В И Р О К
Іменем України

17 липня 2019 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження № 0000140 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, до затримання працював в.о. директора агентства з нерухомості «Квадратний метр», зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:
- 23 березня 2010 року Житомирським районним судом за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 307, 69, 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна;
- 19.10.2017 Корольовським районним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 146 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Кодня, Житомирського району, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей немає, непрацюючого, мешканця АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 31.03.2016 Житомирським районним судом за ч. 2 ст. 296 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 146 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та мешканця АДРЕСА_3 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , працюючого приватним підприємцем, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Макіївка, Горнянського району Донецької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, мешканця АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та визнане судом доведеним

П`ятнадцятого лютого 2017 року о 12 годині 00 хвилин обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на автомобілі «Mersedes-Benz» під керуванням ОСОБА_6 та на прохання останнього поїхали у с. Глибочиця Житомирського району, щоб знайти потерпілого ОСОБА_10 , якого ОСОБА_6 підозрював у викраденні його майна з пилорами у с. Зарічани Житомирського району.
У селі Глибочиця обвинувачені біля будівлі Глибочицької сільської ради, що розташована по вул. Грушевського, 2 у с. Глибочиця, побачили потерпілого ОСОБА_10 , який, у свою чергу, побачивши автомобіль ОСОБА_6 зайшов до приміщення цієї сільради. Після чого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишилися у салоні названого автомобіля, а ОСОБА_7 зайшов до приміщення сільської ради та зустрівся з ОСОБА_10 , якому наказав сісти в автомобіль Піддубного, на що потерпілий погодився. Потім потерпілий разом із обвинуваченими на згаданому автомобілі поїхав до свого помешкання, що розташоване по АДРЕСА_5 , у тому ж населеному пункті. Приїхавши до свого будинку ОСОБА_10 попросив обвинувачених дати можливість зайти йому додому, а сам передав їм свій військовий квиток, як запоруку свого повернення до обвинувачених. Однак, побоюючись фізичної розправи з боку обвинувачених, потерпілий втік зі свого домоволодіння через поле та сховався у літній кухні сусідського будинку ОСОБА_11 по АДРЕСА_6 , що розташований у тому ж селі.
Цього ж дня, близько 13 години 15 хвилин внаслідок втечі потерпілого, обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вступили у попередню злочинну змову, направлену на викрадення потерпілого ОСОБА_10 з метою його примусового перевезення до пилорами у с. Зарічани, Житомирського району, з метою повернення Піддубному викраденого у нього майна.
Реалізуючи цей спільний злочинний умисел, після невдалих пошуків ОСОБА_10 вулицями с. Глибочиця, обвинувачені прибули на подвір`я будинку ОСОБА_11 за вищевказаною адресою, де ОСОБА_6 залишився в автомобілі, а ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , з метою доведення спільного злочинного умислу до кінця, спрямованого на викрадення ОСОБА_10 , зайшли до літньої кухні Тетерука.
У цьому ж місці та у цей же час ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , продовжуючи діяти за попередньою змовою групою осіб, попри особисту волю ОСОБА_10 , вивели його під руки на подвір`я, де незважаючи на його пручання, кликання про допомогу, тримання за металеву трубу біля будинку, у зв`язку з небажання їхати з обвинуваченими, ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , діючи за попередньої змовою, шляхом застосування фізичного насильства, яке виразилось у шарпанні та нанесенні потерпілому численних ударів руками по голові та тулубу, примусили ОСОБА_10 сісти в автомобіль до ОСОБА_6 , тобто відкрито викрали потерпілого та повезли його до пилорами у с. Зарічани Житомирського району.
Цього ж дня близько 14 години 30 хвилин вказаний автомобіль під керуванням ОСОБА_6 , у салоні якого знаходились ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та всупереч своєї волі - потерпілий ОСОБА_10 , був зупинений працівниками поліції поблизу с. Зарічани Житомирського району, внаслідок чого потерпілого було звільнено.

