Дата документу 17.12.2018 Справа № 316/1463/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 316/1463/16-к Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/410/18 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8
представника потерпілого адвоката ОСОБА_9
потерпілого ОСОБА_10

розглянула 17 грудня 2018 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 на вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 24 травня 2018 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Миколаївка міста Слов`янська Донецької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

Встановлені вироком Енергодарського міського суду Запорізької області
від 24 травня 2018 року обставини:
ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у тому, що 29.07.2016 року приблизно о 22 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись за місцем свого мешкання в квартирі АДРЕСА_3 , в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_10 , наніс останньому два удари ножем в область живота, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді ножового торокоабдомінального поранення зліва, рани діафрагми, проникаючого ножового поранення черевної порожнини, поранення шлунку, товстого кишечнику, внутрішньо черевну кровотечу, гемопневмоторокс зліва, які відповідно до висновку судової медичної експертизи №227 від 21.09.2016 року кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Вироком Енергодарського міського суду Запорізької області
від 24 травня 2018 року:
ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 (три) роки, та покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України:, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Іспитовий строк постановлено обчислювати з моменту проголошення вироку.
Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_8 не обирався.
Цивільний позов задоволено частково.
Стягнуто зі ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 20479,66 грн.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, не погоджується з призначеним покаранням через м`якість та встановленими судом пом`якшуючими обставинами покарання у виді щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину. Вважає, що ОСОБА_8 свою провину визнав частково, після скоєного не надав допомоги потерпілому, не викликав швидку, а на слідстві намагався все представити як самооборону. Зазначає, що суд не звернув увагу на характер нанесення ударів ножем та на поведінку обвинуваченого, який всяко намагався уникнути вини, давав різні показання, неодноразово їх змінював. Крім того, вказує на безпідставну відмову у задоволені позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, частини моральної шкоди, оскільки він молода людина, отримав тяжке поранення у вигляді відкритого пневмотомороксу, що є небезпечним для життя і таким що має тяжкі наслідки які можуть проявитися пізніше, та безпідставне зарахування в рахунок відшкодування моральної шкоди частини суми, яку обвинувачений надав на лікування. Вважає, що суд був упередженим, односторонньо розглянув справу та безпідставно без урахування вимог прокурора та представника потерпілого щодо призначення покарання у вигляді позбавлення волі призначив досить м`яке покарання. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким призначити покарання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає, що судом не надано належної правової оцінки подіям 29.07.2016 року. Вказує, що при оцінці встановлених під час судового розгляду обставин суд не врахував, що спричиненню тілесних ушкоджень передувала сварка з приводу агресивних дій потерпілого, який вчинив безлад у квартирі, бив посуд; потерпілий перебував у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння; безпосередньо перед спричиненням ножових поранень потерпілий вчинив напад на обвинуваченого, внаслідок чого тому спричинено легкі тілесні ушкодження, пошкоджено скло на місці події; передбачити подальші дії потерпілого обвинувачений змоги не мав; місцем події є житло обвинуваченого (кухня); знаряддям злочину є кухонний ніж, а не спеціально пристосована холодна зброя; після спричинення ножових поранень потерпілому ОСОБА_8 не вчиняв дій, спрямованих на приховання злочину або його слідів; показання давав добровільно, послідовно, від співпраці з органом досудового розслідування не уникав; потерпілий свідомо спотворив картину подій у своїх показаннях. Зазначає про відсутність підстав, що обвинувачений завідомо намагався спричинити потерпілому саме такі тілесні ушкодження, бажаючи настання таких саме наслідків, немає жодних підстав. Вважає, що обвинувачений оборонявся, однак перевищив межі необхідної оборони, оскільки потерпілий в момент цих подій жодних знарядь не мав. Просить виро скасувати, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ст. 124 КК України, покарання призначити в межах санкції зазначеної статті з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого, які викладені в мотивувальній частині вироку Енергодарського міського суду Запорізької області від 24.05.2018 року, без обмеження волі. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 вирішити з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого, які викладені в мотивувальній частині вироку Енергодарського міського суду Запорізької області від 24.05.2018 року, а також вимог ст.1193 Цивільного Кодексу України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та обставини вчиненого кримінального правопорушення, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням ст. 75 КК України та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. Вказує, що судом першої інстанції при призначенні мінімального покарання із застосуванням ст. 75 КК України недостатньо враховано суспільну небезпеку та обставини вчиненого правопорушення, тяжкість злочину, особу обвинуваченого, наслідки злочину, ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діяння, а саме часткове визнання їм своєї вини, не надання допомоги потерпілому після вчиненого кримінального правопорушення, спроба знищити докази, а також, обставини, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Зазначає, що ОСОБА_8 вину визнав частково у зв`язку з чим щире каяття у обвинуваченого відсутнє та має бути виключеним з вироку. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали власну апеляційну скаргу та висловили заперечення апеляційним скаргам потерпілого та прокурора, думку потерпілого та представника потерпілого, які підтримали свою апеляційну скаргу та апеляцію прокурора, заперечивши вимогам апеляційної скарги сторони захисту, позицію прокурора, який підтримав апеляційні скарги прокурора та потерпілого, й заперечував вимогам апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд у вироку повинен навести мотиви прийнятого рішення й точно сформулювати свої висновки, в тому числі викласти обвинувачення доведене судом.

Так, згідно вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особою винною, судом у мотивувальній частині вироку, зазначаєтьсяформулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановлені стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Проте, на думку колегії суддів, оскаржуваний вирок суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Вказаним вироком ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.
Проте в мотивувальній частині оскаржуваного вироку місцевий суд не сформулював обвинувачення, яке визнане доведеним, а лише виклав обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_8 .
Отже, за змістом оскаржуваного вироку суд обмежився констатацією висунутого органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачення.

Наведені обставини вказують на незаконність та необґрунтованість судового рішення місцевого суду, що унеможливлює, з огляду на не встановлення судом доведених фактичних обставин справи, вирішити інші питаннях, що поставлені перед апеляційною інстанцією в апеляційних скаргах, чому передує вирішення питання доведеності чи не доведеності провини в інкримінованому злочині.

Відповідно до вимог ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК України.

Такими загальними засадами кримінального провадження у цьому випадку є верховенство права та законність, дотримання яких не було забезпечено судом під час розгляду цього кримінального провадження.

Виправити встановлені недоліки, з урахуванням висунутих апеляційних вимог, відсутності відповідних клопотань судова колегія не має можливості.

Наведений факт істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, маює істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та мотивованого судового рішення і, відповідно до вимог ст. 409 КПК України є безумовною підставою для скасування вироку з призначенням нового судового розгляду, що відповідатиме положенню ч.6 ст. 9 КПК України, вимогам ч. 1 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України.

Враховуючи викладене та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того, чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи апеляційних скарг підлягають ретельній перевірці при новому розгляді в суді першої інстанції, під час якого з дотриманням прав учасників кримінального провадження та вимог кримінального закону, слід детально перевірити обставини провадження, після чого ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення.
Необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції внаслідок вищезазначених обставин обумовлює часткове задоволення поданих апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 24 травня 2018 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4