КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-кп/824/521/2019 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 305 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19.08.2017 року,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19.08.2017 року задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Словацької Республіки у відповідність з законодавством України стосовно засудженого ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирок районного суду Кошице І від 20.07.2016, що набув чинності 20.07.2016 № 1Т 22/2016 приведено у відповідність з законодавством України. Вказано ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати засудженим за ч. 3 ст. 305 Кримінального кодексу України до покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією мобільного телефону марки «Huawei Ascend Y330», IMEI НОМЕР_1 , з SIM-карткою НОМЕР_2 , номер НОМЕР_3 , мікро SD-картка Transcend 16 гб та легкового автомобіля марки «Volkswagen VW Sharan», державні номерні знаки НОМЕР_4 , номер шасі НОМЕР_5 . Строк відбування покарання рахувати вказано рахувати з 16.10.2015. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання ОСОБА_6 , перебування в установах попереднього ув`язнення у період з 16.10.2015 до 21.07.2016 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На ухвалу суду першої інстанції від засудженого ОСОБА_6 надійшла апеляційна скарга зі змінами та доповненнями.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19.08.2017 року, змінити в частині призначеного покарання ОСОБА_6 , 1968 р.н., по основному покаранню до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин, додаткове покарання не призначати.

За доводами засудженого, ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.97р., та без врахування вимог статті 58 Конституції України, яка зокрема передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує на те, що Оболонським районним судом м. Києва при постановленні оскаржуваної ухвали не було враховано вище вказаних норм, а також положень Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-УІІІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».

ОСОБА_6 вважає, що правило ч. 1 ст. 5 КК України стосується і порядку зарахування та строку попереднього ув`язнення у строк покарання, так як зазначене правило поліпшує становище особи, яка вчинила відповідне діяння, а отже оскаржувана ухвала підлягає скасуванню та підлягає перегляду в частині призначеного нею строку покарання з врахуванням вимог ч. 5 ст. 72 КК України з обов`язковим застосуванням Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VІІІ.

Засуджений звертає увагу суду на застосування так званого проміжного закону - закону, що набув чинності після вчинення злочину, але втратив чинність до моменту прийняття рішення у справі. Виходячи із тлумачення норми ч. 4 ст. 5 КК України випливає, що «проміжний» закон про кримінальну відповідальність, який встановлює найбільш сприятливі умови для особи порівняно з «наступним» («наступними») законом (законами), який погіршує кримінально-правове становище особи, має так звану переживаючу (ультраактивну) дію.

Крім того, ОСОБА_6 наголошує на те, що зміни, що стосуються правил обчислення та зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання, впливають на його кримінально-правове становище, як засудженої особи, а також впливають на обсяг тих правообмежень, які становлять зміст призначеного судом покарання і застосовуються до нього як до безпосередньо засудженого.

ОСОБА_6 вважає, що скасування та перегляд оскаржуваної ухвали, в частині строку відбування покарання є об`єктивна можливість зміни кримінально-правового становища, як засудженої особи, позаяк має беззаперечний вплив на призначене покарання шляхом визначення його тривалості (на збільшення або зменшення такого строку відбування покарання) чи звільнення від його відбування заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, строки судимості та інші передбачені КК України кримінально-правові наслідки для особи.

ОСОБА_6 вказує на те, що його поведінка була вкрай невірною та не виваженою, а його ставлення до скоєного, є критичним та таким, що зазнало глибокого переосмислення, а тому вважає, призначене, відповідно до ухвали Оболонського районного суду м. Києва, покарання за своїм видом явно несправедливим через суворість, що вказує на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого ОСОБА_6 .

В доповненнях та змінах до апеляційної скарги засуджений просить ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 19.07.2017 року у справі № 756/8551/17 про приведення вироку суду Словацької Республіки у відповідність з законодавством України стосовно засудженого ОСОБА_6 , 1968 р.н., змінити. Статтею закону України про кримінальну відповідальність, яким передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України ОСОБА_6 , 1968 р.н., визначити ч. 3 ст. 309 КК України.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що приводячи вирок суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, судом, на виконання ч. 3 ст. 610 КПК України, застосовано частину 3 статті 305 КК України - контрабанда наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів або фальсифікованих лікарських засобів, вчинена організованою групою, а також якщо предметом контрабанди були наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги чи прекурсори або фальсифіковані лікарські засоби в особливо великих розмірах), проте в частині 1 вказаної статті під контрабандою наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів або фальсифікованих лікарських засобів, розуміється їх переміщення через митний кордон України поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю.

