Справа № 199/2507/19
УХВАЛА

19 вересня 2019 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000383 від 16.03.2019 відносно ОСОБА_3 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:

В даному судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Прокурор обґрунтував клопотання про продовження дії запобіжного заходу тим, що ОСОБА_3 офіційно не працює, не має заробітку та не проживає у місті Дніпрі, може переховуватися від суду, оскільки він, будучи раніше судимий 06.03.2019 за вчинення злочину проти власності, а також злочину проти громадського порядку та моральності, маючи не зняту та не погашену судимість, знову обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: у замаху на викрадення майна, яке належить ТОВ «Український Рітейл», яке він не зміг довести до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками магазину на місці скоєння злочину. Прокурор зазначає, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1), 3), 4), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_3 заперечували щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , вважаючи можливим змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт. При цьому, захисник ОСОБА_5 вказує на відсутність в матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів винуватості обвинуваченого, просив прийняти до уваги його клопотання про визнання певних доказів недопустимими.

Вирішуючи клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 на 60 днів, суд вважає необхідним вирішити клопотання прокурора наступним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України за наслідками розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Як слідує з рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 у справі «Харченко проти України» суд повинен розглянути можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів щодо обвинуваченого.
В рішенні «Прокопенко проти України» від 20.01.2011 ЄСПЛ зазначив, що згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянувши можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою.
ЄСПЛ у рішеннях «Ігнатов проти України» від 15.12.2016, «Наконечний та інші проти України» від 11.01.2018, «Міхайлов та інші проти України» від 11.01.2018 вказав, що, продовжуючи тримання заявника під вартою та відмовляючи у задоволенні його клопотань про звільнення, національні суди здебільшого посилались на аналогічні підстави, наведені при його затриманні, та не додавали жодних нових деталей. Крім того, на жодному етапі національні суди не розглядали можливості застосування альтернативних запобіжних заходів. З огляду на це, а також на свою попередню практику у справах проти України, Європейський суд встановив порушення пункту 3 статті 5 Конвенції.
Так, в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).
Беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_6 , зареєстрований та має постійне місце проживання в АДРЕСА_1 , по справі досліджені всі докази сторони обвинувачення та продовжується дослідження та перевірка тих доказів та обставин, на які вказує сторона захисту, суд зазначає, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_3 під вартою перебуває за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення його належної поведінки на цей період, оскільки до обвинуваченого даний запобіжний захід був застосований ще з 28.03.2019, а тому його продовження є неспівмірним меті заходу.
Постановляючи дану ухвалу, суд також виходить із того, що прокурор не обґрунтував необхідність продовження строку тримання обвинуваченому ОСОБА_3 під вартою, як не обґрунтував і те, чому не можливо застосувати інший більш м`який запобіжний захід. Крім цього клопотання не підтверджено жодним доказом, тобто не долучено стороною обвинувачення до нього додатків. Водночас, дані матеріалів провадження не указують на неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_3 , який має місце реєстрації та проживання, малолітню доньку, а також тривалий час перебуває під вартою, а тому суд вважає, що застосування до ОСОБА_3 особистого зобов`язання, яке полягає у покладенні на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, забезпечить належну поведінку останнього на час судового розгляду.
В той же час, розглядаючи доводи захисника ОСОБА_5 про відсутність доказів вини ОСОБА_3 , суд виходить з того, що при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому вирішення питання допустимості доказів повинно відбутися під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення остаточного судового рішення по даному кримінальному провадженню, що відповідає положенням ч. 1 ст. 89 КПК України.
Керуючись ст.ст. 176-178, 179, 193, 194, 202, 331, 350, 369, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_4 щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити частково.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Павлоград Дніпропетровської області, запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк до 17.11.2019 обов`язки, передбачені п.п. 1), 3), 7), 8) ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
1) прибувати по першому виклику до суду у визначений ним час;
3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання або місця роботи;
7) докласти зусиль до пошуку роботи;
8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
У разі невиконання вказаних обов`язків до обвинуваченого ОСОБА_3 може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З 18.11.2019 ухвала про застосування запобіжного заходу в частині покладення на обвинуваченого обов`язків припиняє свою дію, якщо відповідний строк не буде продовжено в порядку ч. 6 ст. 194, ст. 199 КПК України. На підставі ст. 203 КПК України ухвала припиняє свою дію також у разі ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження, в порядку передбаченому цим кодексом.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно в залі суду.
На підставі ч. 3 ст. 179 КПК України копію ухвалу про застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання вручити прокурору ОСОБА_4 для організації здійснення контролю за виконанням особистого зобов`язання.
Відповідно до ст. 204 КПК України обвинувачений не може бути затриманий без дозволу суду у зв`язку з обвинуваченням у тому ж кримінальному правопорушенні.
Ухвала набирає чинності негайно, підлягає негайному виконанню після її оголошення та окремому оскарженню не підлягає.
Копію ухвали вручити всім учасникам судового провадження та направити її до відома до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».

Суддя: ОСОБА_1

19.09.2019