ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 640/2562/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/940/18 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м.Харкова від 13 листопада 2017 року у відношенні ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Харкова, українець, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, не одружений, не працює, інваліда 3-ї групи, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України і призначено йому покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі.

В строк відбуття покарання зараховано термін перебування ОСОБА_7 під вартою з часу затримання, тобто з 26 листопада 2016 року 14 год. 30 хв.по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили, залишено тим самим тримання під вартою у Харківському СІЗО.
Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.
Згідно вироку, ОСОБА_7 постійно проживав разом зі своєю матір`ю ОСОБА_9 та батьком ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_7 , будучи інвалідом 3-ї групи з дитинства за загальним захворюванням, отримував пенсію, закінчивши в 2013 році Харківський державний соціально-економічний коледж ім. ОСОБА_11 , не мав постійного місця роботи, а пенсійних виплат на проживання не вистачало, що спричинило наявність у нього тяжкого матеріального стану. Матір ОСОБА_9 тривалий час ніде не працювала, у зв`язку із чим не мала ніякого доходу.

Враховуючи наявність тяжких життєвих обставин, які переживали ОСОБА_7 та його матір ОСОБА_9 , не бажаючи вживати заходів до їх покращення, приблизно в 2015 року, останні домовились між собою про те, що ОСОБА_7 вб`є свою матір, після чого покінчить життя самогубством, проте, про дату, час, місце та обставини вчинення задуманого, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не домовлялись.

24.11.2016 приблизно о 02 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи разом зі своєю матір`ю ОСОБА_9 за місцем свого постійного мешкання у приміщенні квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , достовірно знаючи, що у вказаний час його батька не буде вдома і він не зможе завадити вчиненню вбивства ОСОБА_9 та самогубства ОСОБА_7 , останній, маючи заздалегідь виниклий умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті своїй матері, підійшов до неї, яка в той час лежала на дивані у одній із кімнат квартири обличчям догори, з метою запобігання можливого супротиву матері під час реалізації свого умислу за допомогою мотузки зв`язав руки та ноги, після чого, діючи умисно та цілеспрямовано на протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки у вигляді настання смерті ОСОБА_9 та бажаючи їх настання, взяв подушку, яка лежала поряд, поклав її на обличчя ОСОБА_9 , тим самим перекривши дихальні отвори рота та носа, не даючи останній змоги дихати, став її душити, деякий час притискаючи подушку до голови та долаючи її волю до супротиву. Після того як ОСОБА_9 перестала чинити опір, не маючи спеціальних знань в області медицини, допускаючи той факт, що внаслідок його протиправних дій, направлених на заподіяння смерті матері, остання може бути живою, ОСОБА_7 , з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, направленого на протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки у вигляді настання смерті ОСОБА_9 та бажаючи їх настання, для неминучості та невідворотності смерті останньої, із шафи, яка знаходилась в тій же кімнаті, де він перебував, взяв кухонний ніж та наніс ножем 43 удари в область живота ОСОБА_9 , чим заподіяв, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 6/3328 - Дм/16 від 13.01.2017 тілесні ушкодження, які утворились після настання смерті ОСОБА_9 , а саме:проникаюче колото-різане поранення передній поверхні правої половини живота з ушкодженням тканини правої долі печінки;множинні проникаючі колото-різані поранення передній поверхні лівої половини живота з ушкодженнями великого сальника, стінки шлунку, тканини селезінки та лівої долі печінки - вказані тілесні ушкодження були спричинені з силою достатньою для їх утворення від багатократної дії (43 рази) колото-ріжучого знаряддя.

Причиною смерті ОСОБА_9 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 6/3328 - Дм/16 від 13.01.2017, стала механічна асфіксія внаслідок закриття дихальних отворів, що за критерієм небезпеки для життя носить ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень.

В подальшому ОСОБА_7 переконавшись, що його матір ОСОБА_9 не подає ознак життя, продовжував знаходитись на місці вчинення злочину за адресою: АДРЕСА_2 , приблизно до 14 год. 00 хв. 26.11.2016, намагаючись покінчити життя самогубством через повішення та спричинення собі тілесних ушкоджень у вигляді порізів верхніх кінцівок. Коли додому повернувся його батько, то ОСОБА_7 , повідомив йому про вчинений ним злочин. Після чого, ОСОБА_10 повідомив про злочин сусідів, які викликали працівників поліції.

В апеляційні скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши його дії з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 116 КК України.

В обґрунтування зазначає, що судовий розгляд проводився неповно, оскільки судом не були досліджені всі фактичні обставини справи, також судом не враховано при призначенні покарання, що він є інвалідом 3-ої групи, що у нього з матір`ю склалося тяжке матеріальне становище, вони не могли тривалий час влаштуватися на роботу, допомоги їм ніхто не надавав, почували себе непотрібними суспільству. Крім того вважає призначене йому покарання надто суворим.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_7 а саме вчинення ним не умисного вбивства потерпілої ОСОБА_9 , а умисного вбивства, вчиненого в стані сильного душевного хвилювання, колегія суддів приходить до наступного.

Частина 1 статті 115 КК України, за якою пред`явлене обвинувачення ОСОБА_7 , передбачає відповідальність за умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, тобто за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

З об`єктивної сторони даний злочин характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідком, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом) коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

В той же час, відповідальність за статтею 116 КК України передбачена за умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Суб`єктивна сторона складу даного злочину характеризується особливим емоційним станом суб`єкта - його сильним душевним хвилюванням, а умисел на позбавлення життя потерпілого виникає раптово і реалізується негайно.

Сильним душевним хвилюванням (фізіологічним афектом) є раптовий емоційний процес, викликаний поведінкою потерпілого, що протікає швидко і бурхливо, та певною мірою знижує здатність особи усвідомлювати свої дії і керувати ними.

Таким, що виник раптово, визнається стан сильного душевного хвилювання, процес виникнення і протікання якого характеризується неочікуваністю, миттєвістю, бурхливістю, швидкоплинністю.

Тобто, психічне ставлення особи при вчиненні цього злочину характеризують дві особливості: 1) умисел завжди є таким, що раптово виник, і афектованим; 2) емоційний стан винної особи характеризується сильним душевним хвилюванням, що певною мірою знижує її здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними.

Таким чином, розмежування умисного вбивства від вбивства в стані сильного душевного хвилювання здійснюється як за об`єктивною так і суб`єктивною стороною цих злочинів.

Зокрема, при кваліфікації злочину за ст.116 КК України суспільно небезпечне діяння особи спровоковане насильством, систематичним знущанням або тяжкою образою з боку потерпілого.

Як вбачається з матеріалів провадження та оскаржуваного вироку обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні в суді першої інстанції винуватим себе у вчиненні вказаного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, тобто в умисному протиправному заподіянню смерті іншій людині визнав, проте відмовився від дачі пояснень.

В подальшому, під час судового розгляду обвинувачений декілька разів змінював свою позицію, спочатку не визнавши свою вину, звинувативши у смерті матері свого батька ОСОБА_10 , але після допиту усіх свідків та дослідження усіх доказів, які беззаперечно та однозначно вказали на безпідставність такої його версії подій, ОСОБА_7 , знов повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому вбивства ОСОБА_9 , відмовившись від будь-яких пояснень.

В той же час, реалізуючи своє право на захист, безпосередньо в апеляційній скарзі та під час розгляду даного провадження в суді апеляційної інстанції, обвинувачений жодного разу навіть не повідомляв про такі дії потерпілої, як протизаконне насильство, систематичне знущання або тяжкі образи щодо нього.

Не встановлено таких даних і під час розгляду даного провадження судом як першої так і апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо знаходження його у стані афекту під час скоєння злочину спростовується висновком судово-психіатричної експертизи № 18, згідно якого ОСОБА_7 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі органічного розладу особистості (відповідь в т.ч. на запитання №4, №5).

Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_7 перебував в стані вищевказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності.

Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Нa теперішній час ОСОБА_7 відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що той факт, що ОСОБА_7 заздалегідь приготував знаряддя вбивства, свідчать про те, що він свідомо реалізовував свій умисел на вбивство і його дії не були спонтанними.

Таким чином, кваліфікація його дії за ч. 1 ст. 115 КК України, тобто як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство) є правильною.

За таких обставин, вимоги апеляційної скарги обвинуваченого щодо перекваліфікації його дій з ч.1ст. 115 КК України на ст. 116 КК України є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Покарання обвинуваченому призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України.

При цьому судом в сукупності оцінено обставини справи, механізм вчинення злочину, його тяжкість, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, є інвалідом 3 групи з дитинства.

Обставиною, що пом`якшує покарання, визнано інвалідність ОСОБА_7 . Обставини, що обтяжують покарання не встановлено.

Таким чином усі обставини, які наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого як підстави для пом`якшення йому покарання враховані судом першої інстанції.

За таких обставин призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а відтак пом`якшенню не підлягає.

Разом з тим вимога обвинуваченого про застосування до нього ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26.11.2015р.) є слушною, виходячи з наступного.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 вчинив злочин до 20.06.2017 року.

Отже, враховуючи правовий висновок Верховного Суду у справі №663/537/17 від 29 серпня 2018 року щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 26 листопада 2016 року по 10 вересня 2019 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404, 405,407, 418, 419 КПК України, ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції 26.11.2015 року), колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м.Харкова від 13 листопада 2017 року у відношенні ОСОБА_7 змінити.

Зарахувати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 26 листопада 2016 року по 10 вересня 2019 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий -

Судді -