ОСОБА_6 вказує на те, що для кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 305 КК України, він повинен був вчинити дії по контрабанді наркотичних засобів в особливо великих розмірах, тобто перемістити їх через митний кордон України поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, вироком Словацької Республіки від 20.07.2016 року його засуджено до 10 років позбавлення волі за ст. 172 абзац 3, статті 39 абзац 3 2 літера г), ст. 48 абзац 3 літера б) КК Словачинни - незаконне виготовлення наркотичних засобів і психотропних речовин, отрут або прекурсорів, їх зберігання та незаконний обіг.

Засуджений стверджує, що вироком Словацької Республіки він не засуджувався за дії по контрабанді перерахованих та означених у вироку наркотичних речовин, тим більше за їх переміщення через митний кордон України, що підтверджується перекладом копії вироку і тексту статей Кримінального кодексу Словацької Республіки. Дії, за які він засуджений судом Словацької Республіки не охоплюються диспозицією ч. 3 ст. 305 КК України, оскільки вказана стаття має персоніфікований характер і специфічний об`єкт злочину та може бути застосована виключно за правопорушення вчинене на території України.

Апелянт зазначає, що під час розгляду клопотання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України в суді першої інстанції, сам представник прокуратури просив застосувати іншу статтю Кримінального кодексу України, а саме ч. 3 ст. 309 КК України. В журналі судового засідання зазначається, що прокурор ОСОБА_10 вказав, що в діях засудженого не вбачається діянь передбачених ст. 305 КК України, а лише ч. 3 ст. 309 КК України. Відповідне відображене і в самій оскаржуваній ухвалі, а тому, на думку апелянта, суд першої інстанції припустився порушення, а саме неправильно визначив статті закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України та як наслідок, помилково призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення засудженого та його захисників на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги засудженого, думку представника Міністерства юстиції, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним, дослідивши матеріали провадження за клопотанням Міністерства юстиції України та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не відлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України Про міжнародні договори України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 7 КК України, громадяни України, що постійно проживають в Україні, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Нормою ст. 602 КПК України визначено, що вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Запит про виконання вироку суду іноземної держави розглядає Міністерство юстиції України, а встановивши його відповідність умовам, передбаченим міжнародним договором України, направляє до суду відповідне клопотання про його визнання і виконання вироку суду іноземної держави.
Процедура розгляду судом вказаного питання передбачена ст. 610 КПК України, якою визначено територіальну підсудність розгляду зазначеного клопотання, коло осіб, участь яких є обов`язковою в судовому розгляді, перелік документів, що подаються разом з клопотанням та повноваження суду при розгляді такого клопотання.
Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 засуджений вироком районного суду Кошице І від 20.07.2016 р. за ст. 172 абзац 1 літера б, абзац 3 літера в, статті 38 абзац 2, статті 39 абзац 2 літера г), статті 48 абзац 3 літера б) Кримінального кодексу, до 10 років позбавлення волі з конфіскацією мобільного телефону марки «Huawei Ascend Y330», IMEI НОМЕР_1 , з SIM-карткою НОМЕР_2 , номер НОМЕР_3 , мікро SD-картка Transcend 16 гб та легкового автомобіля марки «Volkswagen VW Sharan», державні номерні знаки НОМЕР_4 , номер шасі НОМЕР_5 .

Вирок районного суду Кошице І від 20.07.2016 року набув чинності 20.07.2016 року.

16 червня 2017 року наказом Міністерства юстиції України №1929/5 було прийнято рішення про прийняття ОСОБА_6 , засудженого вироком Словацької Республіки в Україну, відповідно до ст. 606 КПК України, ст. 3 Конвенції 1983 року про передачу засуджених осіб та на підставі запиту Міністерства Юстиції Словацької Республіки від 11.04.2017 року №37265/2017/83/К10/FL, що надійшов з листом МЗС України від 03.05.2017 року №71/ВКЗ/14-500-38179.

