Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/1713/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 про арешт майна,

В С Т А Н О В И В :
Слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_6 , звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.

Зазначав, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управлінням ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0002549, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.07.16, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 197-1, ст. 236, ч. 1 ст. 239, ч. 1 ст. 241, ч. 1 ст. 242, ч. 1 ст. 253, ст. 356, ч. 1 ст. 367 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що в період із 01.06.16 по 01.07.16 невстановлені особи завезли відходи на територію полігону ТПВ, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Тарасівка, вул. Київська, 1-а та перебуває на балансі Києво-Святошинського виробничого управління житлово-комунального господарства.

Відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії І-КВ№003649, виданого 18.10.2000 Тарасівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області, Києво-Святошинському виробничому управлінню житлово-комунального господарства (Києво- Святошинське ВУЖКГ) надано у постійне користування земельну ділянку площею 14,9985 га для існуючого полігону твердих побутових відходів.

Під час досудового розслідування даного кримінального провадження було проведено ряд судових експертиз, за результатами яких встановлено, що фактична площа полігону ТПВ становить 18,8583 га; в межах полігону ТПВ частково проходить магістральний газопровід; охоронна зона магістрального газопроводу повністю накладається на фактичні межі полігону ТПВ.

01.02.19 надійшло повідомлення від потерпілої у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_7 про те, що на територію ТПВ заїжджають автомобілі з відходами ТОВ «Автоспецтранс-Київського КПК», основним видом діяльності якого є виробництво картону.

Виїздом на місцем події, а саме на полігон ТПВ, що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Тарасівка, вул. Київська, 1а було виявлено автомобіль Daf, н.з. НОМЕР_1 з причіпом Schmitz, н.з. НОМЕР_2 в причипі якого під час огляду було виявлено залишки, схожі на паперові відходи.

У ході огляду 01.02.19 на території Києво-Святошинського полігону ТПВ було вилучено автомобіль Daf, н.з. НОМЕР_1 з причіпом Schmitz, н.з. НОМЕР_2 в причипі, зразки суміші з причіпу вказаного автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортоного засобу на вказаний автомобіль серії НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на причіп серії НОМЕР_4 , ключ замку запалення вказаного автомобіля, журнал зеленого кольору з черновими записами заїзду та виїзду транспортних вантажних автомобілів на полігон.

01.02.2019 автомобіль Daf білого кольору н.з. НОМЕР_1 з причіпом Schmitz д.н.з. НОМЕР_2 в причипі, зразки суміші з причіпу вказаного автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на вказаний автомобіль серії НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на причіп серії НОМЕР_4 , ключ замку запалення вказаного автомобіля, журнал зеленого кольору з черновими записами заїзду та виїзду транспортних вантажних автомобілів на полігон згідно ч. 1 ст. 98 КПК України визнано речовим доказом, тобто вони є матеріальними об`єктами, які є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди, або можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктами кримінально протиправних дій, гроші, цінності чи інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Посилаючись на те, що згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України автомобіль Daf, н.з. НОМЕР_1 з причіпом Schmitz, н.з. НОМЕР_2 є знаряддям вчинення вказаного кримінального правопорушення, а згідно з п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України залишки суміші є предметом кримінального правопорушення та одержана внаслідок вчинення кримінального правопорушення, з метою забезпечення збереження речових доказів, проведення необхідних експертиз, відшкодування шкоди, завданої внаслідок вказаного кримінального правопорушення, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, знищення, відчуження на майна, слідчий просив накласти арешт на автомобіль Daf, н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ТОВ «Автоспецтранс-Київського КПК», причіп Schmitz, н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ТОВ «Автоспецтранс-Київського КПК», свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль серії НОМЕР_3 , власником якого є ТОВ «Автоспецтранс-Київського КПК» і яким користується ОСОБА_8 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на причіп серії НОМЕР_4 , власником якого є ТОВ «Автоспецтранс-Київського КПК» і яким користується ОСОБА_8 , ключ замку запалення вказаного автомобіля, яким користується ОСОБА_8 , журнал зеленого кольору з червоними записами заїзду та виїзду транспортних вантажних автомобілів на полігон, які перебувають у користуванні служби охорони ПП «Вовк», що надають послуги охорони полігону ТПВ Києво-Святошинського ВУЖКГ Київської області.

У судовому засіданні слідчий підтримав клопотання з викладених у ньому підстав та просив його задовольнити.

Адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 , у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив, просив у задоволенні клопотання відмовити, посилаючись на те, що відповідно до договору оренди укладеного між ТОВ «Автоспецтранс-Київського картонно-паперового комбінату» та фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 29.11.18, майно, на яке просить накласти арешт слідчий, перебувало у користуванні фізичної особи підприємця ОСОБА_4 . Слідчим не доведено необхідність арешту майна, наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, а також не надано доказів того, що майно, яке орендує фізична особа підприємець ОСОБА_4 може бути знаряддям кримінального правопорушення та речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Директор ТОВ «Автоспецтранс-Київського картонно-паперового комбінату» ОСОБА_9 у судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду клопотання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття зазначеної особи у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідчий суддя ухвалив розглядати клопотання за відсутності вказаного учасника розгляду, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Заперечуючи проти задоволення клопотання, директор ТОВ «Автоспецтранс-Київського картонно-паперового комбінату» ОСОБА_9 у письмових поясненнях, наданих суду, просив у задоволенні клопотання відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що ТОВ «Автоспецтранс-Київського картонно-паперового комбінату» є власником наступного майна: автомобіля DAF FT XF105, н.з. НОМЕР_5 , причіпа Schmitz SKI, н.з. НОМЕР_2 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль серії НОМЕР_3 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на причіп серії НОМЕР_4 .

Відповідно до договору оренди, укладеного між ТОВ «Автоспецтранс-Київського картонно-паперового комбінату» та фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 29.11.18, вказане вище майно передано у користування фізичній особі підприємцю ОСОБА_4 .

У порушення вимог ст. 170 КПК України слідчим не надано доказів того, що зазначене майно є доказом в даному кримінальному провадженні та містить на собі сліди кримінального правопорушення, а також слідчим не доведено ризиків, передбачених ст. 170 КПК України.

Разом з тим, арешт зазначеного майна призведе до зупинення та обмеження правомірної підприємницької діяльності ТОВ «Автоспецтранс-Київського картонно-паперового комбінату» і фізичної особи підприємця ОСОБА_4 .

Вислухавши учасників розгляду, вивчивши клопотання та додані до нього документи, заперечення, приходжу до наступного висновку.

Установлено, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управлінням ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0002549, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.07.16, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 197-1, ст. 236, ч. 1 ст. 239, ч. 1 ст. 241, ч. 1 ст. 242, ч. 1 ст. 253, ст. 356, ч. 1 ст. 367 КК України.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий посилався на те, що згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України автомобіль Daf, н.з. НОМЕР_1 з причіпом Schmitz н.з. НОМЕР_2 є знаряддям вчинення вказаного кримінального правопорушення, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України залишки суміші є предметом кримінального правопорушення та одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому з метою забезпечення збереження речових доказів, проведення необхідних експертиз, відшкодування шкоди, завданої внаслідок вказаного кримінального правопорушення, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, знищення, відчуження зазначеного майна, просив накласти арешт.

Як установлено судом відповідно до договору оренди, укладеного між ТОВ «Автоспецтранс-Київського картонно-паперового комбінату» та фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 29.11.18, спеціалізований напівпричіп, марки Schmitz, н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, Daf, н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 передано у користування фізичній особі підприємцю ОСОБА_4 .

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Постановою слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 від 01.02.19 автомобіль Daf, н.з. НОМЕР_1 , з причіпом Schmitz, н.з. НОМЕР_2 , зразки суміші з причепу вказаного автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль серії НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на причіп серії НОМЕР_4 , ключ замку запалення вказаного автомобіля, журнал зеленого кольору з червоними записами заїзду та виїзду транспортних вантажних автомобілів на полігон визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 002549.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

У порушення вимог п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України ні в клопотанні, ні в постанові від 01.02.19 слідчим не вказано, яким саме критеріям речових доказів, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України, відповідають матеріальні об`єкти, на які слідчий просить накласти арешт.

До того ж, відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, доданого до клопотання, вбачається те, що відомості про кримінальні правопорушення за ст. 236, ч. 1 ст. 242, ч. 1 ст. 239, ч. 1 ст. 241 КК України, були внесені по факту події, яка мала місце 09.07.16, відомості про кримінальні правопорушення за ч. 1 ст. 239, ч. 1 ст. 367,ч. 1 ст. 241, ст. 356, ч. 1 ст. 253, ч. 1 ст. 197-1, ч. 1 ст. 242, ч. 1 ст. 239, ч. 1 ст. 241 КК України були внесені у 2017 році та відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 239 КК України були внесені у 2018 році.

У клопотанні не обґрунтовано, яким чином події, які мали місце 01.02.19 та про які йдеться у клопотанні відносяться до даного кримінального провадження.

Крім того, у клопотанні слідчий просив накласти арешт на зазначене майно також з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Доказів щодо наявності обґрунтованої підозри будь-якій особі у даному кримінальному провадженні або службовим особам ТОВ «Автоспецтранс-Київського картонно-паперового комбінату», або фізичній особі підприємцю ОСОБА_4 слідчим суду не надано.

До того ж, у клопотанні не викладено обставин на обґрунтування того, в чому полягає шкода, завдана ТОВ «Автоспецтранс-Київського картонно-паперового комбінату» і фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 , який її розмір та не викладено обставин на обґрунтування підстав для можливого накладення арешту на майно згідно норм п. 4 ч. 2 та ч. 6 ст. 160 КПК України.

Крім того, слідчий просив накласти арешт на майно з метою проведення експертиз.

Разом з тим, ч. 2 ст. 170 КПК України містить вичерпний перелік того, з якою метою може бути накладено арешт на майно у кримінальному провадженні.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Такої мети накладення арешту на майно як проведення експертиз у кримінальному провадженні, ч. 2 ст. 170 КПК України не передбачено.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України передбачено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Доказів, які б вказували на існування ризиків, передбачених нормами абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, слідчим суду не надано.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Ураховуючи те, що слідчим не доведено необхідність арешту зазначеного майна у даному кримінальному провадженні, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, правових підстав для задоволення клопотання немає.

Керуючись ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини, ст. 41 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. ст. 98, 131, 132, 167, 170 - 173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

Ухвала підлягає оскарженню безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1