Справа № 308/2235/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 погоджене прокурором ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000228, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.02.2019 року,-
В С Т А Н О В И Л А :
Під час досудового розслідування було встановлено, що 22 лютого 2019 року приблизно о 22 годині 00 хвилин ОСОБА_5 разом з громадянином ОСОБА_6 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, тобто, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин в ході побутової суперечки із громадянином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцем АДРЕСА_2 , з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_7 серію ударів ногами та затиснутими в кулак руками по голові, тулубу та кінцівках.
Після того як ОСОБА_7 втратив свідомість та лежав на підлозі, однак подавав ознаки життя, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 помістили його у дитячий візок на якому вивезли на вулицю між будинками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , залишили його на землі та пішли за місцем проживання ОСОБА_5
23 лютого 2019 близько 01 годин 00 хвилин громадянина ОСОБА_7 було виявлено між будинками АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 без ознак життя.
Згідно лікарського свідоцтва про смерть №105 від 27.02.2019 причиною смерті ОСОБА_7 стало: набряк та вклинення речовини головного мозку, забій головного мозку, суборохноїдальний крововилив, множинні переломи ребер, гематоракс, забій правої нирки, тупа поєднана травма голови, тулубу.
02.03.2019 року вищевказаним громадянам було повідомлено про підозру у скоєнні ними кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
01.03.2019 року громадянка ОСОБА_8 надала письмову заяву про дозвіл на проведення огляду за місцем проживання ОСОБА_6 , а саме АДРЕСА_5 .
01.03.2019 року слідчим СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області лейтенантом поліції ОСОБА_3 було проведено огляд місця події, а саме огляд житлового приміщення, за адресою АДРЕСА_5 .
В ході огляду житлового приміщення за адресою АДРЕСА_5 було виявлено та вилучено чоловічі кросівки фірми «Sandic», чорного кольору, які належать громадянину ОСОБА_6 та які в подальшому визнані речовим доказом по даному кримінальному провадженні.
Згідно з положеннями абз. 1 ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Окрім цього, відповідно до кримінального процесуального закону арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів (ч. 2 ст. 170 КПК України).
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України (ч. 3 ст. 170 КПК України).
При цьому речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).
Варто звернути увагу, що згідно з п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Зважаючи на те, що вказані речі та предмети вважаються предметами, що були об`єктами кримінально протиправних дій, їх перебування на зберіганні у третіх осіб, створює високі ризики до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, передачі вказаного майна, що, своє чергою, унеможливить виконання завдань кримінального провадження, передбачених ч. 1 ст. 2 КПК України.
При цьому слід врахувати, що перебування вказаного речей та предметів на зберіганні у третіх осіб у зв`язку з їхньою заінтересованістю, що може виразитися у пошкодженні, перетворенні, псуванні, приховуванні згаданого вище майна, може вплинути повноту та достовірність проведеної експертизи.
Згідно з ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається, якщо слідчий, прокурор доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Водночас відповідно до ч. 4 ст. 132 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
Потрібно також врахувати, що без наявності вказаних речей та предметів до останнього не видається можливим проведення низки експертних досліджень та слідчих дій.
За приписами ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Необхідно також звернути увагу, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч. 6 ст. 22 КПК України).
Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
З огляду на те, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, а також те, що у разі задоволення вказаного клопотання може бути виконане завдання арешту, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України, тобто запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення збереження речових доказів, задля захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, слідчий просить задовольнити клопотання.
У судове засідання слідчий та прокурор, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи не з`явилися, проте слідчий подав рапорт про можливість розгляду справи за його відсутності.
Власник майна клопотання про арешт якого розглядається в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, у зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя доходить наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним устатті 98цього Кодексу. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Враховуючи, що слідчим в поданому клопотанні доведено необхідність накладення арешту на майно, доведено належними і допустимим доказами, що кросівки фірми «Sandic», чорного кольору, які належать громадянину ОСОБА_6 зберегли на собі сліди злочину містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, згідно постанови від 01 лютого 2019 року, визнані речовими доказами, тому з метою запобігання їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 131-132, 170, 171-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя -
У Х В А Л И Л А:
Клопотання задовольнити повністю.
Накласти арешт на чоловічі кросівки фірми «Sandic», чорного кольору, які належать громадянину ОСОБА_6 , які вилучені із будинку АДРЕСА_5 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1