ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1465/19 Справа № 204/1611/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000278 за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4, який приймав участь у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2019 року, якою обвинувальний акт щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Тернівка Дніпропетровської області, громадянина України, раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати як незаконну та необґрунтовану, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд цього кримінального провадження в суді першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що законодавцем передбачено можливість суду повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам ст.ст. 291, 292 КПК України, однак порушень вказаних вимог закону судом виявлено не було та не зазначено в ухвалі.
Вказує на те, що посилання суду щодо неможливості здійснення виклику ОСОБА_7 до суду у зв`язку з відсутністю точних засобів зв`язку з обвинуваченим є необгрунтованим, оскільки в матеріалах кримінального провадження наявна ухвала слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем його постійного проживання, а саме: АДРЕСА_1 , що свідчить про те, що не зазначення в обвинувальному акті відомостей про місце мешкання обвинуваченого мало місце внаслідок технічної помилки.
Також судом не було взято до уваги повідомлення сторони обвинувачення щодо забезпечення явки ОСОБА_7 на наступне судове засідання.
Зазначає, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 наявний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правова кваліфікація дій обвинуваченого та формулювання обвинувачення, яке висувається ОСОБА_7 , а тому вимоги, передбачені п.5 ч.2 ст.291 КПК України при складанні та затвердженні обвинувального акта дотримані.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2019 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що обвинувальному акті зазначено, що обвинувачений ОСОБА_7 не зареєстрований, таким чином точні засоби зв`язку з обвинуваченим суду не відомі, що робить неможливим здійснити виклик обвинуваченого до суду, також виклад встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, за яким обвинувачується ОСОБА_7 не відповідає формулюванню обвинувачення та правовій кваліфікації кримінального правопорушення та має протиріччя, у зв`язку з чим, суд буде позбавлений можливості роз`яснити обвинуваченому суть пред`явленого йому обвинувачення, яке б ґрунтувалось на законі, крім того, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 не містить дати його складання.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому підлягає поверненню прокурору.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно із п. 3 ч. 3 ст.314 КПК України, суд в підготовчому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
На думку колегії суддів суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, згідно якої визначаються вимоги, які ставляться до обвинувального акту.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).
Зазначені вимоги кримінального процесуального закону органом досудового розслідування не дотримані в повному обсязі.
При перевірці колегією суддів матеріалів провадження встановлено, що до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000278 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, в якому відсутні відомості щодо місця проживання обвинуваченого ОСОБА_7 , що свідчить про недотримання вимог ст. 291 КПК України, що на думку колегії суддів є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, так як суд першої інстанції був позбавлений можливості призначити кримінальне провадження до судового розгляду та розглянути його у розумні строки, а тому наявні підстави для повернення обвинувального акту прокурору.
Відповідно до ч.1 ст.135 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.
Так, згідно обвинувального акту ОСОБА_7 не зареєстрований, про що також зазначено в ухвалі суду першої інстанції, при цьому інших даних засобів зв`язку із обвинуваченим в обвинувальному акті не зазначено.
Таким чином, суд був позбавлений можливості здійснити виклик обвинуваченого до суду, відповідно до вимог, передбачених ч.1 ст.135 КПК України.
Доводи прокурора про те, що до ОСОБА_7 застосовувався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його постійного проживання, не свідчить про відповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, в якому не вказано, відповідно до п.2 ч.2 ст.291 КПК України, місце проживання обвинуваченого.
Крім того, стаття 291 КПК України визначає вимоги до змісту та форми обвинувального акту. Частиною другою цієї статті визначений певний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Сам обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення особі, підозрюваній у вчиненні злочину.
Відповідно до положень п. 5 ч 2 ст. 291 КПК України та правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24.11.2016 року у справі № 5-328-кс 16 обвинувальний акт має містити обов`язкові три складові: фактичні обставини кримінального правопорушення; правову кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); формулювання обвинувачення.
Відповідно до положень п. (а) ч. 3 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 07 березня та 04 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Так, в ході апеляційного перегляду встановлено, що відповідно до обвинувального акту дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, однак при викладені фактичних обставин кримінального правопорушення, міститься посилання на те, що ОСОБА_7 виконав всі дії, які вважав за необхідне для доведення злочину до кінця, але не закінчив їх з причин, що не залежали від його волі.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що виклад фактичних обставин кримінального правопорушення не відповідає правовій кваліфікації, що свідчить про недотримання вимог ст. 291 КПК України, та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Водночас, доводи суду щодо відсутності в обвинувальному акті дати його складання слідчим, хоч і мають місце, однак колегія суддів вважає їх такими, що не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки зазначений факт жодним чином не може вплинути на права учасників кримінального провадження щодо забезпечення права на справедливий суд.
З урахуванням наведеного вище, оскільки встановлена невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні вимог за апеляційною скаргою прокурора, та залишення ухвали суду без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4, який приймав участь у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2019 року залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4