Ухвала Іменем України
20 лютого 2019 року

м. Київ
справа № 758/10964/17 провадження № 51-667ск19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Подільського районного суду м. Києва від 8 листопада 2017 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
За вироком Подільського районного суду м. Києва від 8 листопада 2017 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку м. Києва, громадянку України,
засуджено за ч. 15 ст. 15, ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (даліКК України) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду м. Києва від 9 жовтня 2017 року у виді позбавлення волі на строк 1 рік зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, більш суворим та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено на неї певні обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року вказаний вирок змінено в частині застосування ч. 4 ст. 70 КК України та постановлено виконувати вирок Оболонського районного суду м. Києва від 9 жовтня 2017 року самостійно.
За вироком суду ОСОБА_4 засуджено за те, що вона 3 серпня 2017 року приблизно о 15:55, перебуваючи біля під`їзду № 1 будинку № 29/1 на вул. Вишгородській у м. Києві, повторно відкрито заволоділа сумкою ОСОБА_5 , в якій лежали речі та гроші потерпілої, однак була затримана працівниками поліції неподалік від місця вчинення злочину.
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_4 і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої. Вказує на необґрунтоване застосування судом першої інстанції ст. 75 КК України, що призвело до призначення засудженій несправедливого покарання через м`якість.
Перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого переконання.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, та правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України не оспорюються прокурором.
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, місцевий суд урахував тяжкість вчиненого нею злочину, особу винної, котра позитивно характеризувалася за місцем проживання, на час вчинення кримінального правопорушення не була судима, щиро розкаялась у вчиненому, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, і обрав їй покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.
З урахуванням зазначеного, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Доводи у касаційній скарзі про необгрунтоване застосування до ОСОБА_4 ст. 75 КК України аналогічні доводам, наведеним в апеляційній скарзі прокурора. Суд апеляційної інстанції визнав їх безпідставними, належним чином мотивувавши в ухвалі їх спростування.
Суд апеляційної інстанції, крім наведеного, взяв до уваги те, що ОСОБА_4 працевлаштувалась, пройшла курс лікування від психічних і поведінкових розладів унаслідок вживання опіоїдів, проживає з матір`ю, яка є пенсіонеркою та страждає на ряд захворювань, і дійшов висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції про застосування ст. 75 КК України.

При перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (даліКПК України) ретельно перевірив доводи прокурора та постановив рішення, навівши докладні підстави його прийняття. Апеляційний суд належним чином умотивував свої висновки, з якими погоджується і суд касаційної інстанції.
Обставин, які б були підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, за доводами касаційної скарги прокурора не встановлено.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Подільського районного суду м. Києва від 8 листопада 2017 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3