КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/2068/2019 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 121КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 06 травня 2019 року у кримінальному провадженні № 0004205 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за участю: прокурора ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 06 травня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Цим же вироком частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 та стягнуто з ОСОБА_6 на його користь 200 000 грн. моральної шкоди.

Крім того, судом вирішені питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Суд у вироку визнав доведеним, що 16 квітня 2018 року, приблизно о 13 год. 30 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи на території паркувального майданчика транспортних засобів, поблизу супермаркету «Сільпо», що розташований по вул. Дорогожицькій, 2 у м. Києві, вступив в словесний конфлікт з раніше невідомим йому ОСОБА_9 , під час якого на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 з мотиву раптово виниклих особистих неприязних відносин наблизився до ОСОБА_9 спереду та наніс йому не менше одного удару правою рукою в область голови, а після того як потерпілий від отриманого удару зігнув тулуб та нахилив голову донизу, наніс йому не менше двох ударів ногами в область голови, внаслідок чого потерпілий втратив рівновагу та впав на асфальт.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою отримання злочинного наслідку у вигляді заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, маючи перевагу у фізичній силі, усвідомлюючи ступінь суспільної небезпеки вчинюваного ним діяння, силу свого удару та у зв`язку з цим необхідність діяти з більшою обачністю, передбачаючи можливість настання тяжких наслідків для здоров`я потерпілого, користуючись відсутністю сторонніх осіб, які б могли надати допомогу потерпілому, з мотиву раптово виниклих особистих неприязних відносин, наблизився до ОСОБА_9 , який знаходився в положенні лежачи на правому боці, та обома ногами по черзі наніс не менше п`яти ударів в область голови ОСОБА_9 , після чого з місця скоєння злочину зник у невідомому напрямку.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило втрату органу, а саме призвело до розриву правого ока з випадінням внутрішніх оболонок та контузією очного яблука.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину і правильність кваліфікації його діяння, просить змінити вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 06 травня 2019 року, призначити ОСОБА_6 покарання у виді 5 років позбавлення волі та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши тривалість іспитового строку 3 роки.

Вважаючи покарання, призначене судом ОСОБА_6 , занадто суворим, тобто таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, захисник звертає увагу на обставини, що пом`якшують покарання, і, як він вважає, свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, а саме: визнання вини та щиросердечне каяття, активне сприяння слідству у розкритті злочину, добровільне відшкодування завданого збитку потерпілому, відсутність попередніх судимостей та обставин, що обтяжують покарання. Щодо обставин, які характеризують особу ОСОБА_6 , то захисник зазначає, що обвинувачений раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, за місцем роботи - позитивно, має сім`ю та на утриманні малолітню дитину, тобто має стійкі соціальні зв`язки, не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра, отже його виправлення та перевиховання можливі без ізоляції від суспільства.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 також просить змінити вирок та призначити йому більш м`яке покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Як вважає апелянт, через неналежне вивчення судом причин виникнення конфлікту між ним та потерпілим, адже він виник через агресивні, зухвалі та неадекватні дії потерпілого, була значно перебільшена суспільна небезпечність його (обвинуваченого) дій, внаслідок чого йому призначено судом занадто суворе покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які просили апеляційні скарги задовольнити, пом`якшити ОСОБА_6 покарання та застосувати положення ст. 75 КК України, заперечення прокурора та потерпілого щодо апеляційного прохання, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За правилами ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Розглядаючи зазначену справу, суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у провадженні та, на переконання колегії суддів, з`ясував усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Доводи обвинуваченого про те, що суд недостатньо дослідив усі фактичні обставини провадження, зокрема обставини, які передували виникненню конфлікту та дії потерпілого під час конфлікту, а тому істотно перевищив суспільну небезпечність скоєного ним діяння, є безпідставними.

Під час перевірки доводів апеляційної скарги обвинуваченого колегією суддів установлено, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, доведено доказами, які зібрані у передбаченому законом порядку, досліджені в судовому засіданні, їм надано відповідну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, як це встановлено вимогами ст.94 КПК України.

Зі встановлених судом першої інстанції обставин справи вбачається, що ОСОБА_6 , обурившись поведінкою ОСОБА_9 , зокрема зауваженнями з боку останнього щодо створення для нього на дорозі під час руху аварійної обстановки, став наносити йому удари спочатку руками та ногами в область голови, а в подальшому, після того як потерпілий, втративши рівновагу від ударів, впав на асфальтоване покриття і не підводився, ще й завдав потерпілому не менше п`яти ударів ногами в область голови, при тому, що ОСОБА_9 під час спілкування з обвинуваченим не проявляв агресії до нього, не погрожував йому, не наносив жодних ударів і не намагався діяти таким чином, а коли лежав на асфальтованому покритті лише закривався руками від ударів обвинуваченого.

