Ухвала
іменем України
29 серпня 2019 року

м. Київ
Справа № 295/11358/17
Провадження № 51- 4235 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
перевірившикасаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 22 грудня 2018 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 3 квітня 2019 року,

в с т а н о в и в:
Засуджений ОСОБА_4 з пропуском строку на касаційне оскарження судових рішень, постановлених щодо нього, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою від 5 серпня 2019 року. Скаржник також порушує питання про поновлення пропущеного для подання скарги строку, мотивуючи пропуск строку тим, що він вважав, що касаційну скаргу до касаційного суду направить його захисник за призначенням, але не дочекавшись цього, змушений був самостійно скласти касаційну скаргу. Просить врахувати й те, що оскільки його права обмежено, він, знаходячись у виправній колонії, не маючи юридичних навиків, змушений самостійно вирішувати питання складання та направлення скарги до касаційної інстанції.
Розглянувши клопотання заявника, колегія суддів дійшла такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

При цьому правило про дотримання тримісячного строку надає потенційному скаржникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. Це правило чітко визначає як для осіб, так і для органів влади період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.
Водночас положеннями ч. 1 ст. 117 КПК України визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального права, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Як убачається зі змісту касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 , ухвала суду апеляційної інстанції щодо нього постановлена 3 квітня 2019 року, тобто останнім днем звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою є 3 липня 2019 року.

Натомість засуджений подав касаційну скаргу лише 5 серпня 2019 року, тобто поза межами визначеного процесуальним законом тримісячного строку на касаційне оскарження.

Посилання ж засудженого ОСОБА_4 на вищевказані обставини для поновлення не доводять те, що вони були об`єктивно непереборними, а тому і не свідчать про наявність істотних перешкод чи поважних причин для реалізації права на подання касаційної скарги в строк, визначений законодавством.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку касаційного оскарження судових рішень щодо нього.
Керуючись ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд

п о с т а н о в и в:
Відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про поновлення строку касаційного оскарження вироку Богунського районного суду м. Житомира від 22 грудня 2018 року та ухвали Житомирського апеляційного суду від 3 квітня 2019 року.

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 з усіма доданими до неї матеріаламиповернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3