Справа № 128/3439/17
Провадження №11-кп/801/647/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002048 від 27.11.2013р., за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження, та представника ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 07.03.2019р., яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Стрижавка, Вінницького району, Вінницької області, громадянина України, до затримання проживаючого у м. Москві Російської Федерації, із середньою спеціальною освітою, одруженого, раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки 6 місяців.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту затримання, а саме з 07.06.2017 року.
На підставі ч.ч. 1, 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 07.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.
Вирішено вважати ОСОБА_8 таким, що відбув призначене даним вироком покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців та звільнити його з-під варти в залі суду негайно.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок кримінального правопорушення, - задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
За участю прокурора ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 26.11.2013 року близько 19 год. 00 хв., перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , розуміючи протиправність своїх дій, умисно, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, грубо порушив громадський порядок, що виразилося в безпричинному умисному нанесенні ударів руками та ногами по різним ділянкам тіла ОСОБА_7 . В результаті чого ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому кісток носа зі зміщенням, рани на спинці носа, закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, рани лівої брови, рани верхньої губи справа, рани лівої вушної раковини, рани потиличної ділянки голови, контузії легкого ступеня лівого ока, забоїв обох колінних суглобів, які згідно з висновком експерта №2488/102 від 24.01.2014 року виникли від дії тупого твердого предмету (предметів) та належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок щодо ОСОБА_8 , у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді 6 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги факт спричинення ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень дерев`яним предметом схожим на биту, заздалегідь заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень, в зв`язку з чим не правильно кваліфікував злочин та призначив м`яке покарання, також не врахувавши, що обвинувачений визнав лише частково, шкоду потерпілому не відшкодував, відсутні обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого та наявна обставина, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Представник потерпілого ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 просить скасувати вирок через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки суд не проаналізував доводи скарг, поданих від імені ОСОБА_7 в порядку ч. 2 ст. 303 КПК України, неправильно вирішив цивільний позов, відмовивши компенсувати завдані матеріальні збитки та майже учетверо зменшив суму компенсації моральної шкоди, безпідставно відхилив клопотання про допит осіб та витребування документів, а також безпідставно виключив з обвинувачення кваліфікуючу ознаку злочину вчинення хуліганства із застосуванням предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Потерпілий ОСОБА_7 , будучи повідомлений, просив здійснити розгляд у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, представника потерпілого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу в інтересах потерпілого ОСОБА_7 з мотивів, зазначених в ній та просить скасувати вирок суду і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, з підстав, зазначених в апеляційній скарзі, зокрема, посилаючись на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам, оскільки судом не взято до уваги в повному обсязі покази потерпілого ОСОБА_7 , який в заяві та в суді пояснював, що йому удари наносились також бітою, а також те, що допитані свідки не були очевидцями всього конфлікту, а тому могли і не бачити біти, вважає, що слідством не були належним чином почуті пояснення потерпілого про побиття його на релігійній основі та не лише обвинуваченим ОСОБА_8 , не були допитані особи, які проживають в районі скоєння злочину, не повідомлено про підозру іншим особам, а також безпідставно виключено із обвинувачення дані про спричинення потерпілому тілесних ушкоджень бітою. Також не погоджується з відмовою у задоволенні цивільного позову за відшкодування шкоди та часткове задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, прокурор також підтримав апеляційну скаргу з мотивів, зазначених в ній та просить про ухвалення нового вироку, яким визнати винним ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 296 КК України, оскільки не погоджується з перекваліфікацією на ч. 1 ст. 296 КК України, у зв`язку з тим, що не знайшло підтвердження спричинення тілесних ушкоджень потерпілому бітою, просить взяти в якості доказу за ч. 4 ст. 296 КК України покази потерпілого, його заяву, висновки судово-медичної експертизи та дати належну оцінку показам допитаних свідків, які не бачили весь конфлікт від початку і до кінця, а також, які чули про побиття ОСОБА_7 бітою від нього, та призначити покарання ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 296 КК України у виді 6 років позбавлення волі, а також заперечив щодо призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, оскільки підстави зазначені представником потерпілого не дають для цього підстав, обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_10 заперечили проти апеляційних скарг, оскільки в суді першої інстанції не доведено, що потерпілому спричинились тілесні ушкодження бітою, а також про це не зазначено в обвинувальному акті, допитані свідки не бачили побиття бітою, а також не доведено, що такий предмет існував і його використав обвинувачений, також вказують, що потерпілий надавав покази, які не відповідають дійсності та посилався на мотив релігійної нетерпимості, що не знайшло свого підтвердження, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження та доводами апеляційних скарг, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування вироку.

Суд першої інстанції дослідив і проаналізував надані докази, з точки зору належності, допустимості, достовірності та з точки зору достатності та взаємозв`язку та дійшов обґрунтованого висновку, що винуватість ОСОБА_8 доводиться за ч. 1 ст. 296 КК України.
Даний висновок узгоджується з принципами, які зазначені в ст. 17 КПК України, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Суд допитав свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , покази яких викладені у вироку та щодо яких не було заперечень щодо суті пояснень, а тому апеляційний суд відповідно до ч. 4 ст. 404 КПК України, не знайшов підстав для повторного їх допиту, не вказували, що бачили у будь-який момент, з початку конфлікта і до його завершення, будь-який дерев`яний предмет, в тому числі і біту у ОСОБА_8 , а також ніхто не бачив, щоб ОСОБА_8 її застосовував.
