Житомирський апеляційний суд
Справа №279/4056/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження № 279/4056/18 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 вересня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити його від відбування покарання умовно-достроково. Вважає ухвалу суду незаконною, прийнятою без належного та всебічного аналізу обставин справи. Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки інформації, яка міститься в матеріалах справи, зокрема, доказам його сумлінної поведінки, виправлення та сумлінного ставлення до роботи.

В ухвалі суду зазначено, що засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив звільнити його умовно-достроково, посилаючись на те, що він твердо став на шлях виправлення, відбув більшу частину строку покарання, має шість заохочень, вину свою усвідомив, у вчиненому розкаявся, тому може бути звільнений умовно-достроково.
Згідно вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 07.07.2014 року ОСОБА_7 засуджений за ст.309 ч.2, 307 ч.2, 70 ч.1, 71 КК України до 6 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислюється з 07.07.2014 року. Кінець строку 07.01.2019 року.
Судом встановлено, що 05.07.2017 року рішенням комісії Березанської ВК (№95) з питань розгляду матеріалів, особових справ засуджених, щодо їх умовно-дострокового звільнення на підставі ст.81 КК України вирішено направити до суду матеріали про застосування заохочувальної норми, оскільки засуджений довів своє виправлення. Але, 28.08.2017 року ухвалою Березанського міськсуду Київської області було відмовлено в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_7 , оскільки він до праці залучався періодично, тривалі проміжки часу не працював та не довів своє виправлення.
Враховуючи те, що ОСОБА_7 хоча і відбув певну частину призначеного судом покарання, однак не характеризується як особа, яка за весь час відбування покарання сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення, суд першої інстанції відмовив у задоволенні його клопотання.
Заслухавши доповідача, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Так, приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст. 81 КК України та ст.ст. 537, 539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджений вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 07.07.2014 року за ст.309 ч.2, 307 ч.2, 70 ч.1, 71 КК України до 6 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна (а.п. 7-8).
Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_7 обчислюється з 07.07.2014 року. Кінець строку 07.01.2019 року.
Судом першої інстанції враховано, що засуджений ОСОБА_7 , відповідно до наданої адміністрацією установи характеристики, характеризується задовільно, за час відбування покарання допустив одне порушення встановленого порядку відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, Проте стягнення погашено в установленому законом порядку, має шість заохочень від начальника колонії. На виробництві установи не працевлаштований та працювати на запропонованих роботах не бажає. До суспільно-корисної праці відноситься негативно (а.п. 14-15).
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що 05.07.2017 року було прийнято спільне рішення комісії Березанської ВК (№95) з питань розгляду матеріалів, особових справ засуджених, щодо їх умовно-дострокового звільнення на підставі ст.81 КК України про застосування заохочувальної норми, так як засуджений довів своє виправлення. Але, 28.08.2017 року ухвалою Березанського міськсуду Київської області було відмовлено в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , оскільки він залучався до праці періодично, тривалі проміжки часу не працював та не довів своє виправлення (а.п. 10-11).
Відповідно до вимог ч.2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Наведене є обов`язковою передумовою для умовно-дострокового звільнення, поряд із передбаченими у ч. 3 ст. 81 КК України строками фактичного відбуття покарання засудженим.

Порядок дострокового звільнення від відбування покарання встановлено ст. 154 КВК України. Відповідно до даного порядку, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Наведені норми закону вказують на те, що саме адміністрація установи виконання покарань повинна дійти висновку про те, що особа, яка відбуває покарання, довела своє виправлення.

Проте, згідно заяви представника Коростенської ВК (№71) ОСОБА_8 , наданої суду першої інстанції, вбачається, що засуджений ОСОБА_7 не характеризується як особа, яка за весь час відбування покарання сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення (а.п. 17).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що наведені дані про особу ОСОБА_7 не дозволяють зробити висновок про сумлінну поведінку засудженого, яка б вказувала на доведення виправлення засудженого та не можуть слугувати підставою для застосування щодо останнього положень ст. 81 КК України.

Також, апеляційний суд відмічає, що для умовно-дострокового звільнення засудженого необхідно враховувати його поведінку за весь період відбування покарання.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з рішенням місцевого суду про залишення вказаного клопотання засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції є законна та обгрунтована, тому підстав для її скасування не має.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 вересня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: