справа № 274/3497/17
провадження №1-кп/0274/292/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2018 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі судового засідання Бердичівського міськрайонного суду кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Дашів Іллінецького району Вінницької області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. ст. 407 КК України,-

в с т а н о в и в :

солдат ОСОБА_4 , 15 березня 2016 року уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на термін 6 місяців.
Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 15 березня 2016 року № 24-РС (по особовому складу) солдата ОСОБА_4 призначено на посаду водія автомобільного відділення взводу забезпечення четвертого гарматного артилерійського дивізіону та відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом осіб рядового складу.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року, особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У зв`язку із затвердженням Верховною Радою України Указів Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/214 від 17 березня 2014 року, № 454/2014 від 06 травня 2014 року, № 607/2014 від 21 липня 2014 року, № 15/2015 від 14 січня 2015 року, в Україні розпочато мобілізацію та оголошено особливий період, тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Так, відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 30, 35, 37, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитися від військової служби.
Реалізуючи задумане, солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст. ст. 11, 12, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах особливого періоду, 24 червня 2016 року о 08 год. 00 хв. не з`явився вчасно на службу зі звільнення до військової частини - польова пошта, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , обов`язки за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини органи державної влади або правоохоронні органи, в тому числі органи військового управління, про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від неї та його причини, не повідомляв та проводив час на власний розсуд до 28 жовтня 2016 року.
28 жовтня 2016 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.
Наказом ТВО командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 12 грудня 2016 року солдата ОСОБА_4 звільнено з військової служби на підставі п.п. е, п. 1, ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у скоєнні інкримінованого діяння визнав повністю, щиро розкаявся. Суду повідомив, що було все так як зазначено в обвинувальному акті. Просить звільнити його від відбування покарання на підставі амністії, у зв"язку із тим, що він статус учасника бойових дій.

За клопотанням прокурора, проти задоволення якого не заперечили інші учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Оцінивши наведені докази в їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною повністю та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез"явлення вчасно на службу військовослужбовцем без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При визначенні покарання ОСОБА_4 , суд керується загальними засадами призначення покарання визначеними у ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, відповідно до ст. 12 КК України, злочин передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, належить до категорії тяжких злочинів.

Обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується вперше, свою вину визнав, у вчиненому щиро розкаявся, по місцю проходження служби характеризувався негативно, за час проходження військової служби за медичною допомогою до медичного пункту не звертався, на стаціонарному лікуванні не перебував, в період з 24.06.2016 року по 28.10.2016 року за медичною допомогою до медичних закладів за місцем проживання не звертався, на стаціонарному лікуванні не знаходився.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі.

Водночас, суд вважає обґрунтованим клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про застосування до нього амністії, яке не заперечується прокурором.

Так, згідно з ст. 86 КК України, амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Статтями 2 і 13 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року передбачена можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

ОСОБА_4 раніше не судимий, визнається винним у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, має статус учасника бойових дій. Застережень щодо застосування амністії, передбачених ст. 86 ч. 4 КК України, ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні та ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році", не вбачається, а тому підлягає звільненню від відбування призначеного судом покарання.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Арешт на майно обвинуваченого або інших осіб не накладався.

Підстав для обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Зважаючи на викладене та керуючись ст.ст. 369-371, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

Визнати винуватим ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_4 не обирати.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1