Справа №592/976/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Алфьоров
Номер провадження 11-кп/816/110/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2018 р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/976/17 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Сум від 15 червня 2018 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Коровинці Недригайлівського району Сумської області, мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , не оспорюючи фактичні обставини, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_10 , просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст.122 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік та звільнити останнього від відбування призначеного покарання на підставі п.«ґ» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році», оскільки відповідно до ст.61 КК до обвинуваченого як до особи, яка досягла пенсійного віку, не може бути застосоване покарання у виді обмеження волі.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 15.06.2018 ОСОБА_10 визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК, та йому призначене покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст.75 КК звільнений від відбування призначеного покарання із випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням обов`язків: повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання і періодично з`являтись для реєстрації. На підставі п.«ґ» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» звільнений від відбування призначеного покарання. Ухвалено стягнути на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду 99 грн. та моральну шкоду 2000 грн.

Відповідно до вироку суду, 02.11.2016 близько 19:30 год. ОСОБА_10 біля входу у двір садиби АДРЕСА_1 на ґрунті неприязних стосунків умисно наніс ОСОБА_9 два удари дерев`яною палицею по лобу та нижній третині лівого передпліччя, внаслідок чого заподіяв останньому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , які поклалися на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то вони є обґрунтованими та заслуговують на увагу, оскільки при ухваленні вироку судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_10 було призначене основне покарання у виді обмеження волі, яке з огляду на його вік не може бути до нього застосоване, незважаючи на те, що це покарання передбачене санкцією ч.1 ст.122 КК.

Так, у відповідності до вимог ч.3 ст.61 КК, обмеження волі не застосовується, крім інших, до осіб, що досягли пенсійного віку, а згідно ст.12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII та ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, право на пенсію за віком чоловіки мають після досягнення 60 років. При цьому, колегія суддів враховує і правову позицію ВСУ, який у своєму рішенні у справі стосовно К., зазначив, що норми Особливої частини КК мають базуватися на нормах Загальної частини цього Кодексу. Це спеціально зазначено законодавцем у ст.65 КК, в якій установлено загальні засади призначення покарання.

У відповідності до ч.1 ст.65 КК, суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру, в тому числі й ті положення, що передбачені ст.ст.50, 51 і 61 КК.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_10 є пенсіонером та має вік більш ніж 66 років, а тому з огляду на приписи ч.3 ст.61 КК до нього не може бути застосоване таке основне кримінальне покарання як обмеження волі, внаслідок чого судове рішення не можна вважати законним, обґрунтованим і належним чином вмотивованим.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційному суді є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а згідно п.1 і п.2 ч.1 ст.413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягав застосуванню та застосування судом закону, який не підлягав застосуванню.

Таким чином, призначаючи обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, суд першої інстанції не дотримався вказаних вище вимог кримінального закону, що тягне за собою скасування вироку в частині призначення обвинуваченому основного покарання.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне після скасування вироку ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 інше основне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, яке передбачене санкцією ч.1 ст.122 КК і яке з огляду на його вік чи стан може бути до нього застосоване, оскільки є необхідність у застосуванні до обвинуваченого більш суворого покарання, ніж було визначене первісно судом першої інстанції, так як у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.420 КПК, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

При призначенні ОСОБА_10 вказаного вище покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, сукупність всіх обставин, що характеризують цей злочин, його наслідки, особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, і вважає, що воно відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчиненого обвинуваченим діяння, є справедливим за своїм видом і розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження нових злочинів.

Крім того, положеннями п.«ґ» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» передбачено безумовне звільнення осіб, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким, а тому колегія суддів вважає за необхідне звільнити по амністії обвинуваченого ОСОБА_10 від призначеного даним вироком покарання у виді позбавлення волі, оскільки останній на день набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році» досяг пенсійного віку та визнаний винним у вчиненні умисного злочину середньої тяжкості, просить застосувати закон про амністію.

В іншій частині вирок суду колегія суддів вважає за необхідне залишити без змін, задовольнивши таким чином апеляційну скаргу прокурора.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 420 КПК України, колегія суддів,

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Сум від 15 червня 2018 року відносно ОСОБА_13 в частині призначення покарання скасувати у зв`язку неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_13 вважати засудженим за ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

ОСОБА_13 звільнити від відбування призначеного покарання на підставі п.«ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

В іншій частині вирок Ковпаківського районного суду м. Сум від 15.06.2018 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору і не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4