Справа № 562/3254/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

06.03.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та захисників адвокатів

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп /4806/459/19, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор відділу прокуратури Рівненської області ОСОБА_10 (далі прокурор),

В С Т А Н О В И В :
ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 січня 2019 року обвинувальний акт, складений і затверджений щодо ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 311, ч. 2 ст. 28 - ч. 3 ст. 311 КК України, ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 28 - ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 311, ч. 2 ст. 28 - ч. 3 ст. 311 КК України, ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 27 - ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 311, ч. 2 ст. 28 - ч. 3 ст. 311 КК України, повернуто прокурору для усунення порушень вимог КПК України протягом місяця із дня отримання матеріалів кримінального провадження.

В ухвалі суду вказується на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, оскільки в такому обставини кримінального правопорушення викладено неконкретно та поверхово, і вони містять суперечності з фактичними обставинами справи. Зазначається, що: зі змісту обвинувального акту не вбачається повної і конкретної (детальної) інформації щодо того, яким чином відбувалась попередня змова між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , у чому відобразились ролі кожного та зміст домовленостей між ними в частині обвинувачення у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 311 та ч. 3 ст. 311 КК України; не зазначено, хто із трьох осіб, чи всі вони разом, придбавали таблетки «Cirrus» у кількості 28000 одиниць із вмістом прекурсору - псевдоефедрину або окремо у кількості 7000 та 12600 таких таблеток; не зазначено, хто із трьох осіб, чи всі вони разом, придбавали з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин, коли у них виник спільний злочинний умисел на вчинення злочинів за попередньою змовою у групі осіб, на які конкретно спільні дії був направлений цей умисел, хто з учасників групи, які конкретні дії виконував чи повинен був виконувати, тобто не зазначено по суті спосіб вчинення злочинів, ознаки суб`єктивної сторони злочинів; з одного боку, не виділені епізоди злочинної діяльності, з іншого боку - нема вказівки на те, що правопорушення були триваючими, відповідно, незрозуміло, коли у діях обвинувачених виникла кваліфікуюча ознака вчинення діянь за попередньою змовою групою осіб; не виділені та окремо не кваліфіковані кримінальні правопорушення, вчинені, на думку обвинувачення, за попередньою змовою групою осіб; не вказаний мотив злочинів стосовно кожного з обвинувачених, що у даному випадку є обов`язковим, оскільки санкцією ч. 3 ст. 305 та ч. 3 ст. 311 КК України передбачена додаткова міра покарання у вигляді конфіскація майна; не зазначені обставини вчинення обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_11 злочинів передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 311 ч. 2 ст. 311 КК України, а саме придбання, зберігання та перевезення прекурсорів саме з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин та з метою їх збуту, тобто зазначаються не конкретні дії у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , а зазначаються і викладаються висновки, проведених під час досудового розслідування експертиз, наслідки проведення огляду та обшуку, тобто вказуються докази. Також вказується на те, що безпідставним є посилання у обвинувальному акті на обтяжуючу обставину «вчинення злочину передбаченого ч. 3 ст. 311 КК України, за попередньою змовою». Крім того, зазначається, що в тексті обвинувального акту згадується прізвище ОСОБА_12 , однак, обвинувачення щодо ОСОБА_12 не є предметом судового розгляду в межах кримінального провадження щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 і факти його можливої злочинної діяльності не встановлено обвинувальним вироком суду, який би набрав законної сили, що свідчить про те, що така преюдиція щодо винуватості ОСОБА_12 у кримінальному правопорушенні грубо порушує передбачені ст. 7 КПК України загальні засади кримінального провадження, зокрема, засади презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, принципів верховенства права й законності, а також входить у колізію з нормами КПК України щодо вільної оцінки доказів, а тому, суд не може розглянути подане прокурором обвинувачення, де зазначається, що ОСОБА_12 був виконавцем злочину, оскільки його не було залучено у цю справу. Тому, суд прийшов до висновку що в обвинувальному акті наявна неконкретність пред`явленого обвинувачення і обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 не відповідає вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, оскільки зміст обвинувачення в ньому викладений суперечливо, що свідчить про неможливість призначення вказаного обвинувального акту до судового розгляду.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що ухвала суду є незаконною, оскільки обвинувальний акт щодо ОСОБА_11 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідає вимогам КПК України. Посилається на те, що в обвинувальному акті міститься як формулювання обвинувачення з викладом фактичних обставин кримінальних правопорушень, так і правова кваліфікація правопорушень із посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність, і при цьому, обставини, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні викладені чітко і конкретно. Разом із тим, зазначає, що, повернувши обвинувальний акт із зазначених в оскаржуваній ухвалі підстав, суд першої інстанції порушив загальні засади кримінального провадження змагальність сторін та безпосередність дослідження доказів, оскільки судом не може бути оцінена правильність викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, правова кваліфікація кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, у зв`язку з тим що такі можуть бути досліджені лише під час судового слідства, а не під час підготовчого судового засідання. Крім того, стверджує, що посилання суду на недотримання прокурором презумпції невинуватості є передчасним, оскільки відповідно до положень ст. 62 Конституції України, ст. 2 КК України та ст. 17 КПК України особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду, а повідомлення особі про підозру, складня слідчим та затвердження прокурором обвинувального акту на стадії досудового розслідування, розгляд справи в підготовчому провадженні не вирішують наперед визнання особи винуватою у вчиненні злочину. Просить ухвалу скасувати, а обвинувальний акт направити на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу й просив її задовольнити, обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , які судове рішення вважають законним та обґрунтованим і заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника адвоката ОСОБА_13 , неявка яких з урахуванням положень ст. 405 КПК України не перешкоджає її розгляду. При прийнятті рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності вказаних осіб ураховується те, що апеляційним судом їм своєчасно надіслано повідомлення про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги; що вказані особи просили апеляційну скаргу прокурора розглянути в їх відсутності.