Дата документу 05.11.2018 Справа № 310/4011/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/4011/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/319/18 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з Бердянським міськрайонним судом Запорізької області,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 липня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Бердянськ Запорізької області, українець, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, неодружений, непрацюючий, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 19 червня 2002 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 22 липня 2003 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 19 днів;

2) 11 листопада 2005 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

3) 28 вересня 2006 року Бердянським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 71, ч. 5 ст. 71 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Звільнений 14 березня 2012 року по відбуттю строку покарання;

4) 15 листопада 2013 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі;

5) 19 березня 2014 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 6 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 18 серпня 2018 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 11 місяців 1 день,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 березня 2014 року та призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 30 травня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 60 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

16 березня 2018 року приблизно о 12 годині ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку № 34 по вул. Привокзальній в м. Бердянськ Запорізької області, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, підійшов до автомобіля «Skoda Octavia», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , відчинив передні пасажирські двері автомобіля, звідки таємно, повторно викрав монокуляр вартістю 1500 гривень, який належить ОСОБА_10 , після чого залишив місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому майнову шкоду вказану суму.

Крім того, 9 квітня 2018 року приблизно о 1 годині ОСОБА_7 , знаходячись біля гаражу, розташованого навпроти будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, за допомогою металевої фомки, зламав навісний замок дверей гаражу, проник до нього та з автомобіля ВАЗ 2105, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходився в гаражі, таємно, повторно викрав рацію вартістю 1000 гривень та акумулятор вартістю 1500 гривень, які належать ОСОБА_11 , після чого залишив місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому майнову шкоду на загальну суму 2500 гривень.

Крім того, 15 травня 2018 року приблизно о 1 годині ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , переслідуючи умисел на викрадення чужого майна, підставив драбину до вказаного будинку, після чого, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, піднявся по драбині та через незачинене вікно проник до підсобного приміщення, розташованого на другому поверсі, звідки таємно, повторно викрав дитячу коляску вартістю 1400 гривень, дитячий велосипед вартістю 1000 гривень, дитячий велосипед вартістю 1000 гривень, вентилятор вартістю 300 гривень, спортивну лавку вартістю 700 гривень, стартер на автомобіль вартістю 1500 гривень, самокат вартістю 150 гривень, які належать ОСОБА_12 , після чого з викраденим майном залишив місце вчинення злочину та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому майнову школу на загальну суму 8650 гривень.

Крім того, 20 травня 2018 року приблизно о 2 годині ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_4 , підійшов до підвального приміщення, розташованого у вказаному будинку та діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, використовуючи маючий при собі ключ, шляхом відчинення замку вхідних дверей, проник до підвального приміщення, звідки таємно, повторно викрав велосипед вартістю 500 гривень, належний потерпілій ОСОБА_9 , велосипед вартістю 1500 гривень, належний потерпілому ОСОБА_13 , велосипед вартістю 1500 гривень, належний потерпілому ОСОБА_14 , після чого з викраденим майном залишив місце вчинення злочину та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілим майнову шкоду на вказані суми.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом дій ОСОБА_7 , вважає призначене йому покарання таким, що є несправедливим внаслідок своєї суворості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що обвинувачений давав показання, приймав активну участь у розслідуванні, приймав участь у проведенні слідчих експериментів, зробив належні висновки, більше не буде вчиняти кримінальні правопорушення, бажає виховувати дитину та зареєструвати шлюб.

Просить вирок змінити та призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання, ніж було призначене судом першої інстанції, а також відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що суд врахував всі обставини справи та взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступень тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів, визнав щире каяття, наявність постійного місця проживання, позитивні характеристики за місцем проживання та добровільне зазначення місце зберігання викраденого майна за обставини, що пом`якшують покарання, визнав рецидив злочинів за обставину, що обтяжує покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, в тому числі тяжких, раніше звільнявся умовно-достроково, вчинив інкриміновані йому злочині після умовно-дострокового звільнення, не працює, суспільно-корисною працею не займається, перебуває на обліку у нарколога з діагнозом «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання декількох наркотичних речовин», на обліку у психіатра не перебуває.

Також колегія суддів враховує те, що обвинувачений раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням та двічі умовно-достроково, раніше вчиняв злочини під час іспитового строку та після умовно-дострокового звільнення, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, на шлях виправлення не став та знову вчинив 4 епізоди умисних корисливих злочинів, що у сукупності свідчить про його підвищену суспільну небезпеку.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі і підстави для застосування ст.ст. 69,75 КК України до вказаного покарання відсутні.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_7 було призначене покарання в мінімальних або майже мінімальних межах санкції, призначаючи покарання у відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України, суд застосував принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим, а призначаючи остаточне покарання у відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України, суд застосував принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання, що також не свідчить про несправедливість призначеного остаточного покарання через його суворість.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Що стосується вимог апеляційної скарги про необхідність відмови у задоволенні цивільного позову в повному обсязі, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 було задоволено частково, лише в частині відшкодування вартості пошкодженого замка в розмірі 60 гривень, і в цій частині цивільний позов був повністю визнаний обвинуваченим.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 липня 2018 року у відношенні ОСОБА_7 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4