ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3190/18 Номер провадження 11-кп/814/580/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

представника адміністрації установи ОСОБА_7 (в режимі відеконференції)

засудженого ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції),

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали справи за апеляцією прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 30 січня 2019 року ,-

у с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 30 січня 2019 року спільне подання адміністрації державної установи «Крюковська виправна колонія (№29)» та спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації задоволено; засудженого ОСОБА_8 звільнено умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 30 днів від відбування покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2014 року; встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік з встановленням обмежень:- заборони виходу з дому , квартири з 21-00 до 5-00 год. ранку наступного дня; -реєстрації в органах Національної поліції 4 рази на місяць;-заборони находження в кафе, ресторанах міста з метою придбання та вживання алкогольних напоїв;-заборони виїзду за територію району без письмового дозволу районного відділу Національної поліції України.

Приймаючи таке рішення місцевий суд врахував, що засуджений ОСОБА_8 відбув необхіду частину строку покарання та сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а тому заслуговує умовно-дострокового звільнення від відбуття невідбутої частини покарання.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які їх подали

Не погодившись з вказаним рішенням суду прокурором подано апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання щодо ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення.

В обґрунтування поданої апеляції вказує на те, що засуджений не відбув необхідну частину покарання , оскільки в цей строк безпідставно враховано термін попереднього ув"язнення , зарахований ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 22.02.2016 року.

На вказану апеляцію надійшли заперечення адміністрації державної установи «Крюковська виправна колонія (№29)» та засудженого ОСОБА_8 .

Позиції учасників судового розгляду в судовому засіданні

В судовому засіданні прокурор , що приймала участь у суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу прокурора , що приймав участь в суді першої інстанції , не підтримала та просила залишити її без задоволення.

Представник установи виконання покарань , захисник адвокат ОСОБА_9 та засуджений ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечували з приводу задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду

Згідно ч.1 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та постановив законне , обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Доводи апеляційної скарги прокурора є такими , що не ґрунтуються на законі і не спростовують висновків суду.

Так, згідно ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до п. 3 ч. 3 вказаної статті, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим необхідного строку покарання, зокрема не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Задовольняючи спільне подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 , суд першої інстанції послався на те , що він відбув необхідних строк покарання з урахуванням зарахованого терміну дії запобіжного заходу в подвійному розмірі та сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Із вказаним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду. Не заперечує цього факту в своїй апеляції і прокурор.

Так, із наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_8 засуджений 08.07.2014 року Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 307, 71 КК України до 6 років 5 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 22.02.2016 року ОСОБА_8 зараховано в строк покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з 13.05.2014 року по 26.08.2014 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавленні волі.

Також , згідно з матеріалами особової справи , ОСОБА_8 раніше звільнявся умовно-достроково і знову вчинив умисний злочин протягом невідбутої частини покарання , а тому в даному випадку застосуванню підлягає п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України та до засудженого умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття частин призначеного судом покарання.

На момент постановлення ухвали суду 30.01.2019 року засуджений ОСОБА_8 відбув вказану частину призначеного судом покарання.

При цьому, і адміністрацією державної установи «Крюковська виправна колонія (№29)» спільно з спостережною комісією при Полтавській райдержадміністрації в поданні, і місцевим судом, ухвалюючи рішення, до вказаного строку включено термін попереднього ув`язнення , зарахований засудженому ОСОБА_8 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIII.

З вказаним підходом погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Оскаржуючи звільнення умовно-достроково засудженого ОСОБА_8 через не відбуття необхідної частини призначеного покарання, прокурор не погоджується із заліком в цей строк попереднього ув`язнення в подвійному розмірі.

Проте колегія суддів вважає , що такі доводи прокурора ґрунтуються на неправильному (викривленому) розумінні положень закону.

Так, у розділі ХІ Кримінального Кодексу України «Призначення покарання» міститься стаття 72 , яка має таку назву »Правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення». Навіть із змісту назви статті 72 КК можна зробити висновок , що мова йде про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання.

Частина п`ята статті 72 Кримінального кодексу України в редакції закону №838-VIII від 26.11.2015 року була викладена в такій редакції:» Зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі».

Відповідно до ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається рішення суду про залік досудового тримання під вартою.

В контексті зазначеного , виходячи із системного тлумачення положень ст.72 ч.5 КК України в редакції , що діяла на момент вчинення засудженим злочинів та ч.4 ст.374 КПК України , слід наголосити на тому, що, не дивлячись на те, що попереднє ув`язнення не є покаранням, оскільки особа відбуває його ще до вироку у справі, проте фактично воно означає перебування особи за умов ізоляції від суспільства і за характером обмежень, покладених на особу, прирівнюється до позбавлення волі як виду покарання.

Тому логічним є рішення законодавця зараховувати попереднє ув`язнення у строк покарання, що призначається судом, і вважати, що особа вже відбула частину покарання.

Якщо зарахування попереднього ув`язнення, здійснюється за допомогою співвідношення, вказаного у ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIII, то відповідно в строк відбування покарання він зараховується також. Тлумачення вказаної норми у спосіб, запропонований прокурором в апеляції свідчить про його фактичне викривлення.

Неврахуванням цього строку в фактично відбутий строк покарання для визначення набуття формального права для застосування ст. 81 КК України, не відповідало б загальним засадам призначення покарання та порядку зарахування у строк покарання попереднього ув`язнення.

Крім того, слід зазначити, що неврахування цього строку , суперечило б самій ідеології Закону та одному із основних завдань його прийняття , яким є сприяння відновленню прав і законних інтересів людей, засуджених до позбавлення волі, права яких були значно обмежені під час утримання під вартою на досудовому слідстві.

Окремо колегія суддів звертає увагу , що в судовому засіданні суду першої інстанції прокурор , який і подав апеляцію , погоджувався із тим фактом , що засуджений набув право на застосування умовно-дострокового звільнення за критерієм відбуття необхідної частини строку покарання.

Звертає також увагу колегія суддів і на таку обставину.

Однією із засад судочинства статтею 129 Конституції України визначено обов`язковість судового рішення.

Як вже зазначено вище , ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 22.02.2016 року ОСОБА_8 зараховано в строк покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з 13.05.2014 року по 26.08.2014 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавленні волі.

Із вказаним рішенням погодився прокурор , який приймав участь в судовому засіданні Менського районного суду і не оскаржував його в апеляційному порядку.

Фактична , подальша незгода прокурора, який подав апеляцію із вказаним судовим рішенням , нівелює Конституційний принцип «обов`язковості судового рішення».

Таким чином колегія суддів приходить до висновку , що засудженому ОСОБА_8 при вирахуванні відбутої частини строку покарання для застосування положень статті 81 КК України (умовно-дострокове звільнення) правильно зараховано строк попереднього ув`язнення за правилами статті 72 ч.5 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року.

Істотних порушень кримінального процесуального закону , які ставили б під сумнів законність судового рішення , судом першої інстанції допущено не було.

Ухвала суду першої інстанції є законною і підстави для її скасування відсутні, а тому апеляцію прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ч. 2 ст. 376, ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів Полтавського апеляційного суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 30 січня 2019 року, якою засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнено умовно-достроково на 1 рік 4 місяці 30 днів від відбування покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова та встановлено щодо нього адміністративний нагляд строком на 1 рік з встановленням обмежень - без змін;

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ ____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3