Справа № 464/5825/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/249/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 12.02.2019р. щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 12.02.2019р. ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

Згідно з ч.1 ст.76 КК України на ОСОБА_6 покладено наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Цивільний позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_6 у користь потерпілого ОСОБА_10 1258 грн. 05 коп. матеріальної шкоди та 15 000 грн. моральної шкоди. У решті позову відмовлено.

За вироком суду, ОСОБА_6 20 червня 2017р. близько 19:15 год., перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_10 , умисно наніс останньому лівою рукою один удар в область обличчя з правої сторони, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_10 ледь не впав на землю, після чого ОСОБА_6 умисно наніс потерпілому ОСОБА_10 один удар правою ногою в область обличчя з лівої сторони, у результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження, а саме перелом кута нижньої щелепи зліва, перелом виличної кістки та дуги зліва, які відносяться до середньої тяжкості тілесного ушкодження та струс головного мозку, який відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Не погоджуючись із даним вироком суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуваний вирок та постановити новий вирок, яким виправдати його за недоведеністю у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та відмовити у задоволенні цивільного позову.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_6 покликається на незаконність оскаржуваного вироку суду через порушення судом першої інстанції вимог процесуального законодавства, які полягали у невірній оцінки наявних доказів, порушення принципів змагальності та забезпечення доведеності вини. Наголошує, що протягом усього часу досудового розслідування та судового розгляду він заперечував нанесення умисних ударів потерпілому та спричинення йому тілесних ушкоджень. Вважає, що потерпілий міг отримати тілесні ушкодження як при падінні безпосередньо від його поштовху, який був здійснений лише для запобігання нападу самого потерпілого, так і після події, оскільки потерпілий перебував у нетверезому стані та міг падати неодноразово.
Покликається на те, що докази, якими суд першої інстанції мотивував своє рішення, не є достовірними, а їх сукупність не є достатньою для висновку про його винуватість у вчиненні злочину.
Наголошує, що висновок суду першої інстанції про виникнення у нього конфлікту з потерпілим та виникнення неприязних стосунків не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки його дій були обумовлені бажанням припинити неправомірні дії потерпілого та свідка, які розпивали спиртні напої. Вважає, що його дії спрямовані на припинення правопорушення не можна вважати конфліктом, а напад потерпілого на нього не є доказом його неприязних стосунків із ОСОБА_10 .
Звертає увагу, що суд першої інстанції необґрунтовано та безпідставно надав перевагу показанням потерпілого та свідка сторони обвинувачення. Окрім цього, суд першої інстанції безпідставно відкинув показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які зазначили, що він не наносив ударів потерпілому, а лише відштовхнув його коли той нападав на нього. Показання даних свідків є логічними та послідовними та узгоджуються із його показаннями. Разом з тим, суд першої інстанції проігнорував наявність розбіжностей у показанням ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_14 .
Вважає, що суд першої інстанції незаконно покликався на висновки медичних експертиз як на доказ його вини. Так, висновок судово-медичної експертизи № 1094 від 31.07.2017р. є неповним, оскільки не містить відомостей про механізм отримання потерпілим тілесних ушкоджень, що було визнано і самим експертом ОСОБА_15 під час її допиту. Зазначає, що висновок додаткової судово-медичної експертизи не міг покладатись в обґрунтування обвинувачення у силу положень ст. 17 КПК України, оскільки такий не є категоричним у частині визначення механізму отримання ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та часу їх виникнення.
Потерпілий ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, у яких просить залишити без змін оскаржуваний вирок суду. Зазначає, що доводи апеляційної скарги є неправдивими і вина обвинуваченого в умисному заподіяння йому тілесних ушкоджень є доведеною.
Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили таку задоволити, думку прокурора про безпідставність поданої апеляційної скарги та законність і обґрунтованість оскаржуваного вироку суду, виступ потерпілого та його представника у заперечення апеляційної скарги обвинуваченого, з огляду на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку суду, вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримані.

Вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до положень ст. 94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. На переконання колегії суддів, у вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме умисному заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечними для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та вірно взяв до уваги, обґрунтувавши своє рішення.

Так, вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за наведених у вироку суду обставин, стверджується, зокрема, показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який у судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що у день події близько 19:15 год. перебував разом із ОСОБА_14 поблизу будинку № 19 по вул. Морозній у м. Львові під деревом де вони розпивали пиво, яке попередньо придбали у магазині.

У той час, до них підійшов обвинувачений та почав нецензурно виражатися в їхню сторону, ногою штовхнув пляшку з пивом перевернувши її. З метою уникнення конфлікту вони відішли у сторону та продовжували розмову вже неподалік сміттєвих баків. Проте, обвинувачений знову підійшов до них та почав кричати та нецензурно виражатись. Коли спитав в обвинуваченого, що йому від них потрібно, ОСОБА_6 наніс йому удар лівою рукою в область обличчя, а саме в праву сторону обличчя. Після чого він намагався встати, однак не зміг, оскільки обвинувачений наніс йому удар правою ногою в область обличчя з лівої сторони від чого він впав. Після нанесення ударів обвинувачений пішов з місця. Коли він повернувся до дому, то зрозумів, що йому потрібна медична допомога та поїхав до лікарні. Дані показання потерпілий ОСОБА_10 підтримав і у судовому засіданні суду апеляційної інстанції;

- аналогічними показаннями свідка ОСОБА_14 , наданими у судовому засіданні суду першої інстанції.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції вірно взяв до уваги вищенаведені показання, обґрунтувавши такими своє рішення, оскільки дані показання узгоджуються із іншими належними та допустимими доказами, які підтверджують доведеність вини обвинуваченого в інкримінованому йому злочині, а саме:
- даними заяви про вчинення кримінального правопорушення потерпілого ОСОБА_10 від 22.06.2017р., з якої вбачається, що потерпілий повідомив про нанесення йому тілесних ушкоджень 20.06.2017р. близько 19:15 год.;

- даними довідки № 285 від 21.06.2017р. виданої КЗ ЛОР Львівським обласним госпіталем ветеранів війни та репресованих імені Ю. Липи, з якої вбачається, що потерпілий лікувався з 20.06.2017р. з приводу перелому нижньої щелепи, виличної дуги, струсу головного мозку;

- даними протоколу слідчого експерименту від 17.05.2018р. за участю потерпілого ОСОБА_10 , з якого вбачається, що потерпілий розповів та показав обставини події, зокрема, механізм та послідовність нанесення йому ударів обвинуваченим;

- даними висновку експерта № 1094 від 31.07.2017р. за результатами проведення судово-медичної експертизи, з якого вбачається, що у потерпілого виявлено перелом кута нижньої щелепи зліва, перелом виличної кістки та дуги зліва, які відносяться до середньої тяжкості тілесного ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я, струс головного мозку, який відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, рану у ділянці правого ліктьового суглобу, синець у ділянці лівого ока, садно на обличчі зліва, які відносяться до легкого тілесного ушкодження. Вказані ушкодження утворились від дії тупих предметів, могли виникнути 20.06.2017р. та не були небезпечними для життя у момент спричинення;

- даними висновку додаткової судово-медичної експертизи №863 від 21.09.2018р., з якого вбачається, що враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень на різних анатомічних ділянках і поверхнях тіла потерпілого не слід вважати можливим їх виникнення внаслідок одноразового падіння на площину з висоти власного зросту. Найбільш імовірним є механізм отримання тілесних ушкоджень, який продемонстровано потерпілим ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту за його участю та у присутності експерта, а саме отримання удару лівою рукою у праву сторону обличчя та ногою у ліву половину обличчя. Механізм утворення ушкоджень продемонстрованих обвинуваченим та свідком ОСОБА_12 , а саме відштовхування потерпілого та падіння останнього на тротуарне покриття із бордюром є малоймовірним.

На переконання колегії суддів вищенаведені у сукупності докази, які обґрунтовано визнано судом першої інстанції допустимими, належними, достатніми та достовірними, повністю доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, та спростовують апеляційні доводи обвинуваченого про відсутність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Версія обвинуваченого про те, що потерпілий міг отримати тілесні ушкодження як при падінні безпосередньо від його поштовху, який був здійснений лише для запобігання нападу самого потерпілого, так і після події, оскільки потерпілий перебував у нетверезому стані та міг падати неодноразово спростовуються вищенаведеними доказами, які у своїй сукупності повністю підтверджують встановлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального провадження.
Колегія суддів вважає, що висновок додаткової судово-медичної експертизи № 863 від 21.09.2018р. обґрунтовано взято до уваги судом першої інстанції, оскільки такий узгоджується із показаннями потерпілого, свідка ОСОБА_16 , даними слідчого експерименту.

Як вбачається із даного висновку, ураховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень на різних анатомічних ділянках і поверхнях тіла у ОСОБА_10 , не слід вважати можливим їх виникнення внаслідок одноразового падіння на площину з висоти власного зросту. Для проведення даної додаткової експертизи, після проведення слідчих експериментів експерту запропоновано можливі два механізми утворення тілесних ушкоджень у потерпілого. Механізм отримання тілесних ушкоджень продемонстрований потерпілим є найбільш імовірний, а механізм отримання тілесних ушкоджень продемонстрований обвинуваченим ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_12 , а саме відштовхування потерпілого і падіння ОСОБА_10 на тротуарне покриття із бордюром передньою частиною тіла є малоймовірним.

Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами обвинуваченого про те, що суд першої інстанції безпідставно відкинув показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які зазначили, що він не наносив ударів потерпілому, а лише відштовхнув його коли той нападав на нього.
Так, суд першої інстанції критично оцінив як показання обвинуваченого так і свідка ОСОБА_12 у частині не нанесення обвинуваченим ударів потерпілому. З такою оцінкою даних показань погоджується і колегія суддів, оскільки, як вірно встановлене судом першої інстанції, показання обвинуваченого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_12 не підтверджені жодним наявним у матеріалах кримінального провадження доказом та спростовуються сукупністю доказів, належним чином досліджених та оцінених судом першої інстанції.

Наявність розбіжностей у показаннях потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_14 , на які покликається апелянт, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Окрім цього, суд першої інстанції підставно не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_13 . Так, як вбачається із даних слідчого експерименту, проведеного 17.05.2018р. за участю свідка ОСОБА_13 , остання повідомила, що факту спричинення тілесних ушкоджень потерпілому вона не бачила, не бачила самого конфлікту, а лише чула шум.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за наведених у вироку суду обставин, є доведеною.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до переконання, що апеляційна скарга обвинуваченого не містить правових підстав для скасування оскаржуваного вироку суду, а тому така апеляційним судом визнається необґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Сихівського районного суду м. Львова від 12.02.2019р. щодо ОСОБА_6 без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4