Номер провадження: 11-сс/813/1388/19
Номер справи місцевого суду: 500/5641/19 1-кс/500/2168/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуюча - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.07.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.310, ч.2 ст.317, ч.3 ст.307 КК України, у кримінальному провадженні №0001612, внесеному до ЄРДР 25.07.2019 року, -

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та короткий виклад обставин, встановлених слідчим суддею.
Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.07.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, строком до 26.09.2019 року щодо ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.310, ч.2 ст.317, ч.3 ст.307 КК України, у кримінальному провадженні №0001612, внесеному до ЄРДР 25.07.2019 року.

Зміст вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
У своїй апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, яка буде достатньою для забезпечення виконання підозрюваним своїх обов`язків.

Крім того, апеляційна скарга прокурора містить в собі клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, яке прокурор мотивує тим, що повний текст ухвали відносно підозрюваного ОСОБА_7 було проголошено лише 02.08.2019 року, що не давало можливості стороні обвинувачення підготувати обґрунтовану апеляційну скаргу у строк до 05.08.2019 року.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Прокурор був належним чином повідомлений про дату. Час і місце розгляду апеляційної скарги, однак в судове засідання не з`явився. про причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без участі прокурора.
Заслухавши суддю-доповідача, думку підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення клопотання прокурора про поновлення строку на апеляційне оскарження; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського суду з прав людини законодавчо ґрунтується на нормах п. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 р., згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а також ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р., у якій зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Суду розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Розглядувана категорія разом із такими елементами як остаточність судового рішення та своєчасність виконання остаточних рішень є невід`ємними складовими права на суд, яке, у свою чергу, посідає одне з основних місць у системі фундаментальних цінностей будь-якого демократичного суспільства.
Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі «Golder v. the United Kingdom» (1975), n. 35 зазначив: «Було б неприйнятним, на думку Суду, якби частина 1 статті 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши насамперед того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме доступ до суду. Характеристики справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними, за відсутності судового провадження». У цьому ж рішенні Суд вказав, що право доступу до правосуддя є одним із невід`ємних складових права, гарантованого статтею 6 п. 1. Це не розповсюджувальне тлумачення, що накладає додаткові зобов`язання на Договірні держави: цей висновок заснований на термінології першого речення п. 1 статті 6, прочитаного у контексті цієї статті, з урахуванням предмету та мети нормативного договору, яким є Конвенція, а також загальних принципів права. Таким чином, Суд дійшов висновку, що, навіть і не використовуючи «додаткові засоби тлумачення», передбачені ст. 32 Віденської конвенції, стаття 6 п. 1 забезпечує кожній людині право на розгляд у суді будь-якого спору, що відноситься до його цивільних прав та обов`язків. Вона визнає «право на суд», де право доступу, що розуміється як право ініціювати провадження у цивільній справі, складає лише один із аспектів. До цього слід додати гарантії статті 6 п. 1, що відносяться до організації й складу суду і до руху процесу. Все це у цілому являє собою право на справедливий розгляд.

У справі «Bellet v. France» Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Слід також зазначити, що Суд у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співрозмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (Ashingdane v. the United Kingdom).

Права та свободи людини і громадянина, у відповідності до ст. 55 Конституції України, захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Разом з цим, специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу процедуру оскарження дій (бездіяльності) і рішень осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків принесення (у деяких випадках і розгляду) скарг на дії (бездіяльність) і рішення суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.

Так, стаття 395 КПК України наводить конкретні строки оскарження в апеляційному порядку судових рішень суду першої інстанції, в тому числі ухвал слідчого судді.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що за загальним правилом строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді відраховується з дня її проголошення.

Частиною третьою статті 395 КПК України також встановлені виключення із загального правила, а саме випадки, в яких строк на апеляційне оскарження відраховується не від дня проголошення оскаржуваного судового рішення, а від іншої дати. До цих випадків, зокрема, відносяться:

- оскарження ухвали слідчого судді особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги для якої обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення;
- оскарження судового рішення іншим учасником кримінального провадження, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для якої обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
З викладених положень вбачається, що виключення із загального правила передбачені для двох категорій учасників кримінального провадження, одна з яких є істотно обмеженою у правах та доступі до інформаційних благ в силу утримання під вартою, що зумовлює необхідність надання додаткового часу для підготовки та подачі такою особою апеляційної скарги, а друга з об`єктивних причин не обізнана та не могла бути обізнаною про постановлене судове рішення у зв`язку з нереалізацією або незабезпеченням з певних причин права на участь в судовому провадженні при вирішенні слідчим суддею, судом певних питань, що стосуються її прав, свобод та законних інтересів.
З матеріалів провадження вбачається, що оскаржена ухвала постановлена 31.07.2019 року в присутності слідчого, прокурора, підозрюваного та його захисника, тобто прокурору було достовірно відомо про наявність та суть судового рішення, тобто він мав змогу подати апеляційну скаргу в передбачений законом строк.

Доводи клопотання прокурора про відсутність у нього можливості звернутись із апеляційною скаргою в межах строку на апеляційне оскарження у зв`язку з проголошенням повного тексту ухвали лише 02.08.2019 року апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки строк на апеляційне оскарження цієї ухвали закінчився 05.08.2019 року, тому у прокурора було достатньо часу для підготовки та подачі апеляційної скарги, чого, однак, зроблено не було.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає причини пропуску прокурором строку на апеляційне оскарження неповажними, у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання прокурора про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 117, 395, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.07.2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.310, ч.2 ст.317, ч.3 ст.307 КК України, у кримінальному провадженні №0001612, внесеному до ЄРДР 25.07.2019 року.
Апеляційну скаргу повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4