ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1086/19 Номер провадження 11-кп/814/1019/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000321 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 21 червня 2019 року,

встановила:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Жакрем Джезказганської області Казахстана, громадянина України, росіянина, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, фактично зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого, останній раз:
- 28.02.2019 Полтавським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі,
засуджено за:

- ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі,

- ч.3 ст. 357 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого більш суворим покаранням, визначено ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків приєднано невідбуту частину покарання згідно вироку Полтавського районного суду Полтавської області від 28.02.2019 та остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.
Строк покарання засудженому визначено рахувати з моменту його тримання під вартою згідно вироку Полтавського районного суду Полтавської області від 28.02.2019 - з 08.04.2019.
Стягнуто із засудженого ОСОБА_8 на користь держави в особі МВС України Полтавського НДЕКЦ витрати за проведення експертиз у провадженні у загальній сумі 1727,11 гривень.
Вирішено питання про речові докази.

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочинів за таких обставин:

30.03.2019 приблизно о 12.00 год., ОСОБА_8 проник до житлового будинку на території господарства в АДРЕСА_2 , належного потерпілому гр. ОСОБА_9 , звідки повторно, таємно викрав: електричну кутову шліфувальну машинку «Енергомаш УШМ-9012Т», с/н: OR-UK 160719/1252, б/в, вартістю 503 грн., електричний шуруповерт «Зенит ЗШ-500» с/н: 026АССЕМ-12.14-0002511, б/в, вартістю 436,67 грн., цифровий ефірний приймач Т2-тюнер «ROMSAT TR-2017HD», б/в, вартістю 450 грн. А всього майна на загальну суму 1389,67 грн., розпорядившись викраденим на свій розсуд.
Крім того, під час здійснення таємного викрадення чужого майна, перебуваючи в приміщенні житлового будинку потерпілого ОСОБА_9 в АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 з чоловічої сумки таємно викрав паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Полтавським РВ УМВС України в Полтавській області 31 грудня 2003 року на ім`я потерпілого, маючи намір використовувати в подальшому його в особистих інтересах.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати та врахувавши щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, те, що він перед потерпілим вибачився, проживає з громадською дружиною, яка вагітна, має батька пенсійного віку, а тому з урахуванням попереднього злочину, призначити йому мінімальний строк покарання.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який просив залишити вирок без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у повторному таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у житло, та незаконному заволодінні паспортом, за обставин, викладених у вироку, а також кваліфікація його дій за ч.3 ст.185, ч. 3 ст. 357 КК України є правильними, ніким із учасників провадження не оспорюється і, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, докази стосовно фактичних обставин справи щодо цих злочинів місцевим судом не досліджувались.
Доводи обвинуваченого про суворість покарання є безпідставними з огляду на таке.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог закону, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами невеликої тяжкості та тяжким; особу обвинуваченого, його стан здоров`я, задовільну характеристику за місцем фактичного проживання, думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні, наявність обставин, які пом`якшують покарання, щирого каяття, активного сприяння у розкритті злочинів, вибачення перед потерпілим та бажання відшкодувати завдану потерпілому шкоду, обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочинів.
Доводи обвинуваченого про вагітність громадської дружини та наявність батька пенсійного віку не спростовують висновку місцевого суду про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи викладене, обставини провадження, колегія суддів дійшла висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання за кожен зі злочинів, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Також відсутні підстави і для призначення покарання за сукупністю злочинів, з урахуванням попереднього вироку, як про це зазначає в апеляційній скарзі обвинувачений.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 будучи засудженим 28.02.2019 Полтавським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі, тобто після ухвалення вироку, 30.03.3019 вчинив нові злочини, передбачені ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 357 КК України.
Отже суд, визначивши покарання за кожен новий злочин, передбачений ч.3 ст. 185 та ч.3 ст. 357 КК України, відповідно до норм ст. 70 КПК України, правильно призначив ОСОБА_8 покарання за сукупністю злочинів.

Крім цього частиною 1 статті 71 КПК України передбачено, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Частиною 5 вказаної статті передбачено, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше злочинів, суд призначає покарання за ці нові злочини за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю злочинів, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті.

Тобто, закон не пов`язує призначення покарання за сукупністю вироків з моментом набрання попереднім вироком чинності. Важливою умовою при складанні на підставі ст. 71 КК України покарань є вчинення нового злочину після постановлення вироку.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_8 покарання, призначене вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 28.02.2019 за ч. 3 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі, на час ухвалення нового вироку повністю не відбув, тому суд правильно після призначення покарання за нові злочини за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, визначив ОСОБА_8 остаточне показання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, частково приєднавши невідбуту частину покарання до покарання, призначеного за новим вироком.
За правилами ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Вказаних норм чинного законодавства суд першої інстанції дотримався.
Вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 28.02.2019 набрав законної сили та не може бути переглянутим у даному провадженні, як про це просить обвинувачений.
З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 немає, а тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 21 червня 2019 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4