16.06.2017 року Міністерство юстиції України звернулось до Оболонського районного суду м. Києва з клопотанням про приведення вироку суду Словацької Республіки стосовно засудженого ОСОБА_6 у відповідність з законодавством України.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19.08.2017 року задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Словацької Республіки у відповідність з законодавством України стосовно засудженого ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирок районного суду Кошице І від 20.07.2016 р., що набув чинності 20.07.2016 № 1Т 22/2016 приведено у відповідність з законодавством України. Вказано ОСОБА_6 , вважати засудженим за ч. 3 ст. 305 Кримінального кодексу України до покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією мобільного телефону марки «Huawei Ascend Y330», IMEI НОМЕР_1 , з SIM-карткою НОМЕР_2 , номер НОМЕР_3 , мікро SD-картка Transcend 16 гб та легкового автомобіля марки «Volkswagen VW Sharan», державні номерні знаки НОМЕР_4 , номер шасі НОМЕР_5 . Строк відбування покарання рахувати вказано рахувати з 16.10.2015. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання ОСОБА_6 , перебування в установах попереднього ув`язнення у період з 16.10.2015 до 21.07.2016 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_6 . Районним судом Кошице І за п. «b» абз. 1 п. «c» абз. 3 ст. 172 Кримінального кодексу Словацької Республіки, як незаконне перевезення наркотичних засобів у значній кількості, з урахуванням наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин, і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», відповідає ч. 3 ст. 305 КК України, як контрабанда наркотичних засобів в особливо великих розмірах.
З таким рішенням суду повністю погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.
З формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, що наведене у вироку районного суду Кошице І від 20.07.2016 р. та відповідно, його офіційному перекладі вбачається, що 16.10.2015 p. о 09:30 год. перевозив з України в Німеччину через територію Словацької Республіки без відповідного дозволу у якості водія легкового автомобілю марки «Volkswagen Sharan», державні номерні знаки: НОМЕР_4 ,чорного кольору, через пункт перетину кордону Вишнє Німецьке, де під час проходження перевірки працівниками Митного управління Михайлівці, філіал митного управління Вишнє Німецьке, в резервуарі на газ, що знаходився в задній частині автомобіля за сидіннями, було знайдено речовину сорту Cannabis (коноплі) в загальній кількості 12601 грамів, з чого 6606 грамів з вмістом тетрагідроканабінолу 7,9 %, з якої можна би було виготовити щонайменше 17396 звичних одноразових доз, та 5995 грамів з вмістом тетрагідроканабінолу 11,0 %, з яких можна би було виготовити щонайменше 21982 звичних одноразових доз, в загальній вартості всіх доз щонайменше 75606 євро, причому рослини сорту Cannabis (коноплі), відповідно до Закону Національної ради Словацької Республіки № 139/1998 Збірника законів «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» з відповідними змінами й поправками, відносяться до І категорії наркотичних засобів, а активна речовина тетрагідроканабінол (ТГК) відповідно до Закону Національної ради Словацької Республіки № 139/1998 Збірника законів «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» з відповідними змінами й поправками, відноситься до І категорії психотропних речовин, тобто, незаконно перевіз, протягом будь-якого часу, наркотичні засоби і психотропні речовини,, та скоїв даний злочин у значній кількості, чим допустився особливо тяжкого злочину, передбаченого ст. 172 (абзац 1 літера б), абзац 3 літера в) Кримінального кодексу - незаконне виготовлення наркотичних засобів і психотропних речовин, отрут або чи прекурсорів, їх зберігання та незаконний обіг. За це він засуджений до статті 172 абзац 3, статті 38 абзац 2 , статті 39 абзац 2 літера г), статті 48 абзац 3 літера б) Кримінального кодексу до позбавлення волі строком на 10 (десять) років.

Відтак, з встановлених районним судом Кошице І від 20.07.2016 р. обставин чітко вбачається, що ОСОБА_6 16.10.2015 року о 09:30 перевозив наркотичний засіб з України до Німеччини через територію Словацької Республіки без наявності відповідного на це дозволу, будучи водієм пасажирського транспортного засобу марки «Volkswagen VW Sharan» з державним реєстраційним номером НОМЕР_4 , через пункт пропуску державного кордону Вишнє Німецькє, де під час проходження перевірки працівниками Митного управління Михайлівці, філіал митного управління Вишнє Німецьке, в резервуарі на газ, що знаходився в задній частині автомобіля за сидіннями, було знайдено речовину сорту Cannabis (коноплі) в загальній кількості 12601 грамів, з чого 6606 грамів з вмістом тетрагідроканабінолу 7,9 %, з якої можна би було виготовити щонайменше 17396 звичних одноразових доз, та 5995 грамів з вмістом тетрагідроканабінолу 11,0 %, з яких можна би було виготовити щонайменше 21982 звичних одноразових доз, в загальній вартості всіх доз щонайменше 75606 євро.

