Провадження № 1-кс/520/9674/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2019 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000629 від 03.07.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч.1 ст. 367 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, прокуратурою області здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000629 від 03.07.2019 за ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч.1 ст. 367 КК України, за фактами незаконного заволодіння нерухомим майном на території м. Одеса працівниками правоохоронних органів та невстановленими особами,вчинене в особливо великих розмірах.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , 23.09.2011 року відповідно до вимог статтей 244, 1007 Цивільного кодексу України видано довіреність, якою уповноважено ОСОБА_5 розпоряджатися, (продати або подарувати ОСОБА_6 , обміняти, здавати в оренду (найм), передавати у заставу/іпотеку тощо), належними їй на праві приватної власності 8/25 частинами житлового будинку із відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_4 , відповідно до свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 03.08.1980 за №18281.

Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , зареєстровано у відповідному реєстрі за №920.

У подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 померла, що підтверджується актовим записом про смерть №3629 від 09.04.2013.

Водночас, у порушення вимог законодавства, ОСОБА_5 , 24.04.2013, тобто фактично через 17 днів після смерті ОСОБА_4 , на підставі довіреності, виданої нею, уклала договір дарування частини житлового будинку зі ОСОБА_6 .

Відповідно до змісту вказаного договору ОСОБА_4 , подарувала, а ОСОБА_6 безоплатно прийняв у дар 8/25 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 1401 кв. м., що знаходиться у фактичному використані.

Таким чином, невстановлені досудовим розслідуванням особи здійснили заволодіння 8/25 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , та які на сьогоднішній день мають право незаконно користуватись та розпоряджатись вказаним майном.

Від прокурора надійшла заява про розгляд клопотання без його участі.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно положення ст. 7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься недоторканість житла чи іншого володіння особи, недоторканість права власності.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Слідчим суддею встановлено, що подане прокурором клопотання про арешт майна не відповідає вимогам ст.ст. 170, 171 КПК України.

Прокурором, в порушення вимог ст. 171 КПК України, до клопотання не були долучені матеріали, які б обґрунтовували всі доводи, викладені в клопотанні, на які посилається в клопотанні сторона обвинувачення, зокрема, щодо факту видачі довіреності, а також смерті ОСОБА_4 ..
Також, в клопотанні відсутнє належне обґрунтування необхідності накладення арешту на частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки досудове розслідування здійснюється за фактом незаконного заволодіння нерухомим майном на території м. Одеси працівниками правоохоронних органів та невстановленими особами, а прокурором не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, про який йдеться в клопотанні.

На підставі викладеного, враховуючи вищевказані недоліки, а також необґрунтованість клопотання прокурора, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000629 від 03.07.2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 364, ч.1 ст. 367 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1