Справа № 755/1926/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1471/2019 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого не офіційно на посаді інженера монтажника інформаційної системи, ПП «Ольвія», одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку 2012 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 10.03.2010 Дніпровським районним судом міста Києва за ч.2 ст.286 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України призначено іспитовий строк 2 (два) роки;

- 06.11.2011 Дніпровським районним судом міста Києва за ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 309 КК України призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі,-

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Змінено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України до набрання вироком законної сили та взято під варту в залі суду.
Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з 22.02.2019 року.
Вирішено питання стосовно речових доказів,-

В С Т А Н О В И Л А :

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 29.12.2018 року приблизно о 18 год. 30 хв. перебуваючи за адресою: м. Київ. вул. Воскресенська. 14-Є та діючи з корисливих мотивів, підійшов до автомобіля марки «Део Ланос» д/н НОМЕР_1 . сірого кольору, який був припаркований на прибудинковій території до будинку, що за адресою: м. Київ. вул. Воскресенська 14-Є, та з метою перевірки чи встановлена на вказаному автомобілі сигналізація, здійснив удар ногою по передньому колесу, впевнившись, що сигналізації на вказаному автомобілі відсутня та за його діями ніхто не спостерігає, продовжуючи злочинні дії, просунув руку між решіткою радіатора, діставшись до механізму капоту автомобіля відчинив капот та за допомогою заздалегідь підготовленого ключа, від`єднав клеми акумулятора, та викрав з моторної частини автомобіля акумулятор марки «Клема-60(540-А)» вартістю 2000 грн., та з місця вчинення злочину зник. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на зазначену суму.
Крім того ОСОБА_7 , 31.12.2018 приблизно о 21 год. 07 хв. перебуваючи за адресою: м. Київ. вул. Воскресенська, 12-В та діючи з корисливих мотивів, реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення чужого майна, а саме автомобільного акумулятора з автомобіля марки «Део Ланос» д/н НОМЕР_2 . білого кольору, підійшов до вищевказаного автомобіля, який був припаркований на прибудинковій території до будинку, що за адресою: м. Київ. вул. Воскресенська 12-В, з метою перевірки чи встановлена на вказаному автомобілі сигналізація, здійснив удар ногою по передньому колесу, впевнився, що сигналізації на вказаному автомобілі відсутня та за його діями ніхто не спостерігає.

Реалізовуючи свої злочинні наміри до кінця, не застосовуючи будь-яких інструментів, просунув руку між решіткою радіатора, діставшись до механізму капоту автомобіля відчинив капот. Продовжуючи свої наміри останній за допомогою заздалегідь підготовленого ключа, від`єднав клеми акумулятора, та викрав з моторної частини автомобіля акумулятор марки «Bosch» вартістю 2450 грн. та з місця вчинення злочину зник. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на зазначену суму.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить змінити вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року не справедливий за тяжкістю та такий, що не відповідає вимогам КК України. При призначенні покарання суд не врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини справи, дані про особу засудженого, його вік, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин та інших фактів.
В своєму вироку судом було проаналізовано покази обвинуваченого ОСОБА_7 , який повністю визнав свою вину, щиро покаявся та на стадії досудового розслідування сприяв розкриттю цього злочину шляхом надання всієї інформації відносно скоєних кримінальних правопорушень. Відповідно до позиції обвинуваченого, суд не досліджував письмові докази, оскільки було встановлено скорочений порядок розгляду судового провадження, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України.
При призначенні обвинуваченому покарання, суд повинен керуватися вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зі змінами та виходити із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України можна вважати щире каяття, як вказано в обвинувальному акті. Характеризуючі дані щодо ОСОБА_7 : на обліку у лікаря психіатра не перебуває; повністю визнає свою вину, щиро розкаюється та допомагав слідству; цивільні позови в кримінальному провадженні не заявлялися; має постійне місце проживання та реєстрації в м. Києві; працює неофіційно в ПП «Ольвія» на посаді інженера-монтажника інформаційних систем; перебуває в зареєстрованому шлюбі та має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_11 , 2012 року народження, яка перебуває на його утриманні, оскільки дружина на даний час не працює.
Таким чином, на думку захисника, судом при винесенні вироку не було враховано всі вищевказані обставини та винесено незаконний вирок.
Окрім того, у вироку вказано, що злочини, які інкримінуються ОСОБА_7 є тяжкими злочинами, але відповідно до ст. 12 КК України ці злочини відносяться до злочинів середньої тяжкості.
Також, у вироку суду першої інстанції вказано про те, що «враховуючи обставини вчинення правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, що на думку суду буде достатнім стимулюючим фактором для засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень».

Заслухавши доповідь судді,

пояснення захисника ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який також підтримав апеляційну скаргу захисника та просив її задовольнити,

пояснення потерпілого ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,

пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.
Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікації її дій за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, учасниками судового розгляду не оспорюється.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у скоєнні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду.

Відповідно до положень ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Так, судом першої інстанції, з дотриманням вимог закону було призначено обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 ККУкраїни у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. При цьому враховано тяжкість злочину, дані про особу обвинуваченого.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, працює не офіційно, одружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря психіатра не перебуває. На обліку у лікаря нарколога перебуває з 11.06.2009 діагноз: Розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності.
Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття ОСОБА_7 .
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
При цьому, судом першої інстанції також враховано, що ОСОБА_7 будучи раніше судимим за умисні злочини, на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив та вчинив новий злочин під час перебування під судовим слідством у Печерському районному суді м. Києва за вчинення аналогічного злочину, що свідчить про небажання обвинуваченого припинити злочинну діяльність.

Визначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції правильно врахував характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особу винного, наслідки злочину, і на думку колегії суддів, дійшов вірного висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе при засудженні обвинуваченого до покарання у виді позбавлення волі, передбаченого санкцією ч.2 ст.185 КК України, а саме до 3 (трьох) років позбавлення волі.
Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покаранням у виді позбавлення волі за своїм розміром відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі винного, внаслідок помірної суворості, є необхідним і достатнім для його виправлення, запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Підстави для застосування положень ст.75 КК України, апеляційним судом не встановлено.
Доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі про призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, на думку колегії, є необґрунтованими, оскільки обвинувачений, будучи неодноразово судимим та відбував покарання у виді позбавлення волі, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання вчинив умисний злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.
Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що у мотивувальній частині вироку суду першої інстанції вказано «враховуючи обставини вчинення правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, що на думку суду буде достатнім стимулюючим фактором для засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень», на думку колегії суддів є опискою, оскільки на переконання колегії суддів, прийняте судом першої інстанції рішення про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства та призначення обвинуваченому покарання без застосуванням ст. 75 КК України мотивовано належним чином, а тому викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність, не спростовують висновків суду щодо виправлення обвинуваченого при реальному відбування призначеного покарання.

Колегія суддів погоджується з доводами захисника ОСОБА_8 , що злочини, які інкримінуються ОСОБА_7 відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості, однак на вид та розмір призначеного покарання дана обставина не впливає.
Інших істотних порушень вимог кримінального чи кримінально-процесуального закону, які б давали безумовні підстави для скасування чи зміни судового вироку, не встановлено.
За даних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 22 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4