Справа № 154/3703/14-к Провадження №11-кп/802/482/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: в порядку КВК Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання у приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Володимир-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 01.07.2019 року про звільнення засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Володимирівка, Володимир-Волинського району Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 від основного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, призначеного вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 30.12.2014 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.70, на підставі ст.ст.75, 76, 104КК України - звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік у зв`язку із закінченням іспитового строку, -

В С Т А Н О В И В

До Володимир-Волинського міського суду Волинської області надійшло подання Володимир-Волинського МРВ з питань пробації філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області про звільнення ОСОБА_7 від основного покарання, призначеного вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 30.12.2014 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК, ч.1 ст.70 КК України на підставі ст.ст.75, 76, 104 КК України - звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Ухвалою суду подання органу пробації задоволено; звільнено ОСОБА_7 від основного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку.

У поданій на ухвалу апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу місцевого суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні поданого органом пробації поданні.

Свою позицію прокурор мотивував тим, що в період іспитового строку, визначеного ОСОБА_7 , останній підозрювався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України; 01.02.2016 року відносно нього скеровано обвинувальний акт до Володимир-Волинського міського суду Волинської області; 04.08.2017 року - постановлено обвинувальний акт за результатами розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, який ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 01.02.2018 року було скасовано; на даний час матеріали кримінального провадження перебувають на розгляді у Іваничівському районному суді Волинської області.

Прокурор вважає, що ОСОБА_7 порушив обов`язки, покладені на нього вироком Володимир-Волинського міського суду від 30.12.2014 року, що унеможливлює звільнення його від покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Заслухавши доповідача, який доповів суть ухвали та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які її заперечили та просили ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно ст. 370 КПК України рішення суду повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.
Згідно ст.8 Конституції України норми Конституції є нормами прямої дії.
Статтею 64 Конституції України закріплено, що конституційні права, свободи людей і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до ч.1 ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом.
Принцип презумпції невинуватості закріплений у міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та, які відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, ч.1 ст.19 Закону України від 29 червня 2004 року №1906 -IV «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства України. Так, у ч.1 ст.11 Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде доведена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п.2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом.
Згідно вимог ч.1 ст.78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.
У рішенні Конституційного суду України від 27 жовтня 1999 року у справі №1-15/99 визначено, що сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнавати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її вину не буде визнано судом у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили.
Крім того, Європейський суд у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайжану» зазначив, що презумція невинуватості, втілена в п.2 ст.6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку.
Аналогічні висновки Європейський суд подав у справах «Шагін проти України», «Грабчук проти України».
В ухвалі від 11 жовтня 2012 року у справі №5-4043км12 колегія суддів судової палати у кримінальних справах ВССУ зазначила, що оскільки в матеріалах справи відсутній вирок суду, яким визнано винною та засуджено особу за вчинення злочину, тому суд першої інстанції вірно зробив висновок про необхідність звільнення особи від відбування покарання у зв`язку зі спливом іспитового строку.
Таким чином, твердження прокурора у апеляції щодо порушення місцевим судом положень Закону України про кримінальну відповідальність та неправомірного звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку виключно з мотивів того, що відносно останнього внесено відомості до ЄРДР та направлено обвинувальний акт до суду є таким, що не ґрунтується на вимогах закону, порушує засадничий принцип презумпції невинуватості та може трактуватися як передчасне висловлювання щодо винуватості особи у скоєному.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскільки вина ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України у кримінальному провадженні №0000605 в період іспитового строку належним чином не доведена, обвинувальний вирок по справі не винесений, інших порушень під час іспитового строку з боку ОСОБА_7 судом не встановлено, термін іспитового строку на даний час закінчився, тому на підставі ч.1 ст.78 КК України та ч.2 ст.165 КВК України місцевий суд вірно звільнив ОСОБА_7 від призначеного покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду від 30.12.2014 року у зв`язку із закінченням іспитового строку.
Крім того, суд звертає увагу на те, що підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора з мотивів невиконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, під час виконання вироку Володимир-Волинського міського суду від 30.12.2014 року судом не встановлено; прокурором не доведено, які саме обов`язки останній не виконав.
За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою та підстав для скасування не знаходить, в зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись статтями ст.404, 405, 407,419 КПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора Володимир-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 01.07.2019 року про звільнення засудженого ОСОБА_7 від основного покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду від 30.12.2014 року у зв`язку із закінченням іспитового строку - без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді