ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1896/19 Справа № 200/3430/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000198 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, офіційно не працюючого, не одруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-08.01.2019 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст.75 КК України, звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,
В с т а н о в и л а:

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
На підставі ст.71 КК України частково приєднано не відбуте покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08.01.2019 року і остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки та 10 днів.
Строк відбування покарання ухвалено відраховувати з моменту фактичного затримання.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що 21 січня 2019 року приблизно о 17 год. 47 хв. він, знаходячись в приміщенні магазину «Варус-6», розташованого в ТЦ «Терра» по пр.Богдана Хмельницького, буд.118Д в м.Дніпро, реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиняючи злочин повторно, скориставшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, повторно викрав чуже майно, що належить ТОВ «ОМЕГА», а саме: «Джек Деніелс Лікер Теннесі Хані» 0,7 л, штрих код 370, в кількості 2-х пляшок, вартістю 628 грн. 69 коп. за одиницю товару, а всього на загальну суму 1 257 грн. 38 коп., спричинивши ТОВ «ОМЕГА» матеріальний збиток на вищевказану суму.
Після чого, ОСОБА_8 утримуючи при собі викрадене майно, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не зміг його закінчити з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий за межами касової зони з викраденим майном працівниками охорони вищевказаного супермаркету.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року та ухвалити новий, яким не позбавляти реально волі ОСОБА_8 .
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що не оспорюючи вирок по суті, сторона захисту вважає призначене покарання надмірно суворим і таким, що не відповідає ступеню тяжкості суспільної небезпеки обвинуваченого.
Зазначає, що ОСОБА_8 перебував у зоні АТО і знаходився у постійному психологічному напруженні, тому обвинувачений гідний особливого гуманного ставлення до себе.
Вказує, що станом на день оголошення вироку ОСОБА_8 успішно пройшов курс лікування і зараз проходить певні формальності для офіційного працевлаштування. Крім того, обвинувачений працює неофіційно, а зароблені кошти витрачає виключно для життєзабезпечення себе і своєї матері, з якою він мешкає за місцем її постійного проживання.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор заперечувала проти задоволення даної апеляційної скарги та просила вирок залишити без змін.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Як убачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ст. 404 ч. 1 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.
Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі також не оскаржується.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно вимог ст. ст.50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який скоїв злочин у період іспитового строку, перебував під диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-нарколога з метою профілактики з приводу розладів психіки та поведінки внаслідок вживання кількох наркотичних речовин та інших психоактивних речовин, вживання зі шкідливими наслідками, знятий з обліку з 23.02.2012 року по виїзду, на даний час згідно до виписки з медичної картки перебуває під клінічним наглядом в умовах замісної підтримувальної терапії, на обліку у лікаря психіатра не знаходиться, є учасником бойових дій, щире каяття, сприяння органу досудового розслідування у розкритті злочину, які суд відніс до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 та відсутність обставин, які обтяжують покарання останнього.
Колегія суддів цілком погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та остаточне покарання на підставі ст..71 КК України саме з реальним його відбуттям за відсутності підстав для застосування положень ст..ст. 69, 75 КК України.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину, дані по особу ОСОБА_8 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника про наявність підстав для призначення більш м`якого покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, колегія вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування або зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

______________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4