Ухвала
іменем України

24 травня 2019 року

м. Київ
справа № 204/8473/16-к

провадження № 51-1965 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши матеріали провадження за касаційною скаргоюзахисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 березня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000053,

в с т а н о в и в:
За вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2018 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, жителя АДРЕСА_1 ) зареєстрованого у тому АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 рокиз позбавленням права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах, пов`язані з виконанням функцій представника влади на строк 3 роки із позбавленням спеціального звання поліцейського старший лейтенант поліції. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього виконання певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

Вирішено питання щодо речових доказів і процесуальних витрат у кримінальному провадженні. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 2779,42грн і 10 000 грн. у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно.

ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він, будучи представником влади , а саме оперуповноваженим Шевченківського (Бабушкінського) відділення поліції ДВП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, маючи відповідну фахову підготовку та досвід роботи в органах внутрішніх справ України, свідомо і цілеспрямовано використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, вчинив кримінальне правопорушення у сфері службової діяльності за таких обставин. 29 липня 2016 року в період з 10:05 по 10:40, перебуваючи поблизу будинку № 51а на вул. Дмитра Кедріна в м. Дніпрі ОСОБА_5 умисно вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому як працівнику правоохоронного органу повноважень, що супроводжувались насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілої ОСОБА_6 , діями за відсутності ознак катування.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати вирок та ухвалу щодо ОСОБА_5 і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). Вважає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК. Крім того, посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що всупереч вимогам ст. 419 КПК зазначені обставини не отримали належної оцінки суду апеляційної інстанції, який необґрунтовано залишив вирок суду першої інстанції без змін.
Перевіривши доводи в касаційній скарзі та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.
За змістом статтей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 у частині невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.
За встановлених місцевим судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 365 КК кваліфіковано правильно.
В основу вироку суд обґрунтовано поклав показання допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_6 про обставини вчинення ОСОБА_5 неправомірних дій щодо неї, дані що містяться в прортоколах слідчих експериментів 04 листопада та 26 листопада 2016 року за її участю; показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Крім того, суд слушно визнав висновок експерта № 4149е від 07 листопада 2016 року належним та допустимим доказом, що підтверджує наявність у потерпілої ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, які утворилися внаслідок дій ОСОБА_5 .
Згідно з цими доказами в результаті фізичного насильства у вигляді застосування фізичної сили (притягнення обома руками за передпліччя та кисті потерпілої, волочіння її по землі), спеціальних прийомів боротьби (кидка через стегно), вчинення незаконних дій (здавлення обома руками грудної клітки потерпілої, висловлювання принизливими та нецензурними словами на адресу ОСОБА_6 ) оперуповноважений Шевченківського (Бабушкінського) ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 завдав потерпілій ОСОБА_6 особливого фізичного болю та моральних (психологічних) страждань, а також заподіяв тілесних ушкоджень, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень та є істотною шкодою для потерпілої.
Досліджені в судовому засіданні та покладені в основу обвинувального вироку докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та не викликають сумнівів у правильності їх оцінки судами нижчого рівня. Об`єктивних підстав вважати недопустимими ці докази, у тому числі і показання допитаних у судовому засіданні свідків, які були очевидцями події злочину, у суду не було.
Перевіривши докази кримінального провадження, надавши їм належну оцінку, суд обґрунтовано визнав їх достатніми для доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК, а тому правильно постановив обвинувальний вирок.
Кваліфікація судом вчиненого діяння за ч. 2 ст. 365 КК узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року (справа № 301/2178/13-к), відповідно до якого об`єктивна сторона цього злочину вичерпується самим фактом вчинення дій, які явно виходять за межі наданих працівнику правоохоронного органу прав чи повноважень і містять принаймні одну з ознак, визначених у ч. 2 ст. 365 КК. При цьому матеріального вираження істотної шкоди, завданої злочином охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, в такому випадку не вимагається.
Вирок суду не суперечить вимогам ст. 374 КПК.

Перевіривши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку викладеним в апеляційних скаргах сторони захисту доводам, у тому числі й тим, на які захисник ОСОБА_4 послався у своїй касаційній скарзі, та обґрунтовано визнав їх неспроможними.
Ухвала апеляційного суду достатньо вмотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень норм процесуального права, які були би безумовною підставою для скасування судових рішень щодо ОСОБА_5 , як про це йдеться в касаційній скарзі захисника, не вбачається.
Зважаючи на викладене і на те, що зі скарги та наданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 06 березня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 єва ОСОБА_3