилався на протоколи огляду предмету від 06 листопада 2019 року та допиту свідка ОСОБА_10 від 06 листопада 2019 року, які не можуть вважатися допустимими, оскільки ця особа не є спеціалістом в розумінні ст. 71 КПК України та була залучена слідчим до проведення слідчої дії всупереч вимогам ст. 237 КПК України.
Поряд із цим, апелянт вказує на те, що слідчий суддя у своєму рішенні не навів доказів існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України, а також не визначив відношення власника майна до кола осіб, майно яких може бути арештовано. Окрім цього, слідчий суддя не встановив та не врахував розміру шкоди, завданої злочином, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 173 КПК України. Серед іншого, ОСОБА_5 зазначає, що слідчий суддя не надав жодної оцінки доводам захисника про те, що автомобіль було придбано 28 серпня 2019 року та зареєстровано в ТСЦ МВС № 6350, з попереднім оглядом експерта та фотографуванням номерів кузова. Разом із цим, слідчим суддею було залишено поза увагою докази на підтвердження придбання автомобіля після ДТП лобового зіткнення та пожежі, а також не враховано показання ОСОБА_5 щодо заміни значної частини деталей у ньому. На переконання ОСОБА_5 , він є добросовісним набувачем арештованого майна, що слідчий суддя не з`ясував під час судового розгляду, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про необхідність задоволення клопотання.
Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_5 та його захисника, які скаргу підтримали, прокурора, який проти задоволення скарги заперечував, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
В силу вимог ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кри мінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що ці вимоги слідчим суддею при ухваленні оскаржуваного рішення були дотримані.
Так, клопотанням слідчого та наданими до нього матеріалами підтверджено, що СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002073 від 05 листопада 2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ст. 290 КК України.
Слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого, перевірив зазначені в ньому обставини та встановив, що існує потреба у проведенні слідчих дій з використанням автомобіля «Mitsubishi Outlander» д.з. НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 .
Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про необхідність накладення арешту на зазначене в ухвалі майно, оскільки це майно відповідає критеріям речового доказу у цьому кримінальному провадження, зазначеним в ст. 98 КПК України, визнано ним органом досудового розслідування, та є об`єктом кримінально протиправних дій, що відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України є підставою для накладення арешту.
Згідно встановленими слідчим суддею обставинами, номер кузова автомобіля «Mitsubishi Outlander» д.з. НОМЕР_1 , має ознаки заміни, що у відповідності з вимогами ст. 290 КК України є кримінально караним діянням та наразі органом досудового розслідування триває перевірка цих обставин, а отже існує потреба в збереженні цього майна як речового доказу, що містить на собі сліди вчинення злочину.
Що стосується доводів апелянта про те, що він є належним власником автомобіля, то вони не заслуговують на увагу, оскільки обставини законності набуття права власності, як і осіб, причетних до знищення, підробки або заміни номерів вузлів та агрегатів транспортного засобу підлягають встановленню під час досудового розслідування.
Отже, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя дотримався вимог п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, врахувавши розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволенні, а ухвалу слідчого судді - без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 листопада 2019 року про арешт майна в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002073 від 05 листопада 2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ст. 290 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4