Справа №463/443/19
Провадження №1-кс/463/274/19
У Х В А Л А

25 січня 2019 року слідчий суддя Личаківський районний суд м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Личаківського відділу Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Личаківського відділу Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000144 від 22 січня 2019 року про арешт майна,

в с т а н о в и в :

слідчий як сторона кримінального провадження звернувся з клопотанням до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова про накладення арешту на майно, що було вилучені 21 січня 2019 року під час проведення огляду місця події.

Клопотання мотивує тим, що в провадженні слідчого відділу Личаківського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області перебуває кримінальне провадження №0000144 від 22 січня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України. В ході проведення огляду місця події було виявлено речі, зазначені у клопотанні. Оскільки вказане майно має ознаки речових доказів у кримінальному провадженні №0000144 від 22 січня 2019 року, таке може бути знищено або втрачено, тому просить накласти на таке арешт.

Слідчий та власник майна за викликом до суду не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив.

У відповідності до вимог ч.4 ст.107 КПК України, у зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Оглянувши представлені матеріали клопотання, з врахуванням скорочених строків розгляду клопотання та положень ст.172 КПК України, вважаю за можливе здійснити розгляд клопотання без участі сторін та приходжу до наступного.

Як вбачається із протоколу огляду місця події від 21 січня 2019 року, слідчим проведено огляд місця подій, в ході якого виявлено автомобіль марки «SAAB», ключ запалювання та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. При цьому, даних про вилучення вказаного майна у відповідній графі не зазначено, в графі наявне закінчення переліку із попередньої графи та прочерк. Даних про виявлення брелка із сигналізацією, ключа до автомобіля не зазначено.

Натомість, як вбачається із клопотання про арешт майна, зокрема на сторінці 2 абзац 7 слідчий зазначає про необхідність накладення арешту на вилучені під час огляду місця події та проведеного обшуку речі. Даних про проведення обшуку, його санкціонування чи узаконення слідчому судді не надано.

З витягу з ЄРДР вбачається, що дані про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України внесені до ЄРДР лише 22 січня 2019 року за №0000144.

Відповідно до положень ч.1 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.6 ст.22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до положень ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

З аналізу вказаних норм України та положень ч.2 ст.173 КПК України вбачається, що слідчий та прокурор зобов`язані самостійно обстоювати їх позицію, щодо: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З врахуванням положень ст.22 КПК України, вважаю неявку слідчого фактичним невиконанням обов`язку довести обставини, передбачені ч.2 ст.173 КПК України, що позбавляє слідчого суддю можливості повно та всебічно з`ясувати обставини, необхідні для вирішення питання про арешт майна.

Керуючись ст.ст. 22, 131, 172, 173 КПК України, -

у х в а л и в :

відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Личаківського відділу Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Личаківського відділу Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0000144 від 22 січня 2019 року про арешт майна.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1