У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 201/11280/19
Провадження № 1-кс/201/5900/19

09 жовтня 2019 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про зняття арешту та повернення майна,-

В С Т А Н О В И В :

07 жовтня 2019 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/1108719 від 27 вересня 2019 року на автомобіль «Mersedes-Benz G 500» чорного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , 2001 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 16.07.2019 на ім`я ОСОБА_3 , ключ імобілайзер до автомобіля марки «MERCEDES-BENZ» G 500, чорного кольору, з н.з. НОМЕР_1 , 2001 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , з метою не допущення переховування, забезпечення схоронності спірного майна, чи уникнення пошкодження предмету злочинного посягання у кримінальному провадженню, з забороною користування зазначеного автомобіля.

В обгрунтування свого клопотання ОСОБА_3 посилається на те, що вона є власником майна, що підтверджується реєстраційною карткою транспортного засобу, права якої порушено шляхом накладення арешту на її майно .

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явилася клопотання підтримала в повному обсязі просила слухати за її відсутності.

Прокурор в судове засідання не з`явився надав заяву про слухання справи за його відсутності, повідомив що в кримінальному провадженні № 0001771 від 15 липня 2019 року, відносно автомобіля «MERCEDES-BENZ» G 500, чорного кольору, з н.з. НОМЕР_1 , 2001 року випуску, експертиз щодо знищення, підробки або заміни номерів вузлів та агрегатів транспортного засобу не призначалось, кримінальне провадження за ознаками ст. 290 КК України відносно зазначеного транспортного засобу до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносилося.

Слідчий суддя, дослідивши заяву та додані до неї матеріали, зіставивши їх з вимогами кримінального процесуального закону, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 25 вересня 2019 року в рамках кримінального провадження № 0001771 від 15 липня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України було проведено обшук за адресою: м. Дніпро, вул. Юрія Кондратюка, 171, в ході якого було виявлено та вилучено: автомобіль «MERCEDES-BENZ» G 500, чорного кольору, з н.з. НОМЕР_1 , 2001 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 16.07.2019 на ім`я ОСОБА_3 ; ключ імобілайзер до автомобіля марки «MERCEDES-BENZ» G 500, чорного кольору, з н.з. НОМЕР_1 , 2001 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 .

25 вересня 2019 року постановою слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетрвоській області ОСОБА_4 указане майно визнано речовим доказом , а ухвалою слідчого судді у справі № 201/5811/2019 від 27 вересня 2019 року накладено арешт на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» G 500, чорного кольору, з н.з. НОМЕР_1 , 2001 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 16.07.2019 на ім`я ОСОБА_3 , ключ імобілайзер до автомобіля.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у ОСОБА_3 права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 318 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Враховуючи вишевикладене, оскільки арешт накладено на майно, законним власником якого є ОСОБА_3 , яка у межах даного кримінального провадження до кола підозрюваного, чи обвинуваченого чи до кола осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не відноситься, арешт було накладено необґрунтовано, а тому слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання та скасування арешту на майно.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про зняття арешту та повернення майна задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2019 року у справі №201/11087/19 на: автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» G 500, чорного кольору, з н.з. НОМЕР_1 , 2001 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 16.07.2019 на ім`я ОСОБА_3 , ключ імобілайзер до автомобіля марки «MERCEDES-BENZ» G 500, чорного кольору, з н.з. НОМЕР_1 , 2001 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 та повернути власнику.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1