Справа 754/8428/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/17/2018 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
« 10 » грудня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7
з участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11
потерпілого ОСОБА_12
представника потерпілого ОСОБА_13
обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_16 на вирок Деснянського районного суду м.Києва від 2 грудня 2015 року, яким
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України, уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:
10.02.2009 р. Деснянським райсудом м. Києва за ч.2 ст.190, ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 289, ч. 3 ст. 289, ч.2 ст. 358, ч.2 ст. 28, ч.3 ст. 358, ч. 1 ст. 263 КК України на 8 років позбавлення волі, звільненого 4.06.2014 р. по амністії, -
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.187 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення вказаного кримінального правопорушення;
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , гр. України, уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:
6.11.2009р. Роменським міськсудом Сумської області за ч.2 ст. 263 КК України на 240 годин громадських робіт;
6.04.2010р. Талалаївським райсудом Чернігівської області за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років 30 днів позбавлення волі, звільненого 27.10.2014 р. по відбуттю покарання,-
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 187 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення вказаного кримінального правопорушення.
в с т а н о в и л а :
Органами досудового розслідування ОСОБА_17 та ОСОБА_14 обвинувачувались у тому, що 9.02.2015 р. приблизно о 12 год. 30хв., за попередньою змовою групою осіб, в тому числі і з ОСОБА_18 , що раніше вчинив розбій, вчинили напад на ОСОБА_19 з метою заволодіння майном останнього, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого.
При цьому, відповідно до пред`явленого обвинувачення, у вказаний день, в зазначений час ОСОБА_14 , ОСОБА_18 і ОСОБА_17 , перебуваючи в автомобілі «Шкода Октавія» під керуванням останнього, побачили ОСОБА_19 , який виходив із банку «Правексбанк» по вул. Мілютенка, 23 в м. Києві, після чого у них виник умисел на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_19 .
Після того, як ОСОБА_19 сів за кермо свого автомобіля «Део Нексія» д.н.з. « НОМЕР_1 » та розпочав рух, ОСОБА_14 , ОСОБА_18 і ОСОБА_17 на автомобілі «Шкода Октавія», д.н.з. « НОМЕР_2 », на який було встановлено викрадений раніше державний номерний знак « НОМЕР_3 », під керуванням останнього, прослідували за ним.
Скориставшись тим, що ОСОБА_19 зупинився на червоний сигнал світлофора на перехресті вулиць Ш.Алейхема та Братиславської в м.Києві, діючи відповідно до попередньо розподілених ролей, ОСОБА_14 та ОСОБА_18 за командою ОСОБА_17 , який зупинив свій автомобіль за автомобілем ОСОБА_19 , вискочили з автомобіля ОСОБА_17 та пересіли на заднє сидіння автомобіля потерпілого, де ОСОБА_14 приставив ззаду до голови ОСОБА_19 предмет, схожий на пістолет, погрожуючи, таким чином, застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого та наказав останньому рухатися по вул. Братиславській в м. Києві, а потім заїхати в один з дворів будинку по вул. Малишка в Києві та зупинитися.
ОСОБА_18 в цей час сидів поруч з ОСОБА_14 , подавляючи своєю присутністю волю потерпілого до опору, а ОСОБА_17 весь цей час слідував за ними на вказаному вище автомобілі «Шкода Октавія».
У дворі одного з будинків по вул. Малишка в м. Києві ОСОБА_18 наказав ОСОБА_19 передати свою сумку, що той і зробив.
Продовжуючи свої злочинні дії, погрожуючи предметом, схожим на пістолет, ОСОБА_14 та ОСОБА_18 , змусили ОСОБА_19 рухатися на перехрестя вул. Братиславської та пр. Броварського в м. Києві.
З метою припинення дій нападників, потерпілий, виїхавши на пр. Броварський, був вимушений вчинити зіткнення з іншим автомобілем, після чого ОСОБА_14 та ОСОБА_18 вискочили з автомобіля потерпілого та пересіли до автомобіля «Шкода Октавія», яким керував ОСОБА_17 зникнувши з місця події.
Органами досудового розслідування дії ОСОБА_17 і ОСОБА_14 кваліфіковані за ч.2 ст. 187 КК України.
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 2.12.2015р. ОСОБА_17 та ОСОБА_14 визнано невинуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 187 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.

Мотивуючи своє рішення суд послався на те, що стороною обвинувачення не надано переконливих доказів вчинення ОСОБА_17 та ОСОБА_14 розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_19 та в ході судового розгляду також не було встановлено належних та допустимих доказів доведення їх вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

Також, даним вироком визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України ОСОБА_18 та засуджено на 9 років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 9.03.2017 р. вирок Деснянського районного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року відносно ОСОБА_18 змінено, виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду на показання свідка ОСОБА_20 , в решті вирок відносно ОСОБА_18 залишено без змін.

Вирок щодо ОСОБА_18 не переглядається.

В апеляційний скарзі прокурор просив вирок щодо ОСОБА_17 та ОСОБА_14 скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_17 та ОСОБА_14 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та призначити покарання: ОСОБА_17 у виді 8 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, на підставі ст.71 КК України, шляхом приєднання частини невідбутого покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 10.02.2009 р. остаточно засудити на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна; ОСОБА_14 у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, на підставі ст. 71 КК України, шляхом приєднання частини невідбутого покарання за вироком Таталаївського районного суду Чернігівської області остаточно засудити на 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт послався на незаконність та необгрунтованість вироку у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки вважає, що вина ОСОБА_17 та ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого злочину, доведена повністю, а висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Апелянт вказав, що судом необґрунтовано визнано недопустимим доказом протокол огляду від 12.02.2015р. автомобіля «Шкода Октавія» д.н.з. « НОМЕР_2 », в ході якого виявлено та вилучено з під сидіння автомобіля державні номерні знаки НОМЕР_3 , які було викрадено в жовтні 2014 р. в Дніпровському районі м. Києва, безпідставно не враховано протокол проведення обшуку від 16.02.2015 р. за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_17 , в ході якого було виявлено та вилучено 2 шапки з прорізами для очей (балаклави), протокол огляду від 12.02.2015 р., яким оглядався торговий кіоск по вулиці Кіото, 8 та в ході якого було виявлено та вилучено предмет схожий на пістолет «ЗОРАКІ», який в подальшому в ході судового розгляду було оглянуто та потерпілий вказав, що саме вказаний пістолет тримав в руках ОСОБА_14 та приставив до голови в момент розбійного нападу.
Крім того прокурор зазначив, що судом було враховано протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_21 від 26.05.2015р. в ході якого потерпілий відтворив та показав, яким чином відносно нього було вчинено розбійний напад обвинуваченими та зазначив за якими ознаками впізнає осіб, вказав автомобіль на якому рухались та в подальшому пересідали обвинувачені, однак, при цьому, суд не врахував, що потерпілий ОСОБА_21 чітко вказував на прізвища обвинувачених та їх ролі.

Також апелянт вказав, що потерпілий в ході досудового розслідування та судового розгляду вказував на ОСОБА_14 , як особу, яка разом з ОСОБА_18 знаходилась в його автомобілі та вчинила відносно нього розбійний напад, але в подальшому змінив показання та ствердно не вказав на ОСОБА_14 , однак в ході допиту потерпілий показав, що ОСОБА_14 та свідок ОСОБА_22 , який не допитувався в судовому засіданні, схожі між собою і у вказаної особи на обличчі була шапка з прорізами для очей, що вказує на причетність ОСОБА_14 до вчинення злочину.

Апелянт зазначив, що ОСОБА_17 та ОСОБА_14 під час судового засідання в ході допиту плутались в своїх показах, зокрема обвинувачений ОСОБА_17 вказав, що автомобіль «Шкода Октавія» продав наглядно знайомому та інколи користувався ним, однак в ході додаткового допиту показав, що наглядно знайомою особою є його двоюрідний брат ОСОБА_23 та вказаним автомобілем він користувався кожного дня, в тому числі 9.02.2015 року.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_10 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а вирок від 2.12.2015р. залишити без змін, пославшись на те, що суд дійшов вірного висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не доводять винуватість ОСОБА_14 та ОСОБА_17 у вчиненні інкримінованого злочину, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, доводи прокурора щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи є не логічними та взаємовиключними, а прохання в частині повторного допиту свідка ОСОБА_24 суперечить вимогам ч.3 ст. 404 КПК України, аргументація прокурора стосовно повторного дослідження інших доказів по справі, відсутня.

Заслухавши доповідача, думку прокурорів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, пояснення потерпілого ОСОБА_19 та його представника ОСОБА_25 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора вважаючи вирок законним і обґрунтованим, пояснення обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та їх захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просили вирок залишити без змін, повторно дослідивши докази за клопотанням прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з таких підстав.

Доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність і необґрунтованість вироку суду щодо ОСОБА_17 та ОСОБА_14 у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

З вироку вбачається, що суд, ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_17 та ОСОБА_14 , дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Частиною 3 ст.62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На думку судової колегії, суд 1 інстанції, ретельно дослідивши докази у кримінальному провадженні і давши їм належну юридичну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_26 і ОСОБА_27 кримінального правопорушення, оскільки такий висновок побудований на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин кримінального провадження.

Згідно диспозиції ч.2 ст.187 КК України, кримінальна відповідальність настає у разі вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства(розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила розбій чи бандитизм.
Колегія суддів, перевіривши та проаналізувавши зібрані у кримінальному провадженні докази, погоджується з висновком суду першої інстанції, що стороною обвинувачення не надано переконливих доказів вчинення ОСОБА_17 та ОСОБА_14 розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_19 .

Так, з показань обвинуваченого ОСОБА_17 в судовому засіданні вбачається, що він свою вину у інкримінованому злочині не визнав, пояснивши, що 9.02.2015 р. біля 9 год. на своєму автомобілі «Шкода-Октавія», д.н.з. « НОМЕР_2 » відвіз ОСОБА_14 , який приїхав в м.Київ з метою працевлаштування, до станції метро «Лісова», після чого направився до місця проживання ОСОБА_28 в м.Бровари, де пробувши до 9год.30хв. повіз останнього в с.Озерне до сільської ради, після чого разом з головою сільради поїхали до смт.Козелець, по дорозі міняли колесо, яке пробилося, приблизно об 11 год.30хв. приїхали в смт.Козелець, після чого приблизно об 11 год.45хв. він виїхав в Київ, де приблизно о 13 год., забрав свою співмешканку з вул.Автозаводській, привіз її додому та приблизно о 15-15.30 год. біля станції метро «Лісова» зустрівся з ОСОБА_14 з яким поїхали до ОСОБА_26 на день народження його сина в м.Бровари; 11.02.2015 р. біля 9 год. їх з ОСОБА_14 затримали працівники міліції, які оглянули машину, шукаючи зброю, однак нічого не знайшли; добу його машина, ключі від якої він віддав працівникам міліції, простояла біля Деснянського РУ ГУ на вул.Драйзера в м.Києві. 12.02.2015 р. йому повідомив адвокат, що в його машині знайшли чужі номерні знаки, які, на його думку, туди поклали працівники міліції.
Свідок ОСОБА_28 підтвердив показання ОСОБА_17 про те, що 9.02.2015 р. після 9 год., він разом з ОСОБА_26 на його автомобілі «Шкода-Октавія» їздили в сільську раду с.Озерне, після чого в м.Козелець, де він пішов вирішувати свої справи, а ОСОБА_17 біля 11.30 год. поїхав у ОСОБА_29 .
Обвинувачений ОСОБА_14 свою вину у скоєному не визнав та пояснив, що за 4-5 днів до 9.02.2015 р. він приїхав в м.Київ шукати роботу та зупинився за місцем проживання свого товариша ОСОБА_18 ; 9.02.2015 р. приблизно о 8.30 год. до квартири ОСОБА_18 прийшов ОСОБА_17 , який на своєму автомобілі підвіз його до станції метро «Лісова», а сам поїхав в своїх справах; в цей же день біля 15 год. вони з ОСОБА_26 поїхали на день народження до сина останнього, потім поїхали в м.Черкаси, де перебували до 11.02.2015 р. і о 9 год. цього ж дня повернулися до ОСОБА_30 , заїхали додому до ОСОБА_26 , останній пішов до квартири, а він залишився в машині, коли ОСОБА_26 вийшов на вулицю, їх затримали працівники міліції.
З показань свідка ОСОБА_31 вбачається, що 9.02.2015р. в період часу з 8год.30хв. до 9 год. він в квартирі ОСОБА_18 зустрічався з ОСОБА_32 , ОСОБА_33 та раніше незнайомими ОСОБА_17 та ОСОБА_14 .
Проаналізувавши показання зазначених осіб, суд 1 інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що лише сам факт зустрічі вказаних осіб вранці 9.02.2015р., не доводить спільну участь ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_34 у вчиненні в цей же день злочину відносно потерпілого.
Потерпілий ОСОБА_19 в суді показав, що під час досудового розслідування працівник міліції показував йому в мобільному телефоні фотокартки осіб, які могли бути причетними до вчинення розбійного нападу на нього, де він вказав на фото незнайомого йому ОСОБА_22 , визнаного свідком у справі, як на особу, що схожа на одного з нападників, але працівник міліції на це не відреагував і він подумав, що помилився, але під час ознайомлення з матеріалами справи він побачивши фотографію свідка ОСОБА_22 з ксерокопії паспорту став більш впевненим, що останній схожий на особу, що приймала участь у вчиненні злочину; під час проведення впізнання він вказав на ОСОБА_14 як на особу, що найбільш, серед чотирьох пред`явлених йому для впізнання осіб, схожа на одну з тих, що вчинила на нього розбійний напад і який під час вчинення злочину на задньому сидінні його автомобіля праворуч від нього, при впізнанні він впевнено впізнав ОСОБА_18 , як особу, що під час злочину знаходилась на задньому сидінні його автомобіля праворуч від нього.

Аналізуючи показання потерпілого суд обґрунтовано зазначив, що потерпілий впізнав і ОСОБА_27 і ОСОБА_34 як одну і ту саму особу, яка знаходилася на задньому сидінні його автомобіля праворуч від нього, при цьому, потерпілий не впізнав впевнено ОСОБА_14 як нападника.

Під час апеляційного розгляду потерпілий ОСОБА_19 ствердив, що ні ОСОБА_27 , ні ОСОБА_26 не були серед нападників, під час впізнання він вказав на Грабину як на особу, яка найбільш схожа на ту, що разом з іншою особою вчинила на нього напад, при цьому, на сто відсотків впевнений, що одним з нападників був засуджений ОСОБА_35 .

Також потерпілий пояснив, що на досудовому слідстві він по фотокартці впізнав ОСОБА_36 як особу, яка приймала участь у нападі на нього про що повідомляв слідчому, але слідчий належним чином не перевірив причетність ОСОБА_36 до вчинення злочину, вважає, що за вчинений злочин підлягають покаранню справжні злочинці, а не ОСОБА_27 та ОСОБА_26 .

З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 11.02.2015р. ( т.2 а.с.9-10) вбачається, що потерпілий серед пред`явлених йому чотирьох осіб вказав на ОСОБА_14 як на особу, що найбільш схожа на ту, яка 9.02.2015р. разом з іншою особою вчинила відносно нього розбій.

Разом з тим, суд обґрунтовано зазначив, що під час проведення даного впізнання потерпілий мав сумніви з приводу участі Грабини у вчиненні злочину.
Потерпілий ОСОБА_19 також показав в суді, що частково запам`ятав номерні знаки автомобіля Шкода-Октавія чорного кольору на якому уїхали двоє нападників після вчинення ними нападу на нього та вчинення ним ДТП, а саме дві останні цифри і дві останні літери «ВТ», які повідомив працівникам міліції.
Проте, вказані показання потерпілого не підтверджують участі у вчиненні злочину ОСОБА_26 із застосуванням його автомобіля, оскільки, як встановлено і досудовим слідством, і в судовому засіданні, у користуванні обвинуваченого ОСОБА_17 перебував автомобіль «Шкода-Октавія» чорного кольору з номерним знаком НОМЕР_2 , що не співпадає з даними номеру, який запам`ятав потерпілий.
Як на доказ вини обвинувачених у вчиненні інкримінованого злочину орган досудового розслідування послався на протокол огляду місця події від 12.02.2015р. ( т.1 а.с.168-170) згідно якого був оглянутий автомобіль «Шкода-Октавія» чорного кольору, держномер НОМЕР_2 , який знаходився на парковці Деснянського РУ ГУ МВС України в м.Києві по вул.Драйзера, 9-Б в м.Києві, під сидінням задньої частини салону було виявлено два автомобільні номерні знаки, а саме НОМЕР_3 .
Згідно довідки слідчого Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.Києві в провадженні СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.Києві знаходиться кримінальне провадження № 0014138 по факту таємного викрадення 17.10.2014 р. приблизно о 13 год. невстановленою особою по вул.Березняківській, 30-А в м.Києві державних номерних знаків НОМЕР_3 , з автомобіля «Пежо 307», що належить ОСОБА_37 (т.1 а.с. 176).
З показань допитаного в якості свідка слідчого ОСОБА_38 та свідка ОСОБА_39 , який був понятим, під час огляду вбачається, що під час огляду вказаного автомобіля ОСОБА_26 під подушкою заднього сидіння було виявлено два автомобільні номерні знаки, при цьому, за показаннями слідчого він не пам`ятає хто відкривав автомобіль, власник автомобіля під час огляду присутній не був, ухвали слідчого судді на проведення обшуку автомобіля теж не було.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано визнав вказаний протокол недопустимим доказом з підстав наведених у вироку, оскільки огляд автомобіля «Шкода-Октавія», який на праві власності належав обвинуваченому ОСОБА_17 , проводився, в порушення вимог ст.ст.233, 237 КПК України, без добровільної згоди володільця, без надання дозволу у встановленому законом порядку слідчим суддею.
Також судом обґрунтовано взято до уваги те, що обвинувачені ОСОБА_17 та ОСОБА_14 були затримані працівниками міліції 11.02.2015 р. біля належного ОСОБА_17 автомобіля «Шкода-Октавія», який згідно показань затриманих був оглянутий працівниками міліції і в ньому нічого знайдено не було, після чого обвинувачені були доставлені до Деснянського РУ ГУ МВС України в м.Києві, ключі від автомобіля залишились у працівників міліції і лише наступного дня вказаний автомобіль, до якого протягом доби могли мати доступ сторонні особи, був оглянутий слідчим, при цьому, з порушенням норм КПК України.
Крім того, судом обґрунтовано взято до уваги те, що номерний знак виявлений під час огляду автомобіля «Шкода-Октавія», не збігається з тим, останні літери і цифри якого запам`ятав потерпілий.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом безпідставно не враховано протокол проведення обшуку( т.2 а.с.19-23) згідно якогоза місцем проживання ОСОБА_26 виявлено і вилучено 2 шапки з прорізами для очей(балаклави), є необґрунтованими, оскільки факт безпосереднього виявлення у ОСОБА_26 вказаних предметів не є підтвердженням його участі у вчиненні розбійного нападу на потерпілого, за показаннями ОСОБА_26 вказані балаклави придбані ним були 8.02.2015р. у військовому магазині і ці показання обвинуваченого ні органами досудового розслідування, ні в судовому засіданні не спростовані.

Є неогрунтованими, на думку колегії суддів, і доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд безпідставно не врахував протокол огляду від 12.02.2015р.( т.1 а.с.182-185) в ході якого в кіоску по вул. Кіото,8 в м.Києві виявлено і вилучено пістолет «ЗОРАКІ», який в подальшому потерпілий впізнав як пістолет який використовувався під час нападу на нього.
Як вбачається з вказаного протоколу присутній під час огляду кіоску ОСОБА_22 заявив, що виявлений пістолет належить особисто йому, доказів того, що даний пістолет вибував з володіння ОСОБА_36 , матеріали провадження не містять.
Крім того, з показань потерпілого ОСОБА_19 вбачається, що вилучений згідно протоколу від 12.02.2015р пістолет, який належить ОСОБА_40 , оглянутий в судовому засіданні схожий на той, яким йому погрожували під час розбійного нападу, при цьому потерпілий не стверджував, що це той самий пістолет.
Як на доказ вини ОСОБА_27 і ОСОБА_26 у вчиненні злочину апелянт послався на протокол проведення слідчого експерименту(т.2 а.с.221-226) під час якого потерпілий вказав прізвища обвинувачених та їх ролі у вчинені злочину.
Разом з тим, дані які містяться у вказаному протоколі щодо участі ОСОБА_17 та ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованих їм дій, не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку з врахуванням показань потерпілого ОСОБА_19 , який заперечив їх участь у вчиненні нападу на нього з логічним поясненням розбіжностей у своїх показаннях даних як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні.
Враховуючи сукупність наведених обставин, висновок суду про те, що надані стороною обвинувачення докази не доводять винуватість ОСОБА_17 і ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України відносно потерпілого ОСОБА_19 , є обґрунтованими, оскількиналежних та допустимих доказів доведення їх вини у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, не встановлено.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про виправдання ОСОБА_17 і ОСОБА_14 за недоведеністю вчинення ними вказаного кримінального правопорушення.

Підстав для скасування вироку щодо обвинувачених ОСОБА_17 і ОСОБА_14 і постановлення обвинувального вироку, колегія суддів не встановила.
Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_16 залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року щодо ОСОБА_17 та ОСОБА_14 залишити без зміни.

Ухвала суду може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді __________________ __________________ _________________