Зважаючи на її розміри та можливість бачити події за участю ОСОБА_8 , апеляційний суд також приходить до висновку, що спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 за допомогою біти не знайшли свого підтвердження.
Щодо показів свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , то вони не були очевидцями, а про побиття бітою дізнались зі слів потерпілого.
тобто з чужих слів.
Висновок судово-медичного експерта щодо можливості отримання тілесних ушкоджень за допомогою як рук людини так і інших твердих тупих предметів, не може бути підставою для того, щоб визнати факт застосування тілесних ушкоджень ОСОБА_8 також і битою, оскільки висновок експерта оцінюються у сукупності з іншими доказами, і експерт не зробив категоричного висновку, що частина тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 спричинена саме твердим тупим предметом.
Прокурор і захист також посилались на те, що ОСОБА_7 в заяві вказував на спричинення йому тілесних ушкоджень руками, ногами та бітою.
Проте обставини, викладені в заяві ОСОБА_7 перевірені і частково не знайшли свого підтвердження.
Зокрема ОСОБА_7 вказував, що йому спричинено 20 ран на голові, проте дані про кількість об`єктивно спростована висновком експерта.
Прокурор та представник потерпілого посилались на незаконність вироку, оскільки вважали, що доведена вина ОСОБА_8 у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому бітою. Проте в обвинувальному акті не зазначено, що ОСОБА_8 наносив тілесні ушкодження ще й бітою, а вказано про нанесення ударів не встановленим слідством дерев`яним предметом.
Також не знайшов підтвердження мотив про який зазначає ОСОБА_7 релігійна нетерпимість, до нього як Свідка Єгови, в ході судового розгляду не знайшло підтвердження, що ОСОБА_8 чи інші присутні при конфлікті мали намір спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_7 з релігійних міркувань, обвинувачений ОСОБА_8 пояснював, що взагалі не знав потерпілого, яку релігію він сповідує, а запідозрив його у причетності до злочинів в сфері статевої недоторканості, оскільки такі мали місце в населеному пункті.
Тобто покази потерпілого ОСОБА_7 були взяті до уваги в суді першої інстанції та перевірялись, однак не знайшли підтвердження в повному обсязі.
В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_6 також посилався, що не всі клопотання та ухвали слідчих суддів були надані в суді першої інстанції, які стосувались певних процесуальних рішень, щодо притягнення до відповідальності інших осіб, проте кожна із сторін надавали ті докази в суді першої інстанції, які вважали мають значення для цього кримінального провадження, і відповідно до ст. 290 КПК України, представник потерпілого міг отримати копії цих документів, якщо б заявляв клопотання.
В ході судового розгляду потерпілий і його представник були ознайомлені з усіма матеріалами кримінального провадження, а тому з цих підстав скасовувати вирок немає підстав.
Судом першої інстанції розглянуті заявлені клопотання, вони належним чином мотивовані і їх вирішення жодним чином не впливає на прийняте рішення щодо вини ОСОБА_8 .
Також не ґрунтується на Законі посилання на те, що органом досудового розслідування не було встановлено свідків, яким могли бути відомі про конфлікт між потерпілим та ОСОБА_8 , оскільки досудовим слідством було встановлено ряд осіб, які повідомили про обізнаність щодо цих обставин, а сторона захисту не зверталась з клопотанням про допит тих чи інших осіб, які могли б бути свідками.
Виїмка медичної карти, про що зазначено в апеляційній скарзі представника потерпілого, відбулась відповідно до норм КПК України, записи в медичній карті стали предметом дослідження експерта, який зробив висновок щодо тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 .
Представник потерпілого також не погоджується з тим, що потерпілому відмовлено у стягненні матеріальної шкоди та часткове задоволення моральної шкоди.
В ході апеляційного розгляду встановлено, що потерпілим до суду першої інстанції було подано цивільний позов, але не надано будь-яких доказів на підтвердження необхідності відшкодування матеріальної шкоди, а тому суд на законних підставах ухвалив рішення про відмову у задоволенні матеріальних вимог.
До апеляційної скарги додані копії чеків та рецепти.
Проте в апеляційній скарзі не зазначено причини з яких їх не було надано своєчасно, зважаючи на те, що в апеляційній скарзі вказано, що вони були придбані в період часу з 27.11.2013р. по 17.12.2013р., вони не були предметом дослідження в суді першої інстанції, не заявлялось клопотання про їх дослідження в апеляційній інстанції, а тому в апеляційного суду відсутні підстави для скасування відмови у задоволенні цивільного позову з причин недоведеності розміру шкоди в суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції, ознайомившись з обґрунтуванням частково задоволеного позову в частині відшкодування моральної шкоди вважає наведені мотиви судом першої інстанції належними, які ґрунтуються на вимогах Закону, а також з врахуванням тяжкості злочину за яким визнано винним обвинуваченого ОСОБА_8 та з урахуванням матеріального стану обвинуваченого, а тому не вбачає підстав для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд не знайшов підстав для скасування вироку і призначення в суді нового судового розгляду, оскільки підстави наведені представником потерпілого не є підставою для призначення нового судового розгляду, також судом не здобуто доказів, які би, поза всяким сумнівом, давали підстави для кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 296 КК України, також не встановлено й інших істотних порушень норм КПК, які були би беззаперечною підставою для скасування ухваленого вироку або ж його зміни.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження, та представника ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 07.03.2019р. щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду на протязі 3 місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя