У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу начальника Кривоозерського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 12 листопада 2018 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному проваджені, зареєстрованому в ЄРДР за № 00000198, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Луканівка Кривоозерського району Миколаївської області, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 12 листопада 2018 року обвинувальний акт по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, повернуто прокурору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу незаконною і необґрунтованою у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Зазначає, що вимоги ст. 291 КПК України виконані органами досудового розслідування у повному обсязі в обвинувальному акті, складеному відносно ОСОБА_6 , наведені фактичні дані, які в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу злочину, що у свою чергу дає можливість співставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
З огляду на це, на думку прокурора, конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_6 не викликає сумнівів.
ОСОБА_6 повідомлено про обставини скоєння нею злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України повно та зрозуміло, ознайомлено з правами, зокрема, з правом на захист, після закінчення досудового розслідування вона не обмежувалась в часі та способі ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
На його думку суд безпідставно послався на рішення Європейського суду з прав людини «Пеєв проти Болгарії», оскільки у зазначеному рішенні закріплено положення щодо дотримання державою прав на особисте життя та надання належного правового захисту при проведенні обшуку.
Судом не враховано правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 24.11.2016 р., у якій вказується на те, що важливим є виклад саме фактичних обставин злочину, оскільки правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого злочину в суді та для реалізації права на захист.
Крім того, вказує, що відповідно до вимог ст. 338 КПК України, прокурор не позбавлений можливості зміни обвинувачення в суді.

Таким чином, висновки суду про те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, є формальними і не впливають на право захисту ОСОБА_6 , а підстави стверджувати, що зміст обвинувачення є неконкретним відсутні.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

До Кривоозерського районного суду Миколаївської області 01.10.2018 надійшов обвинувальний акт у кримінальному проваджені, зареєстрованому в ЄРДР за № 0000198 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.
Дослідивши обвинувальний акт, суд першої інстанції дійшов висновку, що він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому підлягає поверненню прокурору з огляду на наступне.
Суд зазначив, що фактичні обставини кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими за ч. 1 ст. 382 КК України, викладені поверхнево, не конкретно, формулювання обвинувачення не містить обставин, які підлягають доказуванню, з урахуванням положень ст. 91 КПК України, не визначено даних про подію правопорушення, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.
Суд зазначив, що в обвинувальному акті відображено лише перелік обставин, які встановлені органами досудового розслідування, при цьому не зазначено мотивів вчинення кримінального правопорушення, що є обов`язковою обставиною, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, а також не вказано, які саме дії чи бездіяльність ОСОБА_8 складають умисне невиконання рішення суду та перешкоджання його виконанню.
Таким чином, некоректне викладення обставин кримінального правопорушення не дає обвинуваченій можливості здійснення повного та ефективного захисту від пред`явленого обвинувачення.
Зазначені обставини, на думку суду, свідчать про неконкретність викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , а тому обвинувальний акт повернутий прокурору з метою приведення його у відповідність до вимог законодавства.

Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченої залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 91 КПК України про необхідність доказування в кримінальному провадженні події кримінального правопорушення, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення, в обвинувальному акті дані щодо події правопорушення, а також місця його вчинення, повинні бути зазначені чітко та не мати розбіжностей між їх викладенням у фактичних обставинах та формулюванні обвинувачення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 викладені фактичні обставини та правова кваліфікація злочину. Зокрема, зазначено, що ОСОБА_6 , достовірно знаючи про наявність рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 18 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду від 27 листопада 2013 року, яким зобов`язано ОСОБА_6 не чинити ОСОБА_9 перешкод у здійсненні права власності земельною ділянкою загальною площею 0,15 га., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а також у відновленні межових знаків та споруди забору між суміжними земельними ділянками по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 , відповідно до кадастрового плану від 27.01.2011, земельної ділянки з кадастровим номером :06:073:0009, у добровільному порядку рішення суду не виконала.
15.01.2014 р. Врадіївським районним судом Миколаївської області видано виконавчий лист №474/410/13-ц на виконання цього рішення, яке пред`явлено до виконання.
18.03.2014 р. старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кривоозерського районного управління юстиції в Миколаївській області ОСОБА_10 відкрито виконавче провадження та запропоновано боржнику добровільно виконати рішення суду в строк до 25.03.2014.
В ході виконання вказаного рішення суду, при перевірці старшим державним виконавцем відділу державної-виконавчої служби, відповідно до актів державного виконавця, двічі (25.03.2014 та 05.05.2014) встановлювалось невиконання рішення суду та продовження вчинення перешкод з боку ОСОБА_6 . Відносно неї неодноразово (25.03.2014 та 05.05.2014), за невиконання без поважних причин дій, які можуть бути виконані лише боржником, виносились постанови про накладення штрафу.
ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що рішення суду, яке набрало законної сили, обов`язкове до виконання, і на неї покладено такий обов`язок, маючи реальну можливість виконати цей судовий акт, з моменту вступу рішення в законну силу та протягом тривалого часу більше 2 років умисно ухиляється від його виконання.
Дії обвинуваченої на досудовому розслідуванні кваліфіковані за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили та перешкоджання його виконанню.

Суд першої інстанції вважав, що формулювання обвинувачення не містить обставин, які підлягають доказуванню, з урахуванням положень ст. 91 КПК України, оскільки не визначено даних про подію правопорушення, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, що є порушенням вимог ст. 291 КПК України, а тому є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, у відповідності до ст. 314 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до висновку, викладеного у Постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16, аналіз ст. 291 КПК України свідчить про те, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); 3) формулювання обвинувачення.
При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Тобто, формулювання обвинувачення і викладення фактичних обставин кримінального правопорушення не є тотожними, а тому викладені в обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 фактичні обставини не можна розцінювати як ідентичні з формулюванням обвинувачення.

Отже, наявність в обвинувальному акті таких недоліків, як відсутність формулювання обвинувачення, а саме відсутність даних про подію правопорушення, зокрема час, місце, спосіб кримінального правопорушення, перешкоджає суду призначити судовий розгляд.

Зазначене вказує на істотну неконкретність обвинувачення та позбавляє суд можливості визначити межі судового розгляду стосовно обвинуваченої та прийняти об`єктивне рішення по справі.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції вірно вказав на недоліки обвинувального акту, як на обставини, що перешкоджають вирішенню всіх питань, пов`язаних з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду та проведення судового розгляду, і обґрунтовано виніс ухвалу про повернення обвинувального акта прокурору.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акта по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_6 є законною, обґрунтованою та вмотивованою, правових підстав для її скасування в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 291, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 12 листопада 2018 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному проваджені, зареєстрованому в ЄРДР за № 00000198, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ ______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3