гСправа № 1-79/09 Провадження № 1-о/358/1/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2018 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі кримінальне провадження за нововиявленими обставинами за заявою законного представника ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Богуславського районного суду Київської області від 30 липня 2009 року, якою неповнолітнього ОСОБА_4 звільнено від кримінального покарання за вчинення злочину, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України, із застосуванням примусових заходів виховного характеру,-

В С Т А Н О В И В:

13 квітня 2018 року до Богуславського районного суду Київської області надійшла заява законного представника неповнолітнього ОСОБА_4 його матері ОСОБА_6 , в якій вона, посилаючись на ч. 1, 2 ст. 459 КПК України, просить переглянути за нововоявленими обставинами постанову Богуславського районного суду Київської області від 30 липня 2009 року, якою її неповнолітнього сина ОСОБА_4 звільнено від кримінального покарання за вчинення злочину, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України, із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

В обґрунтування заяви ОСОБА_6 посилається на те, що при розгляді справи було допущено неповноту судового розгляду, а саме на момент винесення рішення суду її на той час неповнолітній син ОСОБА_7 не усвідомлював того факту, що його визнали винним у вчинені злочину, суть рішення суду йому детально не роз`яснили, та в чому полягає суть він зовсім не розумів. Під час розгляду справи судом при допиті свідка не з`ясовано як саме він розуміє значення слова «забрав». Наразі відомо, що ОСОБА_4 під час розгляду справи не знав всіх трактувань значення слова «забрав». Він вважав, та був переконаний під час розгляду справи в суді, що слово забрав використовується лише в одному значенні, коли йому щось добровільно дають і тому признав свою вину.

Крім того, під час проведення досудового розслідування потерпілий ОСОБА_8 повідомив, що він віддав ОСОБА_4 гроші в сумі 70 гривень на його прохання, але при цьому наголосив, що фізичною розправою йому не погрожував. Дані гроші потерпілий передав її сину добровільно. Аналогічні покази потерпілий дав у судовому засіданні, де також на запитання учасників повідомив, що грошові кошти він віддав сам і що йому ОСОБА_4 не погрожував, але він його побоювався. Підстав для побоювання потерпілого в судовому засіданні не було з`ясовано. Оскільки потерпілий добровільно передав її сину кошти в сумі 70 гривень, від так у діях ОСОБА_4 відсутній склад злочину передбаченого ст.186 КК України.

Також заявник стверджує, що їй стало відомо 12.04.2018, що у потерпілого під час судового і досудового розслідування було наявне психічне захворювання у вигляді легкої розумової відсталості, про що свідчить відмітка у військовому квитку ОСОБА_8 .

Дані факти суду під час судового засідання відомі не були і тому суд прийняв рішення виходячи з наявних відомостей в матеріалах кримінальної справи. В той же час наявність у потерпілого психічного захворювання дає обґрунтовані підстави оцінювати його покази критично, як не правдиві та вигадані. Крім того 4.03.2018 ОСОБА_9 , яка на той період часу працювала вихователем в гуртожитку ЦПТО №1, розповіла її сину, що прийшовши до неї перед допитом 28.05 2009 потерпілий ОСОБА_8 почав розповідати як вигадав події злочину, якого не було і в якому звинуватив ОСОБА_4 та написав заяву в міліцію. Після чого повідомив, що в подальшому буде давати суду та слідству завідомо неправдиву інформацію, оскільки він перебуває у психіатра на обліку і йому за це нічого не буде, з метою подальшого шантажу ОСОБА_4 , в результаті якого отримає від її сина фінансову користь 1000 гривень, що він і зробив та отримав у 2009 році окрім повернутих 70 гривень на його вимогу ще 250 гривень.

Також заявник зазначила, що свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були безпосередніми очевидцями того, як її син зайшов до середини автобусної зупинки з ОСОБА_8 , де попросив у останнього гроші, а ОСОБА_8 добровільно їх йому передав. Дані події вони бачили безпосередньо, оскільки знаходились в середині автобусної зупинки, коли очікували на таксі. Їх показання являються вагомою підставою для встановлення істинних обставин подій.