Показання учасників кримінального провадження та висновки суду щодо доведеності вчинення обвинуваченими злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України

У ході судового розгляду справи обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 винними себе у вчиненні інкримінованих злочинів не визнали та відмовились давати суду будь-які показання.

Потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що взимку він разом із товаришем ОСОБА_14 прийшли у магазин випити пива. Через вікно він побачив автомобіль Борисова і злякавшись зайшов до приміщення Глибочицької сільської ради. За ним відразу зайшов ОСОБА_7 , який наказав йому сідати до машини у салоні якої були інші обвинувачпені. Коли він сів у машину ОСОБА_15 вдарив його кулаком в обличчя і сказав, що він украв з пилорами Піддубного, належний останньому човен та пилку. Від отриманого удару він розгубився та зізнався у крадіжці цього майна. Після цього, ОСОБА_16 чи ОСОБА_17 , сказав, що потрібно поїхати у ОСОБА_18 до пилорама та з`ясувати питання щодо крадіжки. Він, побоюючись за своє життя, запропонував поїхати до нього додому. Біля будинку він передав обвинуваченим свій військовий квиток та запевнив, що зараз повернеться до машини, а сам тим часом втік через поле до ОСОБА_19 , де заховався за дверима у літній кухні. Коли ОСОБА_20 знаходився на вулиці, то він чув його крики. Після цього у літню кухню зайшов ОСОБА_5 , який витягнув його із-за дверей. У цей час хтось з обвинувачених вдарив його табуреткою по голові та тулубу. Потім його били руками та ногами, хто саме наносив удари не бачив. Тетерук у цей час побіг до свого хрещеного по допомогу. ОСОБА_16 почав тягнути його на вулицю, але він не хотів йти з ним та схопився за металеву трубу на подвір`ї біля літньої кухні. Згодом на допомогу прийшов дядько ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , який припинив його побиття обвинуваченими. Після цього ОСОБА_16 запевнивши, що його більше не битимуть, взяв його із кимось під руки та повів до машини, яка стояла біля двору Тетерука. Він не хотів сідати у машину та їхати до пилорами, але зважаючи на запевнення ОСОБА_16 , що його більше не битимуть, все ж таки сів у авто. Після чого вони поїхали у сторону ОСОБА_18 , щоб розібратись з приводу вчинення крадіжки із пилорами. При цьому потерпілий у суді категорично ствердив, що якби він добровільно не погодився їхати у ОСОБА_18 , то не впевнений, що залишився б живим. Також він повідомив суд, що у нього було все обличчя у крові. По дорозі на Бердичівському КПП їх зупинили працівники поліції. Піддубний та ОСОБА_16 вийшли з автомобіля. На прохання працівника поліції він також вийшов із автомобіля, сів на лавку і втратив свідомість, що було після цього не пам`ятає. Також пояснив, що працював у Піддубного на пилорамі помічником пилорамщика, інколи там же ж підробляв охоронцем. З Піддубним конфліктів у нього не було. Спочатку він, злякавшись за своє життя, зізнався у крадіжці, але насправді ніякої крадіжки не вчиняв. Від отриманих ударів у нього була розбита голова та рвані рани на животі. Рани на животі утворились від ударів табуреткою. Всі удари він отримав біля будинку ОСОБА_20 . Чи наносили йому удари ОСОБА_22 та ОСОБА_16 не знає. Пояснив, що Піддубний йому ударів не наносив, так як знаходився у машині.

Потерпілий ОСОБА_11 у суді пояснив, що із обвинуваченими знайомий не був. До нього зателефонував ОСОБА_23 і запропонував випити пива. Коли йшли по дорозі, то ОСОБА_24 побачив автомобіль із обвинуваченими і сказав, що йому терміново потрібно зайти у приміщення сільради, а він лишився на вулиці. Обвинувачені під`їхали до нього та запропонували проїхатись разом з ними. Оскільки він не був знайомий із обвинуваченими, то відмовившись від їх пропозиції, сів у маршрутку та поїхав додому. Потім до нього додому прибіг ОСОБА_23 та попросив сховатися у його будинку від обвинувачених. Через деякий час на автомобілі приїхали обвинувачені та запитали про ОСОБА_25 . Він відповів, що не знає, де ОСОБА_26 і відразу получив від ОСОБА_16 удар кулаком в око, потім ще пару ударів по обличчю. Після цього ОСОБА_15 палкою, яка стояла біля літньої кухні, вдарив його по нозі та руці. Від отриманих ударів він вказав на літню кухню де був захований ОСОБА_24 . Внаслідок цього обвинувачені припинили його бити та пішли до літньої кухні. У свою чергу, усвідомлюючи те, що обвинувачені можуть побити ОСОБА_24 , він побіг за допомогою до свого хрещеного дядька - ОСОБА_27 . Прийшовши до літньої кухні, ОСОБА_28 втрутився та припинив побиття ОСОБА_29 та іншими. Коли він, ОСОБА_30 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 вийшли на вулицю, а ОСОБА_10 залишився у дверях літньої кухні, у нього з голови текла кров. Обвинувачені пояснили, що ОСОБА_23 їх обікрав. ОСОБА_16 і ОСОБА_15 вивели ОСОБА_24 на вулицю, спочатку він ішов сам, а потім схопився за газову трубу, опирався та кричав до ОСОБА_28 , щоб той не віддавав його обвинуваченим. Після чого обвинувачені сказали ОСОБА_24 , що його більше не битимуть та посадили до автомобіля на якому приїхали. Чи втрачав ОСОБА_24 свідомість, коли його виводили із літньої кухні не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_30 у суді пояснив, що його хрещеник ОСОБА_31 забіг до нього у будинок та повідомив, що його та ОСОБА_25 б`ють. Коли він забіг у літню кухню Тетерука, то побачив двох невідомих хлопців, які вимагали у ОСОБА_24 якісь гроші. Далі він попросив цих хлопців вийти на вулицю. Під час розмови з ОСОБА_4 , якого безпосередньо упізнав у залі суду, дізнався, що вони взяли ОСОБА_32 на роботу, а він у них щось украв. Волинець ОСОБА_26 тримався руками за голову, всі руки були у крові. На його запитання ОСОБА_24 повідомив, що дійсно він щось викрав у них. Після цього, він сказав ОСОБА_24 , що той має повернути викрадене, а сам пішов до своєї дитини. Коли повернувся, то обвинувачені вже садили ОСОБА_24 в автомобіль. Останній самостійно вийшов на дорогу, але коли сідав у машину, то кричав: «Дядя ОСОБА_33 не віддавайте мене».

Свідок ОСОБА_34 у суді пояснила, що потерпілий ОСОБА_11 це її син, а ОСОБА_10 його товариш. Взимку вона знаходилась вдома із своїм батьком. У вікно побачила як до будинку під`їхав автомобіль «Мерседес» попелястого кольору, з якого вийшло четверо чоловік. Потім один зайшов до них і сказав, що приїхали за ОСОБА_35 . Хто кого бив вона не бачила, так як пішла до будинку брата. На їх подвір`ї було двоє чоловіків, один із перемотаною рукою. Спочатку вони розмовляли із її сином ОСОБА_14 . Потім вона бачила як ці ж двоє чоловіків вели ОСОБА_32 під руки, а той плакав, хватався за трубу біля будинку та просив, щоб його не віддавали цим хлопцям, бо боявся за своє життя. Чи його запихали у машину свідок не бачила. Того ж дня у сільській раді, у присутності працівників сільради та поліції, вона по фотокарткам упізнала двох осіб, які шукали ОСОБА_25 .

Свідки ОСОБА_36 та ОСОБА_37 у судовому засіданні пояснили про те, що у другій половині дня несли службу по Житомирському району. На 5 км. біля Бердичівського КПП зупинили автомобіль «Мерседес». Причиною зупинки було те, що водій не був пристебнутий пасками безпеки. Зупинку здійснював ОСОБА_36 , а ОСОБА_38 знаходився позаду зупиненого автомобіля. У автомобілі, окрім водія, було чотири пасажири, троє з яких сиділи на задньому сидінні. З автомобіля до них вийшов водій Піддубний, якого безпосередньо у залі суду упізнали свідки. Потім вони попросили вийти з машини пасажирів. Коли ті вийшли, то один із них, а саме потерпілий, впав на коліна. Було видно, що у нього на животі колото-різана рана. На запитання про те, що сталося, Піддубний відповів, шо потерпілого підібрали на узбіччі дороги і везуть у лікарню. Після цього вони відвели потерпілого на зупинку, де той повідомив, що якщо він скаже від кого отримав поранення, то його уб`ють. У зв`язку з цим ОСОБА_38 зателефонував у швидку та викликав слідчо-оперативну групу. Через 20 хвилин приїхала слідчо-оперативна група, якій вони пояснили про всі обставини. Далі осіб, які знаходились у зупиненому автомобілі, розсадили по різним службовим машинам. Огляд зупиненого автомобіля проводив хтось із слідчо-оперативної групи із участю понятих. Із багажнику автомобіля було вилучено балаклави, ножі та фомка. Окрім того свідок ОСОБА_39 вказав на обвинуваченого ОСОБА_16 та Піддубного, які знаходились у затриманій ними машині. Свідки зазначили, що потерпілий сидів на задньому сидінні між двома особами. У нього на голові був одягнений капюшон. Голова та руки були у крові.

Таким чином на підставі показань потерпілого ОСОБА_10 , які повністю згоджуються із показаннями потерпілого ОСОБА_11 та свідків судом було достеменно встановлено факт викрадення обвинуваченими потерпілого ОСОБА_10 .

На підставі досліджених судом показань потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та свідків судом встановлено, що первинною метою усіх обвинувачених було доставити потерпілого ОСОБА_10 у с. Зарічани до пилорами для з`ясування обставин викрадення ним майна Піддубного.

Проте, у процесі пошуку ОСОБА_10 у с. Глибочиця та внаслідок ухилення останнього, як біля сільради, так і біля свого будинку, поїхати з обвинуваченими до пилорами у с. Зарічани, в останніх виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення потерпілого, шляхом його примусового поміщення до автомобіля та відвезення поза його волею до вказаної пилорами. З огляду на усі показання потерпілих та свідків судом встановлено, що лише викрадення ОСОБА_10 було для обвинувачених єдиним шляхом реалізації їх плану щодо доставки потерпілого до пилорами.

При цьому, з огляду на очевидну втечу ОСОБА_10 від обвинувачених до літньої кухні ОСОБА_11 , небажання потерпілого сідати до обвинувачених в автомобіль, а саме його тримання за металеву трубу, а також звернення останнього до ОСОБА_40 з проханням не віддавати його обвинуваченим у присутності усіх обвинувачених, свідчить про усвідомлення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 відсутності у потерпілого згоди та волі сідати до автомобіля та їхати із обвинуваченими на пилораму.

На переконання суду про наявність у обвинувачених спільної злочинної домовленості на викрадення потерпілого, свідчить той факт, що вони усі разом поїхали до с. Глибочиця де, знову ж такі, усі разом шукали потерпілого ОСОБА_10 та у подальшому, утримуючи останнього проти його волі у автомобілі, усі разом поїхали до с. Зарічани. При цьому суд звертає увагу, що кожен із обвинувачених мав можливість у будь-який час залишити місце злочину.

Відповідно до ст. 146 КК України кримінально-карним діянням є викрадення людини.

Так, викрадення людини передбачає сукупність послідовно вчинюваних дій: заволодіння (у тому числі і захоплення) особою, вчинене будь-яким способом, переміщення (віддалення) потерпілого з місця його постійного чи тимчасового перебування та можливого подальшого протиправного тримання особи всупереч її волі та бажанню.

