Провадження № 11-кп/824/2939/2019 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,

з участю:
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
перекладача ОСОБА_10 ,
прокурора ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15 серпня 2019 року, якою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят діб, тобто до 13.10.2019 року включно кожному,

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Святошинського районного суду м. Києва на стадії підготовчого судового засідання перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002681 щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачених у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України.

15.08.2019 року під час підготовчого судового засідання прокурором було заявлене клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не зникли.

Захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_8 заявили клопотання про зміну ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15 серпня 2019 року клопотання прокурора задоволено та запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжено строком на 60 днів, тобто до 13.10.2019 року (включно). У задоволенні клопотання захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 відмовити.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала суду є незаконною та такою, що суперечить нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що наявність в діях ОСОБА_6 ознак складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України належними доказами не підтверджена. Також зазначає, що судом не враховано обставин щодо порушення права на захист обвинуваченого. Апелянт вважає, що клопотання прокурора не містить доказів наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 має постійне місце проживання, раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, одружений, забезпечує себе матеріальними засобами до існування, працює неофіційно, з достатнім розміром доходу, має міцні соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, від слідства не переховується, а тому на думку захисника немає підстав для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Також апелянт вважає, що прокурором в клопотанні не доведено обґрунтованості підозри причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого злочину.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу суду в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити нову, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ухвала суду є незаконною, оскільки судом не взято до уваги докази, які могли вплинути на його висновки. Зазначає, що судом не взято до уваги те, що життю ОСОБА_7 в СІЗО загрожує небезпека та не перевірено обґрунтованість підозри саме у вчиненні особливо тяжкого злочину та невірність кваліфікації його дій. Апелянт вважає, що клопотання прокурора не містить доказів наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 має постійне місце проживання, раніше не судимий, має на утриманні хвору матір, має неповну сім`ю, виключно позитивно характеризується, активно сприяє розкриттю злочину та буде з`являтися за першою вимогою слідства до суду. Зазначає, що судом першої обставини не враховано обставини, які свідчать про те, що ОСОБА_7 не є суспільно небезпечною особою. Вважає, що до ОСОБА_7 слід застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши суддю доповідача, думки захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали подані апеляційні скарги адвокатами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , думки адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги адвокатами ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст.55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

ЄСПЛ у своєму рішенні від 04.12.1995 у справі «Bellet v. France» зазначив, що ст.6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КПК України).

У Рішенні Конституційного Суду України №4-р/2019 від 13.06.2019 (справа №3-208/2018(2402/18) зазначено, що положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч.2 ст.392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Чинним КПК України не передбачено процедуру апеляційного оскарження такої категорії ухвал. Згідно з ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.

Враховуючи наведене, захисники обвинувачених мають право на оскарження ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 15.08.2019 року, і їхні апеляційні скарги підлягають розгляду.

Проте, апеляційний суд позбавлений можливості дослідити матеріали кримінального провадження, оскільки вони знаходяться на розгляді по суті в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч.3 ст.331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіряючи відповідно до ст.331 КПК України підстави доцільності продовження строків тримання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою, не вирішуючи наперед питання доведеності вини обвинуваченого, місцевий суд врахував обґрунтованість підозри та вагомість наявних доказів про вчинення останніми тяжкого та особливо тяжкого злочинів, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна або без такої, інформацію про особу обвинувачених, їх вік, стан здоров`я, місце проживання, характеристики, сімейний стан, місце роботи, відсутність судимостей, підвищену суспільну небезпечність інкримінованого їм правопорушення, суспільний резонанс, вчинення злочину з застосуванням насильства та правильно прийшов до переконання, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, на даному етапі кримінального провадження, у змозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема ризику переховування від суду.

Ризик переховування від суду на цей час продовжує існувати та є реальним, крім того обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , розуміючи яке покарання може їм загрожувати, з метою уникнення кримінальної відповідальності можуть переховуватися від суду, що унеможливить розгляд провадження, встановлення реальних обставин справи та виконання правових приписів ст.2 КПК України.

Доводи апеляційних скарг захисників про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними. При розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, районний суд взяв до уваги, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочинів, пов`язаних із застосуванням насильства, та правильно прийшов до переконання, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у ч.1 ст.177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених.
Доводів на спростування вищевказаних висновків суду першої інстанції захисниками обвинувачених не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення без зміни.

Колегія суддів звертає увагу на те, що інші зазначені доводи в апеляційних скаргах захисників, суду першої інстанції необхідно врахувати та перевірити під час розгляду по суті кримінального провадження щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Керуючись положеннями ст.ст. 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15 серпня 2019 року, якою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят діб, тобто до 13 жовтня 2019 року включно кожному залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя