Справа №585/4833/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/22/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Клопотання слідчого, прокурора, сторони кримінального провадження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 585/4833/18 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 грудня 2018 року, якою підозрюваному

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , раніше судимому

обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_9

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, оскільки під час розгляду клопотання прокурором не доведено наявність обгрунтованої підозри, ОСОБА_9 був фактично затриманий 29.11.2018, а не 30.11.2018, слідчі дії проводились з ним без захисника, тому отримані докази є незаконними.

01.12.2018 до Роменського міськрайонного суду Сумської області з клопотанням, погодженим із прокурором Лебединського відділу Роменської місцевої прокуратури, звернувся слідчий СВ Роменського ВП ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що ОСОБА_9 29.11.2018 близько 18 год. 40 хв., знаходячись на автостоянці поблизу кафе по вул. Прокопенка, буд.43 в м. Ромни, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_12 здійснив напад на ОСОБА_13 із застосуванням насильства, небезпечним для його життя та здоров`я, під час якого заволодів належними останньому мобільним телефоном, грошовими коштами в сумі 500 грн. та іншими речами.

29.11.2018 до ЄРДР за № 0000990 внесені відповідні відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК, цього ж дня ОСОБА_9 затриманий, а 30.11.2018 йому вручене повідомлення про підозру.

Зважаючи на те, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, існують ризики того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити викрадене майно, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інший злочин, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам, то слідчий просив застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01.12.2018 ОСОБА_9 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою. Своє рішення слідчий суддя вмотивував тим, що повідомлена ОСОБА_9 підозра є обґрунтованою, існують ризики того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити викрадене майно, незаконно впливати на потерпілого та вчинити інший злочин, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи підозрюваного ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення рішення слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Розглянувши клопотання слідчого та застосувавши запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя суду першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов правильного висновку про необхідність обрання підозрюваному ОСОБА_9 саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою, а не будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого у ч.1 ст.176 КПК.

При вирішенні цього питання слідчий суддя дотримався вимог ст.ст.176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою, а саме наявність у органу досудового розслідування обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК, існування ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3 і 5 ч.1 ст.177 КПК, на які вказував слідчий у своєму клопотанні, а також недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.

Зокрема, ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 10-ти років, існують реальні ризики того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити речові докази, незаконно впливати на потерпілого та вчинити інший злочин, і застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання визначеним в клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді ризиків.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.178 і ч.1 ст.194 КПК, а саме, протоколами допиту свідка, пред`явлення особи для впізнання, поясненнями самого підозрюваного ОСОБА_9 під час розгляду клопотання в суді першої інстанції, який не заперечив факту нанесення потерпілому удару, а будь-які докази, які б викликали сумніви в обґрунтованості підозри, в матеріалах кримінального провадження відсутні.

При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_9 колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який в своїх рішеннях від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п.175) та від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що суд (слідчий суддя), оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п.1 ч.1 ст.194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення» (ч.5 ст.9 КПК).

В іншому своєму рішенні у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), ЄСПЛ вказав, що «наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин». При цьому, слід зазначити, що «…метою допитів під час тримання під вартою відповідно до п.(с) ч.1 ст.5 ... є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу» (п.55 рішення від 28.10.1994 у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88).

Крім того, у своїх прецедентних рішеннях ЄСПЛ наголошує, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п.3 рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy), заява № 9627/81).

Таким чином, враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 щодо відсутності обгрунтованої підозри не заслуговують на увагу, оскільки наявні в матеріалах кримінального провадження докази є достатніми на даній стадії досудового слідства для визнання підозри обґрунтованою, а доведення факту вчинення злочину є завданням подальшого розслідування, сприяти якому в даному випадку й має тримання ОСОБА_9 під вартою.

Враховуючи встановлені обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що затримання ОСОБА_9 відбулося за наявності на те достатніх підстав у відповідності до вимог ст.208 КПК.

Незважаючи на те, що на стадії застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний дослідити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину та інші обставини, передбачені ст.178 КПК, а також встановити, чи доводять надані стороною обвинувачення докази наявність обставин, зазначених в ч.1 ст.194 КПК, але в той же час цей же слідчий суддя позбавлений процесуальної можливості встановлювати будь-які обставини вчинення злочину та давати безпосередньо оцінку доказам його вчинення, в тому числі і тим обставинам, на які посилається захисник у своїй апеляційній скарзі.

Також відповідають фактичним обставинам та узгоджуються з наявними у матеріалах кримінального провадження доказами і висновки слідчого судді про наявність заявлених слідчим ризиків і неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Зокрема, ОСОБА_9 із-за тяжкості покарання, що йому загрожує в разі визнання його винуватим у злочині, у вчиненні якого він підозрюється, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. При цьому, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитися від слідства й суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Згідно правової позиції ЄСПЛ, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик переховування від органів досудового розслідування і суду, небезпека якого може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи та інше.

Ризик вчинення підозрюваним ОСОБА_9 нового злочину, на переконання колегії суддів, є цілком виправданим, оскільки попередня поведінка останнього дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятися у своїх злочинних діях, про що зокрема можуть свідчити попередня судимість від 02.04.2018 за вчинення умисного корисливого злочину проти власності, яка не погашена та не знята в установленому законом порядку, на шлях виправлення останній не став та знову підозрюється у вчиненні злочину, який є тяжким.

Підлягає врахуванню і той факт, що на розгляді в суді першої інстанції знаходиться інше кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_9 також у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК, що об`єктивно свідчить про певну систематичність у вчиненні останнім умисних корисливих злочинів проти власності.

Крім того, підозрюваний не працевлаштований, що вказує на відсутність у нього постійного джерела доходу для існування та наявність передумов для продовження злочинної діяльності з метою свого збагачення і покращення матеріального становища.

Є обґрунтованими і ризики незаконного впливу ОСОБА_9 на потерпілого, оскільки він підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, а також знищення речових доказів, так як місцезнаходження неправомірно вилученого у потерпілого майна не встановлено, а сам підозрюваний відмовився його видати або/чи вказати, де воно перебуває, що і підтверджує існування таких ризиків.

Вказані вище висновки ЄСПЛ з урахуванням фактичних обставин даного кримінального провадження, на думку колегії суддів, і свідчать про наявність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.

Колегія суддів, вирішуючи питання про ув`язнення ОСОБА_9 , враховує також і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи підозрюваного.

Разом з тим, приймаючи рішення про обрання підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя не дотримався вимог кримінального процесуального закону щодо строку дії відповідної ухвали, згідно яких строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. При цьому, строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, з моменту затримання (ч.ч.1 і 2 ст.197 КПК).

Під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження достовірно встановлено, що ОСОБА_9 фактично затриманий ввечері 29.11.2018, а тому максимально можливою кінцевою датою тримання його під вартою на підставі ухвали слідчого судді (на даному етапі досудового розслідування) є 27.01.2019 до 24 год. 00 хв.

В той же час, слідчий суддя вийшов за встановлені законом межі строку та застосував до підозрюваного запобіжний захід до 06 год. 38 хв. 28.01.2019, тобто більше чим на шістдесят днів, не визначивши при цьому час дії відповідної ухвали з огляду на положення ч.2 ст.115 КПК, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, що завадило ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, внаслідок чого ухвала підлягає безумовному скасуванню з цих підстав, а апеляційна скарга захисника задоволенню в цій частині.

Хоча допущені порушення вимог КПК і є підставою для скасування ухвали слідчого судді, однак вони не спростовують встановлених обставин щодо наявності всіх передбачених законом підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому після скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів вважає за необхідним постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, але на строк не більше шістдесяти днів.

Враховуючи положення п.1 ч.4 ст.183 КПК, колегія суддів не вважає необхідним визначати розмір застави в даному кримінальному провадженні, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК, а саме у вчиненні розбою із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01 грудня 2018 року щодо обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати і постановити нову ухвалу.

Клопотання слідчого СВ Роменського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_14 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_15 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24-00 години 26 січня 2019 року включно без визначення розміру застави.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого СВ Роменського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_14 .

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити підозрюваному ОСОБА_16 негайно після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4