При чому заволодіння людиною та переміщення її з місця перебування є обов`язковими ознаками об`єктивної сторони даного злочину та заволодіння людиною може бути вчинене у різних формах, у тому числі, шляхом обману, зловживання довірою або під погрозою застосування насильства.

Таким чином, судом був встановлений факт того, що обвинувачені шляхом застосування до потерпілого ОСОБА_10 фізичного насильства та психологічного тиску, незаконно, проти особистої волі потерпілого, викрали його з метою доставки до пилорами. Вказане повністю доводиться показаннями потерпілого ОСОБА_10 про те, що він побоюючись за своє життя, недобровільно, а внаслідок його побиття та під примусом психологічного тиску з боку обвинувачених, вимушений був сісти у автомобіль до останніх. Показання потерпілого ОСОБА_10 про те, що він не давав своєї згоди на те, щоб разом із обвинуваченими прослідувати у с. Зарічани, де знаходиться пилорама, підтверджується показаннями свідків ОСОБА_40 та ОСОБА_34 , які у суді підтвердили, що ОСОБА_10 плакав, просив ОСОБА_40 не віддавати його обвинуваченим та хапався за металеву трубу. Вказане свідчить лише про те, що потерпілий ОСОБА_10 не бажав їхати разом з обвинуваченими.

Також із показань свідків ОСОБА_41 і ОСОБА_37 , які будучи працівниками поліції зупинили автомобіль на якому їхали обвинувачені та у якому, проти волі, перебував потерпілий ОСОБА_10 , судом встановлено, що потерпілий боявся за своє життя, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, шо потерпілий був вимушений сісти до автомобіля та їхав у ньому поза своєю волею.

Таким чином, оцінивши всі докази у сукупності, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, дослідивши всебічно, повно й неупереджено всі обставини кримінального провадження, суд, поза розумним сумнівом, вважає доведеною вину обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм злочину та кваліфікує дії останніх за ч. 2 ст. 146 КК України, як викрадення потерпілого ОСОБА_10 , вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та визнане судом недоведеним та мотиви його недоведеності

Стороною обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , окрім викрадення потерпілого ОСОБА_10 , вчинене за попередньою змовою із ОСОБА_42 та ОСОБА_6 , висувалось обвинувачення також і за іншими злочинами.

Зокрема, те що 15 лютого 2017 року ОСОБА_4 перебуваючи на території домогосподарства, яке розташоване по АДРЕСА_6 , кілька разів ударив рукою в обличчя потерпілого ОСОБА_11 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синця, крововиливу та садна на обличчі, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
У свою чергу ОСОБА_7 , у цей же час та місці з метою примусити ОСОБА_11 вказати місце перебування ОСОБА_10 , дерев`яною палицею, яка знаходилась біля літньої кухні згаданого домоволодіння, наніс кілька ударів по тулубу та верхніх кінцівках ОСОБА_11 , який у цей час закривався від ударів руками, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді косого перелому нижньої третини лівої ліктьової кістки, уламковий перелом верхньої третини 5-ї п`ясної кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Крім цього, 15 лютого 2017 року близько 14 години 30 хвилин на 5 км. автодороги «Житомир - Могилів-Подільський» (Бердичівський КПП), під час проведення огляду автомобіля «Mersedes-Benz Е220», номерний знак НОМЕР_1 , було виявлено та вилучено ніж, який згідно висновку експертизи холодної зброї №1/540 від 05.04.2017 є коротко-клинковою холодною зброєю колюче-ріжучої дії - мисливським ножем загального призначення, який виготовлений промисловим способом.
Отже, окрім іншого, ОСОБА_4 стороною обвинувачення інкримінувалось спричинення потерпілому ОСОБА_11 умисного легкого тілесного ушкодження та незаконне носіння (зберігання) холодної зброї без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 2 ст. 263 КК України.

ОСОБА_7 , окрім іншого, стороною обвинувачення інкримінувалось вчинення ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України, тобто спричинення потерпілому ОСОБА_11 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, вчинене з метою примусу до певних дій.

