Справа № 504/4213/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" січня 2019 р. смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №3 в смт. Доброслав Одеської області кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Київ, громадянина України, раніше не судимого, не одруженого, із повною загальною середньою освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , старшого водія-машиніста заправної машини взводу забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , солдата
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України, запобіжний захід відносно якого та інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались,
встановив:
Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України №303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-VII, на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
21.05.2015 громадянин ОСОБА_4 був призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 . Того ж дня, наказом командира військової частини НОМЕР_2 його було зараховано до списків особового складу вказаної частини, поставлено на всі види забезпечення.
Згідно положень п.4 ч.1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на строкову військову службу вважається день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту.
Відтак, з 21.05.2015 року, тобто з моменту відправлення ОСОБА_4 у військову частину НОМЕР_2 з районного (міського) військового комісаріату, він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.
04.07.2014 року ст. солдатом ОСОБА_4 було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України із Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №139 від 04.07.2014 року, військовослужбовця строкової військової служби ст. солдата ОСОБА_4 , прийнятого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.07.2014 №47-к на військову службу за контрактом осіб рядового складу, було призначено на посаду машиніста заправної машини взводу забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №180 від 28.08.2014, ст. солдату ОСОБА_4 , поряд з іншими військовослужбовцями 1 БТГР, було надано відпустку строком з 28.08.2014 по 03.09.2014.
Згідно вимог п.п. 1, 3 ч.3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Проте, ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді старшого водія-машиніста заправної машини взводу забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , у військовому званні «старший солдат», діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою назавжди ухилитися від обов`язків військової служби, 04.09.2014 вчинив дезертирство, тобто нез`явлення на службу з відпустки до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та ухиляється від військової служби по теперішній час, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який самовільно залишив розташування вказаної військової частини, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Обвинувачений ОСОБА_4 допитаний в суді, в інкримінованому йому злочині передбаченому ч.1 ст.408 КК України винним себе визнав повністю, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового розслідування.
У вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині) щиро розкаявся, не заперечував проти розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.408 КК України, доведена, а дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані як - дезертирство, тобто нез`явлення на службу з відпустки, з метою ухилитися від військової служби.
Судом при визначенні обвинуваченому ОСОБА_4 міри покарання, враховується ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, його особу, а також те, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується позитивно.
Згідно ст.12 КК України, вчинений ним злочин віднесений законодавцем до категорії тяжких злочинів.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України є щире каяття у скоєному кримінальному правопорушенні та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.
Суд враховує, що ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості, вину у вчиненому злочині визнав та щиро розкаявся, до кримінальної відповідальності притягується вперше.
Враховуючи наявність цих обставин, що пом`якшують відповідальність та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного який на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, суд дійшов висновку, про призначення ОСОБА_4 покарання за ч.1ст.408 КК України із застосуванням положеньст.ст.75,76 КПК України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.
До обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувались засоби забезпечення кримінального провадження.
Цивільний позов, речові докази та судові витрати у справі відсутні.
Керуючись ст.ст.369-371, 374 КПК України суд,

УХВАЛИВ:
Обвинуваченого ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.408 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) років.
На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину.
На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, крім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1