Справа № 369/5895/18 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2346/2019 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ч. 1 ст. 115 КК України

У Х В А Л А
іменем України

12 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
потерпілої: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.09.2019 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів у Державній установі «Київський слідчий ізолятор», починаючи з 23.09.2019 року по 21.11.2019 року включно та відмовлено захиснику і обвинуваченому у задоволенні клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт,
В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000016 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.09.2019 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів у Державній установі «Київський слідчий ізолятор», починаючи з 23.09.2019 року по 21.11.2019 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що судовий розгляд не може бути завершений до спливу визначеного раніше обвинуваченому строку тримання під вартою, ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися, обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності, зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, відсутності міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, так як обвинувачений не одружений, не має утриманців, враховуючи, крім зазначеного, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , має такий високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, і, незважаючи на наявність постійного місця проживання, роботи, родичів, прийшов до висновку, що зміна обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не зможе усунути існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та забезпечити його належну поведінку.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати вказану ухвалу та винести нову, якою змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з забороною залишати житло (цілодобово або в окремий період доби) з носінням електронного засобу контролю або без такого, або на заставу в розмірі, визначеному ст. 182 КПК України. Вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною у зв`язку з тим, що вона не ґрунтується на вимогах матеріального та процесуального права, винесена внаслідок неповноти судового розгляду, що має тягнути за собою її скасування. Вказує, що судом першої інстанції не було наведено жодних ризиків, які б були наявні на час винесення оскаржуваної ухвали, та виправдовували необхідність залишення ОСОБА_7 саме такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, та відсутності підстав обрати альтернативний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту чи застави. Апелянт зазначає, що з огляду на дослідження більшості доказів обвинувачення під час судового розгляду справи, суду першої інстанції було відомо, що будь-яка обґрунтованість висунутого проти ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КК України відсутня, і стало очевидним, що він не вчиняв інкримінований йому злочин. Вказуючи на ці висновки, апелянт посилається на те, що ряд доказів, зокрема, показання свідків, протоколи слідчих дій та висновки експертиз, на його думку, є неналежними. Захисник вважає, що в матеріалах провадження містяться докази, які вказують на невинуватість його підзахисного та на наявність суїцидальних тенденцій у потерпілої. На думку захисника, оскільки ОСОБА_7 вже майже два роки тримається під вартою, суспільний інтерес саме даного провадження, з урахуванням фактичної відсутності доказів вини ОСОБА_7 , та наявність доказів сторони захисту щодо вчинення потерпілою ОСОБА_10 дій, направлених на самогубство, ніяк не може виправдати необхідність тримання під вартою обвинуваченого, та ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не доведені.

Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника; потерпілу, яка просила апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Рішенням Конституційного суду України № 4-р/2019 року від 13.06.2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_11 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в судді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що в клопотанні про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно зазначатися про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Так, при обранні та подальшому продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою було враховано ризики того, що ОСОБА_7 може переховуватися від слідства та суду, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню, а також може незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим об`єктивні обставини застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

При вирішенні питання про задоволення клопотання прокурора, судом першої інстанції було враховано, що заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися і не зникли, а також вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та встановлені фактичні дані об`єктивно вказують на те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.

Слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений перевіряти належність та допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, робити відносно них свої висновки та оцінювати кримінальну кваліфікацію правопорушення, у зв`язку з чим, доводи захисника в частині недоведеності вини обвинуваченого в інкримінованому йому злочині,не є предметом даного судового розгляду.

Що стосується посиланнь на відсутність обґрунтованої підозри та вагомих доказів про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, то слід зазначити наступне.
Оскільки КПК України не містить визначення обґрунтованої підозри, за роз`ясненням вказаного поняття слід звернутися до практики ЄСПЛ. За загальною практикою Європейського суду з прав людини, що склалась з рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30.08.1990 року, п. 32, Series А, № 182, термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У справі «Ердагоз проти Туреччини» висловлено позицію, що факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тим, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.

Окрім того, на підтвердження обґрунтованості підозри, наявні фактичні обставини кримінального провадження дають можливість об`єктивно пов`язати підозрюваного ОСОБА_7 із вчиненням кримінального правопорушення (Рішення ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечити належної процесуальної поведінки останнього, тому у колегії суддів відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 177, 199, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.09.2019 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» по 21.11.2019 року включно залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

_________________ _________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_12 ОСОБА_4