Суд вважає, що вказане обвинувачення є необґрунтованим з огляду на таке.

Прокурор вважає, що винуватість обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у спричиненні потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, а також винуватість ОСОБА_4 у незаконному носінні (зберіганні) холодної зброї без передбаченого законом дозволу доводиться відповідними письмовими доказами, список яких був наданий прокурором.

Однак, стороною обвинувачення, у порушення ст. 290 КПК України, матеріали досудового розслідування не були відкриті обвинуваченим, у зв`язку з чим протоколи про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 28.04.2017 останнім, були визнані судом недопустимими доказами відкриття цих матеріалів. А тому за відсутності доказу про належне відкриття стороною обвинувачення матеріалів досудового розслідування, суд ухвалою від 17.01.2019 визнав їх недопустимими. У зв`язку з цим, суд безпосередньо не досліджував вказані у списку прокурора письмові докази.

Така позиція суду повністю узгоджується із висновками судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України та Першої судової палати Верховного Суду, які були сформульовані у постанові від 16 березня 2017 року у провадженні № 5-364кс16 та відповідно у постанові від 05.02.2019 у справі № 607/11498/15-к.

Окрім того, визнаючи ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, суд не враховує таку кваліфікуючу ознаку як викрадення потерпілого ОСОБА_10 способом, небезпечним для життя та здоров`я останнього, а саме спричинення ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми - рани на голові, струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та виключає її з обвинувачення виходячи із такого.

Під способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого слід розуміти такий спосіб викрадення, при якому створюється реальна загроза загибелі потерпілого або заподіяння йому тілесного ушкодження.

Водночас судом не були дослідженні як докази висновки судово-медичних експертиз, які б підтверджували викладене.

Таким чином, враховуючи те, що прокурором не доведена вина обвинуваченого ОСОБА_4 у спричиненні потерпілому ОСОБА_11 умисних легких тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а також у незаконному носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, суд виправдовує останнього у скоєнні вказаних злочинів за недоведеністю вчинення ними цих злочинів.

Крім цього, враховуючи те, що прокурором не доведена вина обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному спричиненні потерпілому ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесних ушкоджень з метою примусу до певних дій, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України, суд виправдовує останнього у скоєнні вказаного злочину за недоведеністю вчинення ним цього злочину.

Мотиви призначення покарання, а також мотиви прийняття рішення щодо судових витрат та речових доказів

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, але від якого тяжких наслідків не настало.

При призначенні покарання суд не залишає поза увагою роль кожного із обвинувачених у вчиненні цього злочину, а саме активну роль обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , а також те, що саме ОСОБА_6 був ініціатором викрадення потерпілого через те, що ОСОБА_10 нібито викрав з пилорами його майно.

Визначаючи вид покарання суд враховує особу ОСОБА_4 , який має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, позитивно характеризується, до затримання працював приватним підприємцем, раніше судимий за вчинення умисних злочинів, судимість за які не погашена за попереднім вироком (Житомирського районного суду від 23.03.2010) належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний злочин.

Особу ОСОБА_6 , який до кримінальної відповідальності притягується вперше, характеризується позитивно, працевлаштований, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Особу ОСОБА_5 , який раніше не судимий, має позитивну характеристику, неодружений.

Особу ОСОБА_7 , який непрацевлаштований, не має сім`ї та утриманців, що свідчить про відсутність у нього будь-яких соціальних зв`язків, посередньо характеризується, вчинив даний злочин під час іспитового строку.

Окрім того, суд враховує думку потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які просять не карати суворо обвинувачених, будь-яких претензій до останніх не мають, а також відсутність пом`якшуючих та наявність у ОСОБА_4 і ОСОБА_7 однієї обтяжуючої покарання обставини.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_7 є рецидив злочину.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченим слід призначити покарання, необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів у виді позбавлення волі.

Проте, враховуючи особу обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які вчинили даний злочин вперше, раніше не судимі, відсутність тяжких наслідків, наявність у ОСОБА_6 на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також думку потерпілих, які не наполягали на суворості покарання, виконуючи вимоги ст. 50 КК України, у відповідності до якої мета покарання полягає не лише у карі, а й у виправленні засуджених, та виходячи із принципу гуманізму, суд вважає, що виправлення ОСОБА_6 та ОСОБА_5 можливе без ізоляції їх від суспільства, а тому останніх, у відповідності до ст. 75 КК України, можливо звільнити від відбування визначеного покарання з випробуванням.

При цьому суд вважає, що кримінальне покарання повинно бути

справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Водночас, суд враховує те, що вироком Житомирського районного суду від 31.03.2016 ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 296 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки. Ухвалою цього ж суду від 25.09.2017 іспитовий строк ОСОБА_7 скасовано та останнього направлено для відбування покарання.
Таким чином, суд вважає, що останньому необхідно призначити покарання за правилами ч. 1 ст. 71 КК України.

Окрім того вироком Корольовського районного суду від 19.10.2017 ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі.
Отже, у зв`язку із тим, що ОСОБА_4 вчинив інкримінований йому злочини за ч. 2 ст. 146 КК України до засудження за вказаним вище вироком, суд вважає, що останньому необхідно призначити покарання у відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України.
З урахуванням того, що експертиза холодної зброї та молекулярно-генетична експертиза проводилися щодо злочинів, передбачених ст.ст 125, 122 та 263 КК України, по яким суд виправдав обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , то суд відносить вартість вказаних експертиз на рахунок держави.

Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 373-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати невинуватим у вчиненні злочинів, передбаченого ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 263 КК України та виправдати за недоведеністю вчинення ним вказаних злочинів.

ОСОБА_7 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України та виправдати за недоведеністю вчинення ним вказаного злочину.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарання за даним вироком та покараннями за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 19.10.2017, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 19.10.2017 до виконання, зарахувавши у строк відбування покарання час його перебування під вартою з 04.05.2016 по 21.06.2016 та з 17.05.2017 по 21.06.2017 за вказаним вироком Корольовського районного суду м. Житомира, а також з 15.02.2017, тобто з часу його затримання по 17.05.2017 у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України з урахуванням змін, внесених Законом України №838-VІІІ від 26.11.2015 року (день за два).

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного вище покарання невідбутої частини покарання за вироком Житомирського районного суду від 31.03.2016, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку Житомирського районного суду від 31.03.2016 до виконання, зарахувавши у строк відбування покарання час його перебування під вартою з 15.02.2017, тобто з часу його затримання по 17.05.2017 у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України з урахуванням змін, внесених Законом України №838-VІІІ від 26.11.2015 року (день за два).

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судом не обирався.

Арешт накладений ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 16.02.2017 на марлеві тампони зі змивами речовини бурого кольору, марлеві тампони зі змивами речовини бурого кольору із капоту автомобіля, керма, ричагу перемикання передач, дерев`яну палицю, залишки дерев`яного стільця зі слідами речовини бурого кольору, кухонний ніж, шість ножів, залізний лом у вигляді фомки, військовий квиток на ім`я ОСОБА_10 та автомобіль «Mersedes-Benz Е220», номерний знак НОМЕР_1 скасувати.

Речові докази, а саме:
- марлеві тампони зі змивами речовини бурого кольору, марлеві тампони зі змивами речовини бурого кольору з капоту автомобіля, керма та ричагу перемикання передач, кухонний ніж, шість ножів, які різні за розмірами, формою та будовою, залізний лом у вигляді фомки залишити при матеріалах кримінального провадження;
- військовий квиток на ім`я ОСОБА_10 - повернути останньому;
- автомобіль марки «Mersedes-Benz Е220», номерний знак НОМЕР_1 повернути власнику або законному володільцю.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, обвинуваченими, які перебувають під вартою, у той же строк з моменту вручення їм копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення вказаного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Потерпілим, які не були присутніми у судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: