У Х В А Л А
про відмову у відкритті апеляційного провадження

26 березня 2019 року м.Рівне

Суддя-доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду ОСОБА_1 , у ході вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження за скаргою потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_2 на ухвалу Костопільського районного суду Рівненської області від 22 лютого 2019 року у кримінальному провадженні №0000461 за внесеними відомостями до ЄРДР від 05 серпня 2018 року відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.289 КК України;

ВСТАНОВИВ:

Згідно оскаржуваної ухвали Костопільського районного суду Рівненської області від 22 лютого 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.3 ст.15, ч.1 ст.289 КК України, - залишено без розгляду. Разом з тим, суд зазначив у резолютивній частині ухвали, що апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня проголошення ухвали.

Не погодившись із вказаною ухвалою, потерпіла ОСОБА_2 подала на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити рішення, яким задовольнити у повному обсязі її позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.289 КК України. У зв`язку із цим, просить стягнути із ОСОБА_3 на її користь завдану майнову шкоду (збитки) в сумі 11097 (одинадцять тисяч дев`яносто сім) грн., яка складає загальну вартість запчастин та робіт по відновленню її автомобіля, завдану моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн., а також понесені витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 2000 (дві тисячі) грн..

Проаналізувавши апеляційну скаргу потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_2 , вважаю за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження за поданою скаргою, із наступних підстав.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що у зв`язку із тим, що ОСОБА_3 вчинив суспільно небезпечне діяння до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, то дане кримінальне провадження здійснювалось щодо застосування примусових заходів виховного характеру, тобто в порядку §2 Глави 38 КПК України.

Ухвалою Костопільського районного суду від 11 лютого 2019 року підтверджується, що потерпіла ОСОБА_2 в порядку ст.128 КПК України пред`явила цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням, і даний цивільний позов, відповідно був прийнятий судом до спільного розгляду з клопотанням прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру.

За наслідками розгляду позовної заяви цивільного позивача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції встановив, що така подана потерпілою без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України, а тому, керуючись п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України, постановив ухвалу про залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом. Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Як закріплено у ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За таких обставин, із системного аналізу вищевказаних норм кримінального процесуального закону слідує, що правові підстави для оскарження даного судового рішення, тобто ухвали про залишення позовної заяви без розгляду у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру в апеляційному порядку, чинним кримінальним процесуальним законом не передбачені, а тому даний позов повинен розглядатися судом першої інстанції у порядку цивільного судочинства.

Між тим, за приписами ст.33 КПК України у зв`язку зі зміною чинного законодавства України, апеляційні суди не є судами першої інстанції і позбавлені можливості здійснювати кримінальне провадження до ухвалення судового рішення судом першої інстанції. А тому, без вирішення цивільного позову по суті судом першої інстанції, апеляційний суд позбавлений можливості його вирішити та прийняти відповідне рішення, про що в апеляційній скарзі просить апелянт.

До того ж, згідно роз`яснень, що містяться в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» від 15 травня 2006 року, цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок учинення злочину чи суспільно небезпечного діяння, у справі про застосування примусового заходу виховного характеру суд не вирішує (він має бути розглянутий у порядку цивільного судочинства).

Частиною четвертою ст..399 КПК України встановлено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями статті 394 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, вважаю, що апеляційна скарга потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_2 на ухвалу Костопільського районного суду Рівненської області від 22 лютого 2019 року про залишення без розгляду її позовної заяви до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.3 ст.15, ч.1 ст.289 КК України - не підлягає розгляду Рівненським апеляційним судом в порядку кримінального судочинства, а тому, відповідно до ч.4 ст.399 КПК України, у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ч.4 ст.399 КПК України, суддя-доповідач, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті апеляційного провадження за скаргою потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_2 на ухвалу Костопільського районного суду Рівненської області від 22 лютого 2019 року про залишення без розгляду її позовної заяви до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням у кримінальному провадженні №0000461 відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.289 КК України, відмовити.

Копію цієї ухвали разом із апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати ОСОБА_2 на адресу: АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку.

Суддя-доповідач ОСОБА_1