Під час апеляційного розгляду Міністерством юстиції України було надано запит до Міністерства юстиції Словацької Республіки щодо надання додаткової інформації стосовно положень ст. 172 Кримінального кодексу Словацької Республіки, за якими засуджено ОСОБА_6 .

З наданої Міністерством юстиції Словацької Республіки вбачається, що ОСОБА_11 засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину у сфері незаконного виробництва наркотичних засобів, психотропних та отруйних речовин чи прекурсорів, їх володіння та збуту відповідно до ст. 172 ( ч. 1 п. «b», ч. 3 п. «с») Кримінального Кодексу. При цьому зазначено, що Кримінальний кодекс №300/2005 Зведення законів Словацької Республіки не містить будь-якої іншої окремої статті щодо контрабанди наркотичних засобів та психотропних речовин, отруйних речовин чи прекурсорів та для кращого розуміння значення та суті окремих положень пунктів «а», «b» частини 1 статті 172 Кримінального кодексу повідомили таке: предметом злочину є посягання на інтереси щодо захисту життя та здоров`я людини від згубного впливу наркотичних, психотропних та отруйних речовин та прекурсорів. З об`єктивної точки зору, правопорушник повинен діяти незаконно будь - яким із способів, зазначених у цій частині. Таким чином, протиправне володіння наркотичними, психотропними та отруйними речовинами чи прекурсорами та вчинення дій з ними у будь який спосіб, передбачений пунктом «а» частини першої цієї статті , стосується пунктів «а» - «d», за винятком речовин для особистого споживання у будь - якому розмірі. Ключовим фактом є доведення, що правопорушник володів речовиною, або розпоряджався нею у вищевказаний спосіб, з метою збуту чи розповсюдження іншим не для особистого споживання.
При цьому, в перекладі коментаря до частини першої статті 172 КК № 300/2005 Зведення законів, зазначено термін «перевезення (транзит)» це спосіб, у який товари, що знаходяться під митним контролем, перевозяться від однієї митниці до іншої.

Відповідно до ч. 3 ст. 603 КПК України суд не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави та не вирішує питання щодо винуватості особи, отже, суд, розглядаючи клопотання Міністерства Юстиції України лише вирішує питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України.
А, відтак, пояснення ОСОБА_11 в суді апеляційної інстанції про те, що він не був водієм автомобіля при перетині митного кордону України, за умови встановлення вироком іноземної держави перевезення ОСОБА_11 наркотичної речовини з України до Німеччини через територію Словацької Республіки не можуть братись до уваги, адже, суд лише приводить вирок іноземної держави у відповідність до вимог чинного законодавства, а не переглядає його в апеляційному порядку.
Враховуючи наведені обставини, колегія суддів доходить висновку, що Оболонським районним судом м. Києва при приведенні вироку районного суду Кошице І від 20.07.2016 р. до вимог національного законодавства, обґрунтовано кваліфіковані дії ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 305 КК України, як контрабанда наркотичних засобів в особливо великих розмірах, в зв`язку з чим є безпідставними доводи апеляційної скарги про перекваліфікацію дій ОСОБА_11 на ч. 3 ст. 309 КК України. При цьому, кваліфікуючу ознаку «особливо великий розмір наркотичного засобу» не заперечував апелянт як в поданій апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду.

