КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження: № 11-кп/824/1572/2019 Головуючий суддя в суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.15 ч.2 ст. 186 КК України Головуючий суддя в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та у його інтересах адвоката ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року, стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, освіта середня, не працюючого, інваліда 2 групи, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-04.03.2011 року Солом`янським районним судом м.Києва за ст.186 ч.3 КК України на 4 роки позбавлення волі, 27.07.2012 звільнений умовно достроково на не відбутий термін покарання 1 рік 2 місяці 28 днів;
-22.06.2015 року Святошинським районним судом м.Києва за ст.185 ч.2 КК України на 3 роки позбавлення волі з випробуванням іспитовим строком на 2 роки,
-24.01.2018 роки Святошинським районним судом м.Києва за ст.ст.15 ч.2, 186 ч.2, 69 КК України на 3 роки позбавлення волі,

За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання згідно вироку Святошинського районного м. Києва від 24.01.2018 року у виді позбавлення волі строком на 1 (один) місяць і остаточно визначено покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено питання про речові докази.

За вироком суду, ОСОБА_6 , 23.07.2018 приблизно в 12 годин 05 хвилин, знаходячись в приміщенні павільйону «Торти», розташованого на території ринку «Дніпро» по бул. Кольцова, 12 в м. Києві, намагався повторно відкрито викрасти чуже майно, яке належить ОСОБА_9 , а саме: планшет «Samsung» модель GT-P7500, ІМЕІ НОМЕР_1 , c/n НОМЕР_2 , вартістю 1519 грн., однак не довів свій злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі.
При цьому, ОСОБА_6 , 23.07.2018 в денний час, знаходився на території ринку «Дніпро» по бул.Кольцова, 12 в м. Києві. Не маючи постійного місця роботи та інших джерел заробітку, вирішив повторно таємно викрасти чуже майно, що належало громадянам, які працювали в торгівельних точках на вказаному ринку, з метою його подальшого продажу та отримання коштів для власних потреб.

З метою виконання свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 приблизно в 12 годин 00 хвилин 23.07.2018, прослідував до павільйону «Торти», розташованого на території вказаного ринку, де на той момент перебувала приватний підприємець ОСОБА_9 . Оглянувши приміщення даного павільйону, ОСОБА_6 помітив на полиці скляної вітрини планшет.
Скориставшись тим, що ОСОБА_9 перебувала на відстані від вітрини та за його діями не спостерігала, ОСОБА_6 наблизився до вітрини, звідки з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, таємно викрав належне останній чуже майно, а саме: планшет «Samsung» модель GT- Р7500, ІМЕІ НОМЕР_1 , c/n НОМЕР_2 , вартістю 1519 грн. та направився до виходу з магазину.
В цей час, ОСОБА_9 побачивши, як ОСОБА_6 , швидко вийшов на вулицю, перевірила наявність свого майна, та виявивши його відсутність, вибігла з магазину вслід за ОСОБА_6 , вимагаючи зупинитись. Однак ОСОБА_6 , будучи викритими ОСОБА_9 і усвідомлюючи відкритий характер вчинених ним злочинних дій, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на утримання викраденого ним чужого майна, яке належить ОСОБА_9 , та подальшого обернення його на свою користь і особистого збагачення, не реагуючи на вимоги ОСОБА_9 , намагався втекти з чужим майном з місця вчинення злочину.
Однак довести злочин до кінця ОСОБА_6 не зміг з причин, які не залежали від його волі, оскільки намагаючись втекти з місця вчинення злочину, приблизно в 12 годин 05 хвилин 23.07.2018, був затриманий громадянами на території ринку «Дніпро», розташованого по бул.Кольцова, 12 в м. Києві.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання та призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, зважаючи на обставини, які пом`якшують його покарання, а саме визнання вини, щире каяття та тяжкий стан здоров`я.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, згідно якої просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та призначити покарання на підставі ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ст. 186 КК України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд при призначенні покарання ОСОБА_6 хоча і вказав в оскаржуваному вироку обставини, які пом`якшують покарання, однак не в повній мірі врахував те, що обвинувачений вину визнав повністю, у вчиненому розкаюється, є інвалідом 2 групи, має тяжкий стан здоров`я, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, може свідчити про можливість призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене законом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Оскільки під час судового провадження в суді першої інстанції суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, та учасники судового провадження у такому випадку позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, перегляду в апеляційній інстанції підлягає лише рішення суду першої інстанції про призначене ОСОБА_6 покарання.
Дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України кваліфіковані відповідно до встановлених судом фактичних обставин по справі та пред`явленого обвинувачення, що ніким із учасників судового розгляду під сумнів не ставиться.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, характеризується посередньо, є інвалідом 2 групи.
Також при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом враховано обставини, якіпом`якшуютьпокарання - щире каяття та тяжкий стан здоров`я, а також враховано відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Відповідно до роз`яснень п.п.1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Враховуючи, ступінь тяжкості та характер вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, його особу, який будучи раніше судимий в тому числі за аналогічний злочин, знов вчинив умисне, кваліфіковане кримінальне правопорушення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений, як особа представляє суспільну небезпеку, а його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, підстави для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, - відсутні.
Відповідно до положень ч.2 ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
В даному випадку, суд призначив ОСОБА_6 покарання, передбачене санкцією ч.2ст.186 КК України із врахуванням положень ст. 71 КК України, яке є справедливим і відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Твердження апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та у його інтересах захисника ОСОБА_7 про те, що при призначенні міри покарання не достатньою мірою враховано особу обвинуваченого є безпідставними, констатуються з формальних підстав та належно, повно враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому, про що змістовно та обґрунтовано зазначено в оскаржуваному вироку.

З урахуванням вищевикладеного, підстав для зміни законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 15 ч.2 ст.186КК України, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та у його інтересах адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_6 засудженого за вчинення злочину, передбаченого за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк, з дня отримання копії даної ухвали.

Судді:

___________ ____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4