Справа № 466/2233/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/343/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційними скаргами прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Львова від 02 квітня 2019 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання адміністрації державної установи «Личаківська виправна колонія (№ 30)» та спостережної комісії при Шевченківській районній адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Нижня Яблунька Турківського району Львівської області, з професійно-технічною освітою, неодруженого, раніше судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції мотивував тим, що адміністрація державної установи «Личаківська виправна колонія (№ 30)» не надала достатніх доказів того, що ОСОБА_8 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення.

При цьому судом зазначено, що у ОСОБА_8 це вже шоста судимість, раніше його було звільнено на підставі Закону України «Про амністію», пізніше два рази звільнений умовно-достроково, однак після звільнення з місць позбавлення волі він на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та продовжував вчиняти нові умисні злочини. Тому, наявність у засудженого ОСОБА_8 двох заохочень на думку суду не свідчать про те, що він довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання.

На вказану ухвалу прокурор Львівської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Прокурор Львівської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі вважає дану ухвалу суду незаконною, такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та незастосуваннясудом закону, який підлягає застосуванню. Зазначає, що судом першої інстанції, при постановленні даної ухвали, не надано належну правову оцінку усім представленим матеріалам, об`єктивно не зясовано всі обставини справи, що у свою чергу свідчить про необгрунтованість та невмотивованість судового рішення. Вказує, що засуджений ОСОБА_8 довів своє виправлення та до нього може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до вимог ст. 81 КК України.

Просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовільнити спільне клопотання державної установи «Личаківська виправна колонія (№ 30)» та спостережної комісії при Шевченківській районній адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .

У своїй апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 вважає, що він своєю поведінкою та ставленням до праці в період відбування покарання довів своє виправлення. Зазначає, що він станом на 28 лютого 2019 року відбув 1 рік 8 місяців 1 день, до кінця строку відбування покарання залишилося 9 місяців 29 днів, у зв`язку з чим просить звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора щодо задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і замін невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці. Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має грунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

А як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов правильного висновку про те, що адміністрація установи не надала достатніх доказів того, що ОСОБА_8 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення, враховуючи що у ОСОБА_8 це вже шоста судимість, раніше його було звільнено на підставі Закону України «Про амністію», пізніше два рази звільнений умовно-достроково, однак після звільнення з місць позбавлення волі він на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та продовжував вчиняти нові умисні злочини, а тому наявність у засудженого ОСОБА_8 двох заохочень не свідчать про те, що він довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання.

За таких обставин колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому відмовляє прокурору Львівської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_7 та засудженому ОСОБА_8 в задоволенні їх апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги прокурора Львівської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 02 квітня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адміністрації державної установи «Личаківська виправна колонія (№ 30)» та спостережної комісії при Шевченківській районній адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :