Справа № № 585/491/19
Номер провадження 1-в/585/55/19
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
06 травня 2019 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ромни в режимі відеоконференцзв`язку клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення його достроково або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. Свої вимоги мотивував тим, що він засуджений вироком Апеляційного суду Вінницької області від 11.06.2007 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.4 ст.187, ч.2 п.4,6,12,13 ст.115, ст.70 КК України до довічного позбавлення волі, є прогресс у напрямку виправлення, який він зробив, а також зміни, яких він зазнав призводять до невиправдності його подальшого позбавлення волі, адже для цього відсутні обгрунтовані пенологічні підстави, що викладено у рішенні Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року «Вінтер та інші проти Сполученого королівства Великобританія». Так згідно практики Європейського суду з прав людини, якщо для продовження довічного ув`язнення більше немає обгрунтованих пенологічних підстав, то її подальше тримання в установі виконання покарань суперечитиме статті 3 Ковенції та, відповідно ст.28 Конституції України. ОСОБА_5 просив розглянути питання щодо його умовно-дострокового звільнення та замінити покарання більш м`яким, а й у будь-якому випадку визначити чітку дату, коли може бути переглянутий строк його довічного покарання, і на підставі яких критеріїв. Зазначив, що існуюча , на даний час, у ч.2 ст.87 КК України норма про можливість застосування до нього помилування після відбуття 20 років покарання не задовольняє вимоги статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки український порядок помилування не вимагає від президента мотивувати рішення про відмову у помилуванні та не вказує, що конкретно має робити засуджений до довічного позбавлення волі для того, щоб отримати помилування. Засуджений вимагає врахувати дану практику Європейського суду з прав людини, як джерело права при розгляді клопотання, що передбачено діючим законодавством України, в частині визнання порушень його прав як людини і громадянина згідно ст.3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.), ст.28 Конституції України. В зв`язку з цим просив визнати, застосоване до нього покарання у вигляді довічного позбавлення волі таким, яке порушує ст. 3 Конвенції та ст. 28 Конституції України. Вважав, що враховуючи пряму дію норм Конституції України, на підставі ст.28 КУ він має право на зменшуваність його довічного покарання та реалістичну перспективу звільнення його від покарання, тобто він має право на перегляд довічного строку покарання, а також право знати на яких критеріях та коли саме такий перегляд можу бути здійснений. В зв`язку з викладеним просив звільнити його достроково або замінити невідбуту частину його покарання більш м`яким та/або визначити термін можливого перегляду його покарання шляхом застосування до нього умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким і встановити проміжки часу для його повторення, а також встановити чіткі критерії, на підставі яких він має відбуватись.

В судовому засіданні ОСОБА_5 клопотання підтримав. Просив задоволити його клопотання.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 клопотання засудженого підтримав, просив його задоволити.
Прокурор вважав, що клопотання не підлягає задоволенню.
Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.
Відповідно до п. 13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати такі питання, зокрема, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України.
Згідно ч. 3 ст.74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого санкцією нового закону. У разі, якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною 1 статті 72 цього Кодексу.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Апеляційного суду Вінницької області від 11.06.2007 року за ст. ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ,ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.4 ст.187, ч.2 п.4,6,12,13 ст.115, ст.70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
Ухвалою Верховного суду України від 17.01.2008 року з вироку Апеляційного суду Вінницької області від 11.06.2007 року відносно ОСОБА_5 виключено кваліфікуючу ознаку ч.3 ст.185 КК України крадіжка, що завдала значної шкоди потерпілому. Вирок суду вступив в законну силу 17.01.2008 року.
Згідно ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
За злочини, передбачені ч.2 п.4,6,12,13 ст.115 КК України, передбачено максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі.
Призначене вироком Апеляційного суду Вінницької області від 11.06.2007 року ОСОБА_5 покарання у вигляді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам КК України, які діяли на момент вчинення ним злочинів.
Відповідно до ч.1 ст.82 КК України особам, які відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна не відбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч.1 ст. 82 КК України може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Статтею 51 КК України передбачені види покарань до осіб визнаних винними у вчиненні злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
При розгляді клопотання засудженого суд виходить з вимог ч.1 ст.82 КК України, якою передбачена лише можливість заміни більш мяким покаранням, покарання у виді позбавлення волі призначеного на певний строк. Така заміна призначеного судом покарання у вигляді довічного позбавлення волі не передбачена.
За таких обставин суд вважає, що підстави для задоволення клопотання ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відсутні.
Посилання засудженого ОСОБА_5 на порушення ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке розтлумачене в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства Великобританії» в частині необхідності з боку держави передбачення можливості та механізму умовно - дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі, суд вважає необґрунтованим, оскільки ч.1 ст. 87 КК України передбачена можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи. Згідно ч.2 ст.87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення воді на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Таким чином Кримінальним Кодексом України передбачена можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
Посилання засудженого ОСОБА_5 на порушення ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.. 28 Конституції України в частині необхідності визначення термінів можливого перегляду його покарання шляхом застосування до нього умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким і встановлення проміжків часу для його повторення, а також встановлення чітких критеріїв, на підставі яких такий перегляд має відбуватись, суд вважає не можливим, оскільки суд не наділений такими повноваженнями і закон не цього не визначає. В такому випадку на виконання рішення ЄС держава має внести зміни до законодавства на усунення встановлених порушень, а відтак, до прийняття відповідного Закону, вирішення судом порушеного в клопотанні засудженого питання законодавчо не передбачено.
За таких обставин суд вважає, що підстав для задоволення клопотання ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким немає.
Щодо вимог засудженого в частині дострокового звільнення, вислухавши доводи ОСОБА_5 та захисника, висновок прокурора, дослідивши надані матеріали, суд вважає що вказана вимога задоволенню не підлягає.
Такий висновок суду склався з тих підстав, що ОСОБА_5 не працевлаштований. Тобто за час відбування покарання з січня 2008 року і по час звернення до суду, засуджений не працював. Виходячи з вказаного суд вважає, що засуджений ОСОБА_5 не довів своє виправлення, оскільки за весь час перебування в місцях відбування покарання він взагалі не був працевлаштований, а тому зробити висновок що він своїм ставленням до праці довів своє виправлення, суд не може.
Керуючись ст.ст. 72,81,82 КК України , ст.ст.537, 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в Сумський апеляційний суд через Роменський міськрайсуд на протязі 7 днів з дня її проголошення.

Суддя: підпис
Копія вірна …
Суддя Роменського
Міськрайонного суду ОСОБА_1