Справа № 345/2624/14-к
Провадження № 11-кп/4808/18/19
Категорія ч. 1 ст. 115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000130 за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2018 року, згідно з яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, неодруженого, засудженого вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2003 року за ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України до 4 років позбавлення волі, якому ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківського області від 22 лютого 2006 року замінено невідбуту частину покарання на 240 годин громадських робіт,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років.

Строк відбування покарання визначено рахувати з моменту затримання - з 14 травня 2014 року.

До набрання вироком законної сили залишено в силі попередньо обраний ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII зараховано ОСОБА_9 строк його попереднього ув`язнення з 14 травня 2014 року до набрання вироком законної сили з разрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено, стягнуто з ОСОБА_9 на її користь 26785,00 гривень майнової та 200000,00 гривень моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено, стягнуто з ОСОБА_9 на її користь 200000,00 гривень моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_9 в дохід держави 2435,58 гривень витрат за проведення судових експертиз.

Вирішено питання про речові докази.

за участю прокурора ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представників потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_13 ,

ВСТАНОВИЛА:

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в апеляційних скаргах просять вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_9 покарання скасувати та призначити йому максимально суворе покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, у виді позбавлення волі на строк чотирнадцять років.

Посилаються на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вважають, що призначене покарання за вчинення особливо тяжкого злочину є несправедливим, таким, що не відповідає принципам необхідності та достатності для виправлення винного. Вказують, що суд невмотивовано визначив саме дев`ять років позбавлення волі. Наголошують, що у зв`язку з зарахуванням строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі ОСОБА_9 фактично реально відбуде покарання строком чотири роки п`ять місяців. Вважають, що суд не врахував належним чином відсутність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обставини, яка обтяжує покарання, вчинення злочину особою в стані алкогольного сп`яніння, не врахував те, що ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за особливо тяжкі злочини. Зазначають, що обвинувачений спочатку не визнавав вини взагалі, визнав перед постановленням вироку, хоча визнав цивільний позов, жодних збитків не відшкодував і не намагався відшкодувати. Звертають увагу на обставини, при яких після скасування попереднього вироку кримінальне провадження було направлено на новий судовий розгляд в суд першої інстанції. Вказують, що у доведеності вини ОСОБА_9 з часу постановлення скасованого вироку нічого не змінилося, даний вирок, за яким було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк дванадцять років, не був скасований за суворістю покарання.

Захисник ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційні скарги потерпілих, де просить в їх задоволенні відмовити, вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вважає вимоги апеляційних скарг необґрунтованими. Вказує, що суд при вирішенні питання про міру покарання ОСОБА_9 вже врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини скоєння злочину, ті, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані, які характеризують особу винного, а саме наявність судимостей та характеристики за місцем проживання, у зв`язку з чим вирок суду в частині призначеного покарання є законним, справедливим та таким, що є достатнім та необхідним для виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів. Зауважує, що ОСОБА_9 вину у скоєному визнав повністю, позовні вимоги потерпілих також визнав повністю. Запропоновану потерпілими міру покарання вважає занадто суворою та такою, призведе до втрати соціальних зв`язків з суспільством, неможливості належним чином відшкодувати збитки.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Впродовж вечора 13 травня 2014 року обвинувачений ОСОБА_9 разом із своїм знайомим ОСОБА_14 розпивали спиртні напої спочатку в центрі м. Калуш, а пізніше по місцю проживання ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 .

14 травня 2014 року близько 01.00 год. ОСОБА_9 та ОСОБА_14 вийшли з квартири та пішли в магазин «Смак», що знаходиться по вул. Б.Хмельницького, 12а, в м. Калуші, щоб придбати ще спиртного. Біля магазину «Смак» вони зустріли раніше не знайомих їм ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , з якими розпочали сварку. Щоб уникнути подальшого конфлікту ОСОБА_9 та ОСОБА_14 почали втікати в бік будинку АДРЕСА_2 , а ОСОБА_15 побіг за ними та наздогнав ОСОБА_9 в дворі будинків АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 , де між ними розпочалася шарпанина. В ході конфлікту ОСОБА_15 наніс ОСОБА_9 один удар рукою в обличчя, а останній після цього вирішив позбавити ОСОБА_15 життя.

З цією метою ОСОБА_9 , діючи умисно, вийняв з кишені куртки ніж, який мав при собі, та наніс ОСОБА_15 два цілеспрямованих удари у праву руку та життєво важливу ділянку тіла грудну клітку, чим спричинив потерпілому проникаючу колото-різану рану грудної клітки справа, що призвело до гострої масивної внутрішньої та зовнішньої крововтрати, яка стала безпосередньою причиною смерті ОСОБА_15 . Зокрема згідно з висновком експерта № 120 від 13 червня 2014 року потерпілому були нанесені тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани грудної клітки справа з ушкодженням та крововиливами шкіри, підшкірно-жирової клітковини, хряща 5-го ребра справа та грудини, м`язів, плеври, серцевої сорочки та стінки правого шлуночка серця, яка має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх спричинення, та перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті потерпілого; різану рану в ділянці правого ліктьового суглоба, яка має ознаки легких тілесних ушкоджень.