25 квітня 2018 року Богуславським районним судом Київської області відкрито кримінальне провадження за нововиявленими обставинами на підставі заяви законного представника неповнолітнього ОСОБА_4 його матері ОСОБА_6 та призначено судовий розгляд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 наполягав на скасуванні постанови суду та перегляду справи за нововиявленими обставинами, посилаючись при цьому на обгрунтування викладені в заяві його матері ОСОБА_6 як законного представника.

Захисник ОСОБА_5 повністю підтримав позицію свого підзахисного.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти заяви законного представника неповнолітнього ОСОБА_4 з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, висловив думку, що обставини на які посилається ОСОБА_4 , не є нововиявленими, тому не дають підставу для перегляду вироку суду, в розумінні ст. 462 КПК України. Обставини, на які посилається обвинувачений по суті є оскарженням вироку суду відносно нього, оскільки фактично вважає необґрунтованим судове рішення, піддає сумніву правильність дослідження та оцінки доказів по справі.

Суд, вислухавши пояснення обвинуваченого, його захисника, думку прокурора, свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження за заявою законного представника ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами та матеріали кримінальної справи, - приходить до наступних висновків.

Богуславським районним судом Київської області розглянуто кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України. Згідно постанови суду від 30 липня 2009 року неповнолітнього ОСОБА_4 звільнено від кримінального покарання за вчинення злочину, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України, із застосуванням примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі під нагляд педагогічного колективу ЦПТО №1 м. Богуслава та матері ОСОБА_6 строком на один рік. Справу провадженням закрито. Постанова суду набрала законної сили.

Кримінальну справу відносно ОСОБА_4 розглянуто судом в порядку КПК України в редакції 1960 року. Із пункту 16 Перехідних положень КПК України в редакції 2012 року вбачається, що заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, подані після набрання чинності цим Кодексом, розглядаються відповідними судами у порядку КПК України в редакції 2012 року. Відповідно до п. 7 роз`яснень Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у листі за вих. № 223-1735/0/0-12 від 26.11.2012 року, заяви (клопотання) про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, подані учасниками процесу (судового провадження) безпосередньо до суду після набрання чинності 20.11.2012 року нового КПК України, розглядаються судом у порядку, визначеному главою 34 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Закон містить вичерпний перелік обставин, які визнаються нововиявленими. Відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються:

1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

2) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

3) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом;

4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

З розглядуваної заяви вбачається, що заявник ОСОБА_6 просить визнати існування нововиявлених обставин, передбачених п. 4 ст. 459 КПК України.

Аналізуючи доводи, наведені в розглядуваній заяві та надані обвинуваченим ОСОБА_4 безпосередньо в судовому засіданні, суд вбачає, що в якості основних аргументів, що на теперішній час наявні обставини, які не були відомі під час розгляду справи, обвинувачений вказує на те, що, ухвалюючи постанову щодо нього судом не враховані показання ряду свідків, про яких на той час не було відомо суду, а також не було враховано відомості про психічний стан потерпілого ОСОБА_8 , який приховав даний факт та давав суду неправдиві показання.

Суд відмічає, що вказані ОСОБА_4 обставини не можна вважати нововиявленими в контексті п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України, тобто такими, які існували на час розгляду справи та не були відомі сторонам кримінального провадження та які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Обвинувачений не наводить мотивів про те, чому на час розгляду кримінальної справи він не повідомляв суд про існування двох свідків, які були присутні в середині автобусної зупинки та були очевидцями факту добровільної передачі ОСОБА_8 грошей.

Про вказаних свідків не повідомляв ні потерпілий, ні свідок ОСОБА_12 (т. 1 а.с. 18-19) , який був разом з ОСОБА_4 , а також обвинувачений під час проведення відтворення обстановки та обставин події 19 червня 2009 року ( т. 1 а.с. 29-34) та в судовому засіданні 30 липня 2009 року ( т. 1 а.с. 94-102) не вказував на присутність свідків.

В даному випадку суд не може прийняти до уваги показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які лише в жовтні 2017 року в розмові з ОСОБА_4 розповіли про їх присутність на автобусній зупинці 18 травня 2009 року та про те, що вони бачили факт добровільної передачі грошей від ОСОБА_8 до ОСОБА_4 , оскільки про їх присутність ні на досудовому розслідуванні, ні під час судового розгляду 30.07.2009 року не повідомляли учасники справи та свідок.

Щодо психічного стану потерпілого ОСОБА_8 , який згідно повідомлення Згурівського військового комісаріату від 18.09.2018 призовною комісією був визнаний непридатним до військової служби за ст. 20б (розумова відсталість помірного та легкого ступеню) розкладу хвороб відповідно до наказу МОУ від 1999 р. №207/2, то суд не вбачає, що такий стан потерпілого міг впливати на здатність ОСОБА_8 правильно сприймати факти, що мають доказове значення, і давати показання про них. Будь-які висновки комісії лікарів чи висновки психіатричної експертизи з приводу оцінки психічного стану ОСОБА_8 відсутні.

Щодо показань свідка ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_13 розповів їй, як 18 травня 2009 року зробив завідомо не правдиве повідомлення про скоєння щодо нього злочину передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, та в подальшому давав працівникам міліції завідомо не правдиві покази, в яких оговорив ОСОБА_4 , мотивуючи це тим, що він боїться вітчима, якому не купив горілку за гроші які позичив, та подальше бажання в такий спосіб отримати матеріальну вигоду у вигляді 1000 гривень, від ОСОБА_4 чи його матері, які в свою чергу планував потратити на нові фірмові кросівки, то дані показання свідка не були перевірені шляхом проведення досудового розслідування за ознаками злочину, передбаченого ст. 383 КК України (завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину) і ОСОБА_8 не притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення даного злочину. Як наслідок його показання про відкрите викрадення у нього ОСОБА_4 грошей в сумі 70 гривень не спростовані.

Вищевикладене свідчить, що зазначені в заяві законного представника неповнолітнього ОСОБА_4 його матері ОСОБА_6 обставини не доводять неправильність постанови, що належить переглянути.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_4 спрямовані на нове дослідження та оцінку доказів для доведення обставин події, що мала місце 18 травня 2009 року. На переконання обвинуваченого він не вчиняв злочину та отримав гроші від потерпілого як позичку до стипендії, в даному випадку потерпілий добровільно погодився, та діставши 70 гривень з кишені передав їх йому, будь-якого фізичного чи психологічного тиску з його сторони не здійснювалось.

Натомість висновки Богуславського районного суду Київської області від 30 липня 2009 року про винуватість ОСОБА_4 в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, не спростовані стороною захисту під час розгляду заяви за нововиявленими обставинами.

Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, у справах «Шабельник проти України», «Півень проти України», «Трегубенко проти України», «Науменко проти України» та «Бакай та інші проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, також вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип полягає у тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження суддів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових рішень, помилок у здійсненні правосуддя, а не замінити рішення.

Також в пункті 52 рішення ЄСПЛ «Рябих проти Росії» вказано, що правова визначеність передбачає повагу до принципу остаточності судових рішень. Цей принцип полягає в тому, що жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного і зобов`язуючого судового рішення, в цілях проведення повторного розгляду і винесення нового рішення по справі. Перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами не може розглядатися як замаскована апеляція, а є лише простою можливістю існування двох поглядів на проблемні питання, і не може бути підставою для повторного розгляду кримінального провадження.

Виходячи із вищевикладеного, суд прийшов до висновку про відсутность правових підстав для задоволення заяви законного представника ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Богуславського районного суду Київської області від 30 липня 2009 року, якою неповнолітнього ОСОБА_4 звільнено від кримінального покарання за вчинення злочину, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України, із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

Згідно ч. 1 ст. 467 КПК України суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 462, 466, 467 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву законного представника неповнолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Богуславського районного суду Київської області від 30 липня 2009 року, якою неповнолітнього ОСОБА_4 звільнено від кримінального покарання за вчинення злочину, передбаченого ст. 186 ч. 1 КК України, із застосуванням примусових заходів виховного характеру - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Богуславський районний суд Київської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя ОСОБА_1