печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2019 року

слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора: не з`явився,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотанням

Прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.01.2018 року за № 0000261 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Прокурор Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_4 , з метою забезпечення збереження речових доказів.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що Слідчим відділом Печерського УП ГУ НП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.01.2018 року № 0000261 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що протягом 2015 року група невстановлених осіб шахрайським шляхом заволоділа спадщиною, що належала ОСОБА_5 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 є спадкоємницею після смерті свого брата ОСОБА_6 , який помер у січні 2008 року, його дружини ОСОБА_7 , яка померла у жовтні 2007 року, та їх єдиного сина ОСОБА_8 , який помер у травні 2008 року. 06.09.2016 року Другою київською державною нотаріальною конторою видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого ОСОБА_5 визнано спадкоємницею кв. АДРЕСА_2 .

19.10.2016 року Державним реєстратором ДП «Сетам» ОСОБА_9 вчинено реєстровий запис № 17015812, яким зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 2-2617 від 09.01.2007 року, посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_10 . ОСОБА_5 не було відомо про існування вказаного договору ні на момент смерті ОСОБА_8 (спадкодавця), ні на момент отримання свідоцтва про право на спадщину.

Згідно відповіді державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_10 на запит адвоката ОСОБА_11 від 29.11.2017 року, нотаріус не посвідчувала договір купівлі-продажу від 09.01.2007 року. Крім того, нотаріус зазначила, що за нею була закріплена гербова печатка за № 1, а не № 2, як проставлено в договорі; реєстраційний номер в договорі значиться як 2-2617 від 09.01.2007 року, що є аналогічним, так як не можливо провести більше двох тисяч нотаріальних дій за 9 днів нового року, з яких сім були святкові; підпис нотаріуса в тексті договору підроблено навіть без намагання його візуального наслідування.

У відповідь на запит адвоката ОСОБА_11 від 11.12.2017 року щодо використання Вишгородською районною державною нотаріальною конторою бланку нотаріального документа серії ВЕМ № 833008 і для якої нотаріальної дії, Вишгородська районна державна нотаріальна контора у листі вих. № 1246/01-16 від 11.12.2017 року повідомила, що 09.01.2007 року за реєстровим № 1-1 (а не 2-2617) на бланк серії ВЕМ № 833008 посвідчено договір дарування нерухомого майна, а не договір купівліпродажу, і сторонами вказаного договору були інші особи; відомості, зазначені у відповіді нотаріуса ОСОБА_10 , дійсні; бланк використовувався нотаріальною конторою, проте для іншої дії, не пов`язаної із продажем ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_2 громадянину ОСОБА_4 .

У листі ДП «Сетам» від 01.12.2017 року вих. № 3372/17906-12-17/13 повідомлено, що запитувані стосовно реєстраційної дії документи, на підставі яких було вчинено реєстровий запис № 17015812, відсутні, так як після проведення реєстраційної дії суб`єктом державної реєстрації усі використані при цьому матеріали направлено для зберігання та доручення до реєстраційної справи за місцем її зберігання.

Постановою Старшого слідчого слідчого відділу Печерського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_12 від 20.03.2019 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 визнана речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000261 від 20.01.2018 року.

Таким чином, на даний час досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказаний об`єкт нерухомості, який є предметом кримінального правопорушення та має значення речового доказу у кримінальному провадженні.

Згідно ст. 107 КПК України, під час розгляду клопотання здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів.

З метою забезпечення арешту майна, яке не має статусу тимчасово вилученого, клопотання розглядається без повідомлення власника майна.

В судове засідання прокурор не з`явився, про день, час, місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, в якій підтримав вимоги клопотання з викладених у ньому підстав, просив їх задовольнити.

Оскільки, згідно ч. 1 ст. 172 КПК України, неприбуття прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, слідчий суддя визнав можливим розглянути клопотання за відсутності прокурора.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Слідчим суддею встановлено, що Слідчим відділом Печерського УП ГУ НП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.01.2018 року № 0000261 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що протягом 2015 року група невстановлених осіб шахрайським шляхом заволоділа спадщиною, що належала ОСОБА_5 , в тому числі, квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_4 .

Постановою Старшого слідчого слідчого відділу Печерського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_12 від 20.03.2019 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 визнана речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000261 від 20.01.2018 року.

Як визначено у ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Оскільки, квартира, на яку просить накласти арешт прокурор, визнана речовим доказом у кримінальному провадженні та зважаючи на те, що незастосування накладення арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, беручи до уваги наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, доведеність необхідності такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

При цьому, слідчий суддя роз`яснює, що згідно ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 107, 170, 172, 173, 174, 309, 372, 392, 532 Кримінального процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання Прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.01.2018 року за № 0000261 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності зареєстрована за ОСОБА_4 , шляхом заборони розпорядження.

Роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому, їх захисникам, законним представникам, іншим власникам або володільцям майна, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором у кримінальному провадженні № 0000261 від 20.01.2018 року.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1