ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/955/18 Справа № 173/1684/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
представника потерпілої ОСОБА_9
розглянувши 06 грудня 2018 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро кримінальне провадження № 0001025 від 28.09.2017 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2018 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верхівцеве, Верхньодніпровський район, Дніпропетровська область, українця, громадянина України, освіта загально-середня, не одруженого, на утримані малолітніх дітей не маючого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати усіма видами транспортних засобів строком на 3 роки.
Вирішено питання судових витрат та речових доказів.
ОСОБА_7 за цим вироком визнано винним та засуджено за вчинення злочину за таких обставин, 20 серпня 2017 року близько 15 години 40 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21011» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, НОМЕР_2 належить ОСОБА_10 , рухався зі швидкістю приблизно 60 км/год. по проїзній частині вул. 3-й Провулок Островського, з боку вул. Білоконя в бік вул. Гвардійської, м. Верхівцеве, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області.
У вищевказаний час, здійснюючи рух по проїзній частині вул. 3-й Провулок Островського, з боку вул. Білоконя в бік вул. Гвардійської, м. Верхівцеве, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, поблизу будинку № 12, водій автомобіля «ВАЗ-21011» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 , маючи необмежну видимість та об`єктивну можливість виявити велосипедиста ОСОБА_11 , який керуючи велосипедом «МВЗ» рухався по зустрічній смузі для руху, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, що змушували його порушувати ті або інші вимоги Правил дорожнього руху України, проявляючи злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на відвернення наслідків, не переконавшись що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок руху керованого ним автомобіля, виїхав на зустрічну смугу для руху, де скоїв зіткнення передньою частиною автомобіля «ВАЗ-21011» із передньою частиною велосипеда «МВЗ» під керуванням велосипедиста ОСОБА_11 .
Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. п. 1.3., 1.5., 2.3.6), 10.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких: п. 1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими», п. 1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», п. 2.3. (б).: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», п. 10.1. « Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху». Порушення п. 10.1. Правил Дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_11 , були спричинені тілесні ушкодження у вигляді перелому 8-го-10-го ребер по передньопахвинній лінії ліворуч з темно-червоним крововиливом у м`язи навколо, розміром, 10x8 см; тупа травма черевної порожнини: рани печінки та товстого кишковика з брижею, крововиливи у брижу та великий сальник; відкрита черепно-мозкова травма: перелом основи черепу та кісток обличчя з крововиливами під оболонки та у речовину мозку; перелом основної фаланги 5-го пальця лівої стопи; садна, синці, та рани тіла.
Виявлена сполучена тупа травма тіла утворилась від дії тупого предмету, предметів (якими можуть бути виступаючи частини легкового автомобілю та велосипеду), про що свідчить характер пошкоджень (наявність саден, синців та ран з дрібно-зубастими осадженими краями, переломів кісток), які можливо діяли по передній поверхні тіла при вертикальному або близьких до цих його положенні з закиданням передньої поверхнею тіла на автомобілі та послідуючим падінням з ковзанням на покриття дороги, не задовго до потрапляння у лікарню.
Смерть ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 07 годині 00 хвилин у реанімаційному відділені КЗ «Кам`янській міській лікарні швидкої медичної допомоги» ДОР» від сполученої тупої травми тіла, яка супроводжувалася відкритою черепно-мозковою травмою з переломами кісток черепу, тупою травмою грудної клітини з переломами ребер, тупою травмою живота з ушкодженням печінки, кишковика та брижі, переломом фаланги 5-го пальця лівої стопи та ускладнилася набряком головного мозку.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити та призначити покарання з іспитовим строком.
Обґрунтовуючи свою позицію в апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що щиро розкаюється у вчиненому кримінальному правопорушенні та у судовому засіданні наголошував, що ДТП сталося через погане освітлення вздовж проїзної частини дороги та погане покриття самої дороги, оскільки дана частина дороги - це суцільні ями, які неможливо проїхати, не заїхавши на зустрічну смугу, саме ці недоліки слугували настанню дорожньо транспортної пригоди. Обвинувачений звертає увагу, що злочин, який він вчинив є не навмисним та скоєний з необережності.
Крім того обвинувачений наголошує, що раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, сезонну роботу.
Заслухавши обвинуваченого, який підтримав заявлені вимоги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, інших учасників кримінального провадження, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Оскільки висновки суду першої інстанції стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, в апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Так, санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.
За матеріалами справи було встановлено, що суд за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_7 призначив покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, з позбавленням права керувати усіма видами транспортних засобів строком на 3 роки.
Вказаний вид та розмір покарання в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
При обранні такої міри і строку покарання ОСОБА_7 суд, як вбачається з вироку, врахував визнання обвинуваченим своєї провини, каяття у вчиненому, а також відсутність судимостей у обвинуваченого, посередню характеристику за місцем проживання та те, що скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких злочинів. До обставин, що обтяжують покарання суд відніс скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Як видно з матеріалів кримінального провадження та з вироку суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував всі необхідні дані про особу обвинуваченого для призначення справедливого покарання.
На переконання колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_7 при зазначеному є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів під час перевірки кримінального провадження не виявлено.
Стосовно доводів обвинуваченого, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів звертає увагу не те, що суд приймає відповідне процесуальне рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, при цьому суд керується законом та оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Що стосується доводів ОСОБА_7 з приводу того, що судом першої інстанції при ухваленні вироку та обранні покарання не було в повній мірі враховано особу обвинуваченого, а саме те, що останній вину у вчиненні злочину визнав повністю, має посередню характеристику, постійне місце проживання, колегія суддів не вважає їх слушними, оскільки згідно вироку, обираючи міру покарання ОСОБА_12 , суд першої інстанції врахував всі обставини, в тому числі і ті, які пом`якшують покарання обвинуваченого.
За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для пом`якшення покарання, з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого, оскільки судом призначене покарання є правомірним, з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.
З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4