Такі обставини підтверджуються показаннями в суді потерпілого ОСОБА_9 , узгоджуються вони з письмовими доказами, показаннями свідка ОСОБА_11 , яка повідомила, що бачила як ОСОБА_6 бив руками та ногами потерпілого по голові, який впав на асфальтоване покриття і намагався лише закривати обличчя руками, але ОСОБА_6 продовжував наносити йому удари ногами по голові, та свідка ОСОБА_12 , а також показаннями обвинуваченого ОСОБА_6 під час проведення з ним на досудовому розслідуванні слідчого експерименту, які він повністю підтвердив в суді, засуджуючи свої дії, а саме те, що на зауваження потерпілого, не стримуючи себе, став наносити йому удари руками та ногами по голові і показання обвинуваченого в свою чергу узгоджуються з локалізацією та механізмом ушкоджень, зазначених у висновку судово-медичного експерта № 937/е від 22 червня 2018 року, де вказано, що у ОСОБА_9 були виявлені тілесні ушкодження: а) відкрита травма голови: рана (визначена клінічними лікарями як забійна) у ділянці правої брови (по зовнішній поверхні, донизу від тіла брови на 0,5 см, розмірами 0,5х0,2 см; синці верхньої і нижньої повіки обох очей; лінійний перелом дна правої орбіти; розрив правого ока, з випадінням внутрішніх оболонок та контузією очного яблука; б) садна у ділянці обох кистей; комплекс ушкоджень у ділянці голови утворився за рахунок ударної дії тупих твердих предметів; садна - по механізму ковзання, тертя, ударів під кутами або комбінації таких впливів; кожне з виявлених тілесних ушкоджень, вказаних у п. б), відноситься до легкого тілесного ушкодження; критерієм судово-медичної оцінки ступеню тяжкості тілесного ушкодження, вказаного у п. а), є як критерій небезпеки для життя, так і критерій втрати органом (травмованим оком) його функції, а тому відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію і характер утворення тілесних ушкоджень свідчать про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про умисний характер дій ОСОБА_6 , бо він, завдаючи удари ОСОБА_9 в життєво важливі органи, не міг не розуміти, що наслідком таких протиправних дій може бути втрата потерпілим будь-якого органу або його функції, або інший тривалий розлад здоров`я чи непоправне знівечення обличчя потерпілого. Разом з тим, детальний аналіз судом у вироку доказів переконливо свідчить про відсутність підстав вважати, що в діях потерпілого ОСОБА_9 було суспільно небезпечне посягання або він будь-яким чином спровокував ОСОБА_6 на вчинення таких дій; зауваження потерпілого не носили вкрай образливий характер і виключно на ґрунті раптово виниклої до потерпілого особистої неприязні ОСОБА_6 став наносити йому удари руками та ногами по голові, що і призвело до тяжких наслідків у вигляді втрати потерпілим органу зору.

Вчинені ОСОБА_6 дії повністю підпадають під ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, при цьому правильність правової кваліфікації діяння стороною захисту не оспорюється.

Колегією суддів не встановлено порушення судом першої інстанції вимог ст. 22 КПК України або інших вимог кримінального процесуального закону, які в розумінні КПК України є істотними і тягнуть за собою безумовне скасування вироку, водночас висновки суду ґрунтуються на оцінці тих доказів, що безпосередньо були досліджені під час судового розгляду та у взаємозв`язку між собою доводять вчинення ОСОБА_6 злочину за обставин, викладених судом у вироку.

Що стосується тверджень апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про надмірну суворість призначеного ОСОБА_6 покарання та необґрунтованість висновків суду в цій частині, то колегія суддів вважає їх також безпідставними.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК Україниособі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Як убачається із кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання, враховував ступінь тяжкості злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким та індивідуальний ступінь тяжкості вчиненого діяння виходячи з конкретних обставин його вчинення; критичне ставлення ОСОБА_6 до вчиненого та наявність прагнення до відшкодування збитків, завданих потерпілому; відсутність обставин, які обтяжують покарання, визнавши при цьому обставинами, які його пом`якшують - щире каяття та часткове добровільне відшкодування завданого збитку; позицію потерпілого, який просив для обвинуваченого суворого покарання; дані про особу винуватого, котрий раніше не судимий, мав місце роботи, характеризується за місцем проживання та роботи позитивно, має на утриманні малолітню доньку, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів.

Зваживши вказані обставини та дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, за відсутності альтернативного в законі, визначивши його розмір, наближений до мінімального, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, що достатньо обґрунтував у вироку.

Всі обставини, на які звертає увагу захисник, були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання. Поведінка потерпілого під час злочинного посягання, виходячи з фактичних обставин кримінального правопорушення, правильно встановлених судом, не може вважатися неправомірною, а тому жодним чином не зменшує ступеню суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим діяння та ще й з такими наслідками для потерпілого.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним вчиненому ним діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових злочинів, і не визнається колегією суддів явно несправедливим через його суворість, отже підстав для його пом`якшення, як і законних підстав для застосування ст. 75 КК України, не вбачається.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 вирішений судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 128, 129 КПК України, з урахуванням відповідних положень ЦК України щодо відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, виходячи в частині розміру моральної шкоди із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи, щовирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. ст. 370, 373-374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим, колегія суддів, не встановивши підстав для його зміни або скасування, відмовляє в задоволенні поданих апеляційних скарг.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 06 травня 2019 року стосовно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4