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно повернув обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 прокурору, а висновки суду про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України з наведених в ухвалі підстав, колегія суддів визнає такими, що не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору з огляду на наступне.
Так, відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого; анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта; дату та місце його складання та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Як убачається зі змісту обвинувального акту, такий містить всі передбачені ст. 291 КПК України відомості, і до нього додано всі передбачені цією нормою права додатки (а. к. п. 1-59), у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що в обвинувальному акті міститься як формулювання обвинувачення з викладом фактичних обставин кримінальних правопорушень, так і правова кваліфікація правопорушень із посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність, і при цьому, обставини, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні викладені чітко і конкретно, - колегія суддів визнає такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Такими, що не свідчать про неможливість призначення обвинувального акту до судового розгляду, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про те, що: зі змісту обвинувального акту не вбачається повної і конкретної (детальної) інформації щодо того, яким чином відбувалась попередня змова між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , у чому відобразились ролі кожного та зміст домовленостей між ними в частині обвинувачення у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 311 та ч. 3 ст. 311 КК України; не зазначено, хто з трьох осіб, чи всі вони разом, придбавали таблетки «Cirrus» у кількості 28000 одиниць із вмістом прекурсору - псевдоефедрину або окремо у кількості 7000 та 12600 таких таблеток; не зазначено, хто з трьох осіб, чи всі вони разом, придбавали з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин, коли у них виник спільний злочинний умисел на вчинення злочинів за попередньою змовою у групі осіб, на які конкретно спільні дії був направлений цей умисел, хто з учасників групи, які конкретні дії виконував чи повинен був виконувати, тобто не зазначено по суті спосіб вчинення злочинів, ознаки суб`єктивної сторони злочинів; з одного боку, не виділені епізоди злочинної діяльності, з іншого боку - нема вказівки на те, що правопорушення були триваючими, відповідно, незрозуміло, коли у діях обвинувачених виникла кваліфікуюча ознака вчинення діянь за попередньою змовою групою осіб; не виділені та окремо не кваліфіковані кримінальні правопорушення, вчинені, на думку обвинувачення, за попередньою змовою групою осіб; не вказаний мотив злочинів стосовно кожного з обвинувачених; не зазначені обставини вчинення обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_11 злочинів передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 311 ч. 2 ст. 311 КК України, а саме придбання, зберігання та перевезення прекурсорів саме з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин та з метою їх збуту, тобто зазначаються не конкретні дії у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , а зазначаються і викладаються висновки, проведених під час досудового розслідування експертиз, наслідки проведення огляду та обшуку, тобто вказуються докази. При цьому, колегія суддів також враховує і доводи, на які посилається сторона обвинувачення в апеляційній скарзі, зокрема, про те, що, повернувши обвинувальний акт із зазначених в оскаржуваній ухвалі підстав, суд першої інстанції порушив загальні засади кримінального провадження змагальність сторін та безпосередність дослідження доказів, оскільки судом не може бути оцінена правильність викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, правова кваліфікація кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, у зв`язку з тим, що такі можуть бути досліджені лише під час судового слідства, а не під час підготовчого судового засідання.
Такими, що знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає і доводи апеляційної скарги про те, що посилання суду на недотримання прокурором презумпції невинуватості є передчасним, оскільки відповідно до положень ст. 62 Конституції України, ст. 2 КК України та ст. 17 КПК України особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду, а повідомлення особі про підозру, складання слідчим та затвердження прокурором обвинувального акту на стадії досудового розслідування, розгляд справи в підготовчому провадженні не вирішують наперед питання про визнання особи винуватою у вчиненні злочину. Тому, висновок суду про те, що в тексті обвинувального акту згадується прізвище ОСОБА_12 , однак, обвинувачення щодо ОСОБА_12 не є предметом судового розгляду в межах кримінального провадження щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 і факти його можливої злочинної діяльності не встановлено обвинувальним вироком суду, який би набрав законної сили, - на переконання колегії суддів, не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору. При цьому, колегія суддів також враховує те, що на даній стадії судового процесу суд вирішує лише питання про відповідність чи не відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, а всі інші питання вирішуються під час судового розгляду кримінального провадження.

Крім того, слушними й такими, що ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає і доводи апеляційної скарги про те, що твердження суду першої інстанції про те, що в обвинувальному акті при кваліфікації дій обвинувачених за ч. 3 ст. 311 КК України безпідставно зазначено як обтяжуючу обставину вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, є помилковим, оскільки положення ч. 3 ст. 311 КК України не передбачають такої кваліфікуючої ознаки вказаного злочину як вчинення його групою осіб за попередньою змовою, а тому в обвинувальному акті саме для цього злочину, вона зазначена як обтяжуюча, і при цьому, відповідно до ч. 2 ст. 67 КК України суд має право, залежно від характеру вчиненого злочину, не визнати будь-які із зазначених у ч. 1 цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених у п. п. 2, 6, 6-1, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.
Разом із тим, такими, що ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону та відповідають фактичним обставинам справи є й доводи апеляційної скарги про те, що твердження суду про незазначення в обвинувальному акті мотивів вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305 та ч. 3 ст. 311 КК України, які, на думку суду, в даному випадку є обов`язковими, оскільки їх санкціями передбачена додаткова міра покарання у виді конфіскації майна, є також помилковим, оскільки суб`єктивна сторона злочинів, передбачених ст. 305 та ст. 311 КК України характеризується прямим умислом, і для кваліфікації дій за цими статями не має значення мотив їх вчинення, а всі інші обставини, передбачені ч. 1 ст. 91 КК України, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та мають значення для нього, в обвинувальному акті викладені, і при цьому, чинним КПК України прокурор наділений можливістю змінити на стадії судового розгляду обвинувачення.
На будь-які інші порушення закону, які би давали підстави для повернення обвинувального акта в ухвалі суду не вказується й такі під час розгляду справи апеляційним судом не встановлені.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що повернення обвинувального акту із зазначених в ухвалі підстав, призведе до необґрунтованого затягування строків розгляду кримінального провадження, і як наслідок, до порушення передбачених ст. 28 КПК України розумних строків судового розгляду.

Водночас, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, що є одним з основоположних принципів кримінального провадження та гарантією швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду кримінального провадження, який закріплений у ст. 2 КПК України, що відображає вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Про обов`язковість дотримання розумного строку розгляду кримінальних справ неодноразово наголошував та встановлював порушення і Європейський суд з прав людини (справи «Смірнова проти Росії» від 24 липня 2003 року, «Вітрук проти України» від 16 вересня 2010 року, «Юртаєв проти України» від 31 січня 2006 року та інші).
Отже, з наведеного вбачається, що судом першої інстанції порушені вимоги кримінального процесуального закону при прийнятті рішення про повернення обвинувального акта прокурору, у зв`язку із чим, оскаржувана ухвала як незаконна та необґрунтована підлягає скасуванню із призначенням розгляду обвинувального акту в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, у ході якого суду першої інстанції, з урахуванням вищенаведених висновків та доводів апеляційної скарги, прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Крім цього під час розгляду апеляційної скарги адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і обвинувачений ОСОБА_7 подали клопотання про скасування або зміну запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із тримання під вартою на інший, не пов`язаний із триманням під вартою, запобіжний захід чи зменшення встановленого розміру застави - 800 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, доводи клопотань, апеляційний суд вважає, що подане захисником обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_9 клопотання про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби із застосуванням електронних засобів контролю, а також клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну йому запобіжного заходу із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт та його захисника адвоката ОСОБА_8 про скасування ОСОБА_7 запобіжного заходу або зміну на інший, не пов`язаний із триманням під вартою, зокрема, домашній арешт, чи зменшення розміру застави, задоволенню не підлягають із таких підстав.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК.
Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для зміни стосовно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу із тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, апеляційним судом не встановлено. Апеляційному суду не надано достатньо доказів про наявність обставин, які підтверджують про необґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та наявність підстав вважати, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, не будуть ухилятись від суду, не надано доказів істотного погіршення їх стану здоров`я, наявність постійного місця роботи, належних доказів про репутацію, майновий стан.
При оцінці доводів клопотань обвинуваченого ОСОБА_14 та адвокатів, апеляційний суд приймає до уваги, що обвинуваченим інкримінується вчинення злочинів у сфері контрабанди прекурсорів через митний кордон України із приховуванням від митного контролю, вчиненому за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні прекурсорів із метою їх використання для виготовлення психотропних речовин за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, з метою збуту, та стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у придбанні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, які у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів, за скоєння яких може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років. При цьому, апеляційний суд враховує дані про осіб обвинувачених, а також той факт, що злочини вчинено в сфері контрабанди прекурсорів через державний кордон України, те, що ОСОБА_6 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, а обвинувачений ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, постійного джерела прибутку не має, та враховує їх соціальні зв`язки за місцем проживання.
Апеляційний суд також враховує і те, що стороною захисту не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що ризик переховування обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також ризик їх впливу на інших учасників судового процесу (розгляду- свідків та інших обвинувачених), матеріали відносно яких було виділено в окреме провадження, взагалі перестали існувати, або зменшилися настільки, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, буде здатний їм запобігти, а тому підстав для зміни чи скасування обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу із тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід, не має.
Переконливих доказів на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які приймались до уваги при обранні та продовженні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу апеляційному суду не надано.
Тому, враховуючи вищенаведене, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що обставини, які враховувались при обранні ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу продовжують існувати і по даний час, судове провадження не закінчено, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, можуть ухилятися від явки до суду і виконання процесуальних рішень, а також перешкоджати встановленню істини у справі, що в свою чергу свідчить про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання вищевказаним ризикам порівняно із триманням під вартою, у зв`язку з чим, підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який відсутні.
Разом із тим, оскільки при застосуванні щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було визначено розмір застави в обов`язковому порядку як альтернатива найсуворішого запобіжного заходу, то визначений у межах, передбачених ст. 182 КПК України, розмір застави - 800 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на думку апеляційного суду є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених у разі його внесення, а тому, підстав для зміни визначеного розміру не має. При цьому, також враховується і те, що кримінальним процесуальним законом не передбачено право суду змінити розмір застави, який обраний як альтернатива до запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при відсутності обґрунтованих підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу, у вигляді тримання під вартою. У підтвердження підстав для зміни розміру застави обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також їх захисники адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не надали будь-яких доказів (документів) щодо матеріального чи фінансового стану обвинувачених, який істотно зменшився, порівняно, з часом визначення їм встановленого розміру застави - 800 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 291, 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав прокурор відділу прокуратури Рівненської області ОСОБА_5 , задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 січня 2019 року, якою прокурору для усунення виявлених недоліків повернуто обвинувальний акт щодо ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 311, ч. 2 ст. 28 - ч. 3 ст. 311 КК України, ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 28 - ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 311, ч. 2 ст. 28 - ч. 3 ст. 311 КК України, ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 27 - ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 311, ч. 2 ст. 28 - ч. 3 ст. 311 КК України, скасувати, призначивши новий розгляд обвинувального акту в Ужгородському міськрайонному суді зі стадії підготовчого судового засідання.

У задоволенні клопотань, які подали адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 й обвинувачений ОСОБА_7 про скасування або зміну запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із тримання під вартою на інший, не пов`язаний із триманням під вартою, запобіжний захід чи зменшення встановленого розміру застави - 800 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: