Справа № 461/3448/18
Провадження № 1-кп/461/122/19
УХВАЛА
судового засідання

04.03.2019 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000010 від 11.01.2018 року відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верховина Івано-Франківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України,-
встановив:
У провадження Галицького районного суду м. Львова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000010 від 11.01.2018 року відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-1 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні подав письмове клопотання щодо вирішення питання про передачу обвинувального акта для розгляду до Франківського районного суду м. Львова за підсудністю.
Клопотання обґрунтовує тим, що місцем вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366-1 КК України, є місце заповнення та закачування(надсилання) електронних декларацій на офіційний веб-сайт Національного агенства з запобігання корупції. Вказує, що щорічну декларацію за 2015 рік ймовірно заповнював від руки під час перебування в зоні проведення Антитерористичної операції, а щорічну декларацію за 2016 рік заповнював та закачував(надсилав) на офіційний веб-сайт Національного агентства з запобігання корупції з власного комп`ютера по місцю свого проживання ( АДРЕСА_1 ). Вважає, що відповідно до вимог статті 32 КПК України розгляд кримінального провадження має здійснювати Франківський районний суд м. Львова.
У підготовчому судовому засіданні прокурор відніс вирішення даного клопотання на розсуд суду.
Захисник та обвинувачений щодо підсудності кримінального провадження клопотання підтримали та просили його задовольнити.
Вирішуючи питання про можливість проведення судового розгляду, заслухавши пояснення прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Положеннями п.4 ч.3 ст. 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.
За змістом частини 1 статті 32 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.
Відповідно ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності. Питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується апеляційним судом.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується за ст. 366-1 КК України. Досудове розслідування по даній справі проводилось слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Львівської області.
Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого (ч.1 ст.92 КПК України).

Всупереч вищенаведеним положенням КПК України, в обвинувальному акті не вказано місця вчинення кримінального правопорушення, лише зазначено, що обвинувачений ОСОБА_4 на час подання щорічних декларацій за 2015, 2016 роки перебував на посаді заступника командира батальйону патрульної поліції особливого призначення «Львів» Головного управління Національної поліції у Львівській області. Натомість, як вбачається з клопотання обвинуваченого такий подавав (заповнював та надсилав на офіційний веб-сайт Національного агентства з запобігання корупції) щорічну декларацію за 2016 рік, тобто за останнім по часу інкримінованим йому епізодом, за допомогою власного комп`ютера по місцю свого проживання ( АДРЕСА_1 ), що відноситься до територіальної юрисдикції Франківського районного суду м. Львова.
Разом з цим, суду невідомі причини незазначення місця вчинення злочину в обвинувальному акті. При цьому, сам обвинувачений вказує на місце вчинення такого, а також його можна було встановити шляхом здійснення відповідних процесуальних дій, зокрема отримання тимчасового доступу до стаціонарного комп`ютера обвинуваченого за місцем його проживання.
Вищезазначене свідчить про відсутність достатніх законних підстав для розгляду даного обвинувального акту у Галицькому районному суді м. Львова .
Водночас, як зазначено у п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України, порушення правил підсудності є істотним порушенням вимог кримінального процесуального Закону та безумовною підставою для скасування судового рішення.
Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Враховуючи наведені положення кримінального процесуального законодавства, практику Європейського суду з прав людини, суд приходить до переконання, що суд буде вважатися встановленим законом лише за умови, що він утворений безпосередньо на підставі закону, діє в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції й у законному складі суду станом на момент вчинення певних процесуальних дій.
Приймаючи до уваги наведене, зокрема те, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_4 не зазначено місце вчинення злочину, виходячи з обставин встановлених під час підготовчого судового засідання, суд приходить до висновку про необхідність направлення обвинувального акту до Львівського апеляційного суду для вирішення питання про передачу даного обвинувального акту за підсудністю, в порядку встановленому ч. 2 ст. 34 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 32, 34, 314 КПК України, суд, -

постановив:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000010 від 11.01.2018 року, з додатками відносно ОСОБА_4 за ст. 366-1 КК України направити до Львівського апеляційного суду для визначення підсудності.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1