УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАНИ
29 липня 2019 року

м. Київ

справа № 748/398/18
провадження № 51-3362ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 вересня 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року, постановлені у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001156 від 04 листопада 2017 року, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 грудня 2017 року за частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді арешту на строк 3 місяці, 03 вересня 2018 року звільненого від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році»,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК.

встановив:
Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 вересня 2018 року, залишеним без змін апеляційним судом, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК), та призначено покарання, із застосуванням статті 69 цього Кодексу, у виді обмеження волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 04 листопада 2017 року о 16 год., керуючи автомобілем «ВАЗ 21080», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Троїцька в селі Пакуль Чернігівської області, порушивши вимоги пунктів 2.3(б), 10.1, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , чим спричив смерть потерпілої.
У касаційній скарзі захисник не погоджується із судовими рішеннями постановленими відносно ОСОБА_4 , просить їх змінити та звільнити засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком. В обґрунтування своїх вимог стверджує, що його підзахисний має на утриманні двох неповнолітніх дітей, визнає свою вину повністю, щиро розкаюється у вчиненому, відшкодував спричинену матеріальну шкоду та відшкодовує моральну шкоду.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних міркувань.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Відповідно до вимог статті 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Згідно з положеннями частини 1 статті 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Як убачається із вироку, при призначені покарання судом враховано дані про особу засудженого, негативні характеристики якого за місцем проживання відсутні, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, постраждалий від наслідків аварії на ЧАЕС ІІІ, щиро розкаявся, відшкодував завдану матеріальну шкоду, що визнано обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, що його обтяжують.
До того ж, враховано судом і висновок органу пробації, в якому ризик вчинення засудженим повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінений як низький та зроблено висновок щодо доцільності призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі.
Зазначені вище обставини дали змогу суду перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини 2 статті 286 КК, та призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Апеляційний суд, переглядаючи судове рішення за апеляційною скаргою, у тому числі захисника ОСОБА_5 з підстав, аналогічних, наведеним у касаційній скарзі, дійшов висновку про відсутність мотивів для звільнення ОСОБА_4 від відбуванням основного покарання з випробуванням, належним чином умотивувавши прийняте рішення, з чим погоджується і колегія суддів.
Відповідно до статті 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді обмеження волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Дані про особу засудженого, обставини, що пом`якшують покарання, думка потерпілої, яка під час судового розгляду в апеляційному суді наполягала на призначенні засудженому максимального покарання, передбаченого санкцією частини 2 статті 286 КК, не дають підстав зробити висновок про можливість виправлення ОСОБА_4 без реального відбування ним покарання.
Обставини справи та дані про особу винного, визнані судами такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, були покладені в основу застосування положень статті 69 КК, однак є недостатніми для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК, належним чином обґрунтована, із зазначенням мотивів прийнятого рішення.
З огляду на викладене, призначене засудженому ОСОБА_4 покарання відповідає принципам індивідуалізації та справедливості, підстав для застосування положень статті 75 КК, колегія суддів не вбачає.
Згідно пункту 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись статтею 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 вересня 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3