Наносячи удар в життєво-важливу ділянку тіла потерпілого грудну клітку, обвинувачений ОСОБА_9 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав настання смерті ОСОБА_15 та бажав цього.

Після вчинення умисного вбивства ОСОБА_15 обвинувачений ОСОБА_9 втік з місця злочину, однак того ж дня був затриманий працівниками міліції.

Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася, про час та місце апеляційного розгляду була повідомлена належним чином, заяви про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за її відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- потерпіла ОСОБА_7 та представники потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтримали доводи апеляційних скарг з мотивів, викладених у них;

- прокурор вказав, що вважає призначене покарання законним та підстав для призначення більш суворого покарання не вбачає;

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_13 заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вважають їх необґрунтованими.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а вирок суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно з вимогами ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, фактичні обставини скоєного ОСОБА_9 , доведеність його вини, кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється. Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 висловили свою незгоду щодо призначеного ОСОБА_9 покарання, тому суд апеляційної інстанції перевіряє оскаржуваний вирок в цій частині.

Перевіривши доводи потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині призначеного ОСОБА_9 покарання, суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу.

На думку суду апеляційної інстанції при розгляді кримінального провадження та ухваленні вироку суд першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 у виді позбавлення волі на строк дев`ять років дотримався вказаних вимог закону.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що покарання призначене ОСОБА_9 за оскаржуваним вироком у виді позбавлення волі на строк дев`ять років відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання.

Як вбачається зі змісту вироку, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_9 покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які обтяжують покарання, суд першої інстанції вважав вчинення злочину обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння.

Обставин, які пом`якшують покарання, суд першої інстанції не встановив.

Призначаючи покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, раніше притягався до кримінальної відповідальності за тяжкі злочини, думку потерпілих щодо покарання, які вважають, що обвинуваченого необхідно суворо покарати, а також поведінку потерпілого ОСОБА_15 , яка передувала вчиненню обвинуваченим злочину.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливі при ізоляції його від суспільства. Підстав для застосування відносно обвинуваченого положень ст. 69 КК України не встановив. Вважав, що йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України.

При вирішенні питання про зарахування строку попереднього ув`язнення враховував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 29 серпня 2018 року по справі № 663/537/17.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, обравши покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років, з достатньою повнотою врахував обставини, на які вказують потерпілі в апеляційних скаргах, в тому числі і обставини кримінального правопорушення, його тяжкість, і передбачене законом покарання за вчинення такого злочину, і дані про особу обвинуваченого, в тому числі те, що ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обставину, яка обтяжує його покарання - вчинення злочину особою в стані алкогольного сп`яніння, та те, що обставин, які пом`якшують покарання, відсутні.

При цьому, суд першої інстанції при визначенні строку позбавлення волі ОСОБА_9 врахував думку потерпілих щодо призначення покарання.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_9 свою вину визнав, щиро розкаявся, пояснив, що усвідомив в повній мірі суспільну небезпеку вчиненого.

Вказані обставини суд апеляційної інстанції враховує при перевірці доводів апеляційних скарг.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що фактичне визнання обвинуваченим ОСОБА_9 своєї вини, цивільного позову, те, що він не відшкодував збитки, враховано судом першої інстанції при призначенні покарання як обставини, що характеризують особу винного.

Крім того, суд першої інстанції вмотивовано врахував протиправні дії потерпілого ОСОБА_15 , які передували вчиненню обвинуваченим злочину.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в суді першої інстанції прокурор просив призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі на строк дев`ять років. Вищевказані вимоги прокурора були повністю задоволені і обвинуваченому ОСОБА_9 було призначено саме таке покарання.

Тому вищевикладена сукупність обставин підтверджує обґрунтованість призначення покарання саме у виді позбавлення волі на строк дев`ять років.

При цьому, зарахування обвинуваченому строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання здійснюється після призначення йому покарання, відповідно, те, скільки фактично по часу особа перебуватиме під вартою та в місцях позбавлення волі, не може жодним чином впливати висновки суду відносно визначення строку покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону доводи апеляційних скарг потерпілих про те, що призначене покарання дев`ять років позбавлення волі є несправедливим у зв`язку з зарахуванням строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Крім того, застосування ч. 5 ст. 72 КК України судом першої інстанції узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 29 серпня 2018 року по справі № 663/537/17, що відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» повинен обов`язково враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права.

На думку суду апеляційної інстанції призначене покарання є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженню у їх сукупності, таким, що відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_9 , необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, тобто відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд апеляційної інстанції також вважає таким, що відповідає також принципу співрозмірності конкретного злочинного діяння, вчиненого ним, з покаранням, призначеним останньому.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, залишити без змін.

Обвинуваченого ОСОБА_9 звільнити з-під варти в залі суду негайно у зв`язку з повним відбуттям призначеного вироком покарання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5