Справа № 739/994/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/818/19
Категорія - 155ч.2 Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретаря судового засідання ОСОБА_5

За участю учасників судового провадження:

Прокурора ОСОБА_6

Засудженого - ОСОБА_7

Захисника ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження за апеляційною скаргою Захисника ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 24 вересня 2019 року

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі достроково або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким відмовлено.

В апеляційних скаргах захисник та засуджений ОСОБА_7 просять ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу у якій вирішити питання заміни покарання з довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Звертає увагу на те, що відмовляючи у клопотанні суд послався на відсутність у кримінальному законодавстві України положень про умовно-дострокове звільнення осіб засуджених до позбавлення волі, яке повинно бути згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Петухов проти України.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції засуджений та його захисник підтримали подані апеляційні скарги. Прокурор заперечив проти їх задоволення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вироком апеляційного суду Кіровоградської області від 26.01.2006 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ст. 185 ч. 5, ст. 263 ч. 2, ст. 187 ч. 4, ст. 28 ч. 3 і п.п. 6,12 та 13 ч. 2 ст.115 КК України, та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 07.12.2006 року, вирок залишено без змін.

Строк відбування покарання обчислюється з 12.03.2005 року та складає понад 14 років.

13.06.2019 до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 в порядку ст.ст. 537-539 КПК України про звільнення від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі достроково або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права.

При цьому на підставі ст. 87 ч. 2 КК Українив ред. 2001 р. для засудженого до довічного позбавлення волі передбачена можливість заміни цього покарання актом помилування на позбавлення волі на певний строк.

Чинне кримінальне законодавство України, зокрема Кримінальний кодекс України, передбачає можливість умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно.

Разом з тим, дані правові норми містять посилання на строковий критерій визначення підстав для їх застосування, зокрема: умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання (п. 3 ч. 3 ст. 81 КК) та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання (п. 3 ч. 4 ст. 82 КК).

Тобто положення даних правових норм вимагають наявності строкового характеру призначеного особі покарання, від тривалості якого й здійснюється розрахунок строку фактично відбутого покарання, що і надає засудженій особі право на звернення з клопотанням про їх застосування.

Згідно з практикою ЄСПЛ, у контексті довічного позбавлення волі стаття 3 Конвенції повинна тлумачитись як така, що вимагає зменшуваності покарання, в розумінні перегляду, який дозволяє національній владі вирішити питання про те, чи наявні суттєві зміни довічно ув`язненого, і що в ході покарання був зроблений такий прогрес у виправленні, що тривале тримання в ізоляції не може бути виправдане пенологічними підставами (п. 119, справа «Вінтер та ін. проти Сполученого Королівства» від 09.07.2013 р.). В цьому ж рішенні (п. 122) зазначено, що кожна особа, довічно позбавлена волі, має право знати, за яких умов може бути переглянутий строк її покарання, включаючи дату, коли такий перегляд може відбутись. Більше того, згідно з правовою позицією ЄСПЛ довічно ув`язнений має знати чіткі критерії для такого перегляду (п. 137, справа «Трабельсі проти Бельгії» від 04.09.2014 р.).

12.05.2019 року ЄСПЛ прийняв рішення у справі «Пєтухов проти України (№2)» та констатував порушення статті 3 Конвенції, пов`язане з тим, що в Україні довічно ув`язнені не мають реальної перспективи звільнення. Приймаючи вказане рішення, ЄСПЛ відмітив відсутність в Україні юридичної системи для забезпечення паліативного догляду в тюрмах. Що стосується неможливості скоротити довічний термін ув`язнення, Суд зазначив, що дане питання розкриває систематичну проблему, яка закликає до здійснення заходів загального характеру.

З огляду на вищевикладене, суд не є суб`єктом, уповноваженим на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки необхідно відповідні зміни до кримінального законодавства України.

Керуючись ст., ст. 371, 404, 407, 418, 419 КПК України судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 24 вересня 2019 року про відмоу у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про звільнення від подальшого відбуття покарання або заміни невідбутої частини покарання більш мяким - залишити без змін.

Ухвала касаційному оскрдженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_3 ОСОБА_4