Відповідно до ст. 10 Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 р., яка є частиною національного законодавства, на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб» від 22.09.1995 року N 337/95-ВР та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» (надалі - Конвенції), у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.
Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.
Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Вищевказане також повністю узгоджується із Конвенцією, зокрема, пунктом «b» частини 1 статті 9, в якій визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Відповідно, вироком Районного суду Кошице І від 20.07.2016 р., ОСОБА_11 за ст. 172 абзац 1 літера б, абзац 3 літера в, статті 38 абзац 2, статті 39 абзац 2 літера г), статті 48 абзац 3 літера б) Кримінального кодексу, засуджено до 10 років позбавлення волі з конфіскацією мобільного телефону марки «Huawei Ascend Y330», IMEI НОМЕР_1 , з SIM-карткою НОМЕР_2 , номер НОМЕР_3 , мікро SD-картка Transcend 16 гб та легкового автомобіля марки «Volkswagen VW Sharan», державні номерні знаки НОМЕР_4 , номер шасі НОМЕР_5 .

Законодавством України, зокрема, санкцією ч. 3 ст. 305 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 років до 12 років з конфіскацією майна.
А тому, вважаючи, ОСОБА_11 засудженим за ч. 3 ст. 305 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про визначення йому покарання у виді 10 років позбавлення волі, тобто, таке ж, як призначене вироком районного суду Кошице І Словацької Республіки від 20.07.2016 р. Більш того, як вбачається з вироку іноземної держави, його постановлено на підставі угоди ОСОБА_11 , з прокурором, відповідно до якої покарання, призначене ОСОБА_11 було між ними узгодженим.
Перевіряючи ж доводи апеляційної скарги засудженого про те, що з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання (які встановлено судом Словацької Республіки та враховані при призначенні покарання), покарання, призначене ОСОБА_11 повинно було бути призначено на підставі ст.69 КК України, апеляційний суд розцінює як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність у відповідність до якого приводяться вироки іноземних держав, на підставі чого не можуть бути задоволенні.
Так, відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права.
Злочинність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом.
Застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.
В силу ч. 1 ст. 7 КК України громадяни України та особи без громадянства, що постійно проживають в Україні, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Аналізуючи вказані вище положення в сукупності з положеннями Розділу XI КК України, апеляційний приходить до висновку, що закон України про кримінальну відповідальність не містить норм про можливість призначення покарання у розмірі меншому, ніж передбачене законом.
При вирішенні питання про приведення вироку іноземної держави у відповідність до законодавства України суд, при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків, якщо КК України за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений КК України.
У випадку, якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті КК України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави (ч. 4 ст. 610 КПК України).
Інших положень про обчислення строку призначеного покарання вироком іноземного суду при приведення його у відповідність до національного законодавства, в тому числі про які зазначає засуджений у своїй апеляційній скарзі, а ні закон України про кримінальну відповідальність, а ні кримінальний процесуальний закону не містять.
Вказані вимоги матеріального та процесуального закону суд першої інстанції виконав належним чином і постановив ухвалу у відповідності із зазначеними положеннями.
Що стосується апеляційних вимог в частині зарахування на підставі ч. 5 ст. 72 КК України до строку покарання строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Частину 5 ст.72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 р. викладено в такій редакції: зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє увязнення», попереднє ув`язнення відповідно до кримінально-процесуального законодавства України є запобіжним заходом щодо обвинуваченого, підсудного, підозрюваного у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
У строк попереднього ув`язнення у відповідності Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання» включається, строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; перебування особи, що відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Як убачається з наявних у суду матеріалів, судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі у строк відбуття покарання зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_11 у даному кримінальному провадженні, врахований вироком районного суду Кошице 1 від 20.07.2016 р., а саме, з 16.10.2015 року (моменту затримання) до 21.07.2016 року включно (початок відбування покарання) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України 2001 року.
Враховуючи зміст положень ч. 6 ст. 9 КПК України та Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання» № 838-VIII від 26 листопада 2015 року незалежно від процесуального порядку попереднє ув`язнення у розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє увязнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили. У зв`язку із цим не підлягає зарахуванню у строк попереднього ув`язнення термін слідування під вартою засудженої особи із слідчого ізолятора до установи виконання покарань, тобто термін від дати набрання обвинувальним вироком законної сили до дати прибуття до місця відбуття покарання, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення і в цій частині апеляційної скарги засудженого.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегіясуддів

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19.08.2017 року, якою задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Словацької Республіки у відповідність з законодавством України стосовно засудженого ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та приведено вирок районного суду Кошице І від 20.07.2016 р., що набув чинності 20.07.2016 № 1Т 22/2016 щодо ОСОБА_11 у відповідність з законодавством України залишити без змін.

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 19.08.2017 року залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4