Справа № 640/4100/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2019 р.

Київський районний суд м. Харкова:

головуючий - суддя ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

обвинуваченого (засудженого) - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання обвинуваченого (засудженого) ОСОБА_3 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року до суду надійшло клопотання обвинуваченого (засудженого) ОСОБА_3 , в якому він просить застосувати до нього ст. 2 Закон України «Про амністію у 2016 році».

В судовому засіданні ОСОБА_3 клопотання підтримав, зазначив, що він є субєктом амністії, оскільки амністія застосовується до всіх осіб, він вже відбув більше половини покарання, визначеного вироком суду від 25.02.2019 року.

Захисник обвинуваченого клопотання ОСОБА_3 підтримав.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, зазначив, що ОСОБА_3 не є субєктом амністії.

Суд, вислухавши клопотання ОСОБА_3 , думку його захисника, прокурора, перевіривши матеріали справи, зазначає наступне.

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 25.02.2019 року, який не набув законної сили на час розгляду клопотання, ОСОБА_3 1991 року народження визнано винуватим за ч. 2 ст. 303 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі в кримінально виправній установі.

Відповідно до п. г) ч.2 ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VIII (далі Закон № 1810-VIII, який набрав чинності 07.09.2017 р.), застосування цього Закону здійснюється щодо осіб, стосовно яких судом ухвалені вироки, що не набрали законної сили, - за клопотанням самої особи, її захисника чи законного представника.

Статтею 2 вказаного Закону №1810-VIII встановлено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей того, що ОСОБА_3 є особою, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримав статус учасника бойових дій.

При цьому, ОСОБА_3 підтверджує відсутність у нього вказаних статусів.

Таким чином, підстави для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 2 вказаного Закону відсутні, засуджений не є субєктом амністії за вказаною статтею.

Статтею 4 вказаного Закону передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, зазначених у статті 1 цього Закону, засуджених за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.

Санкція ч. 2 ст. 303 КК України, за якою засуджено обвинуваченого, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до семи років.

З вироку суду від 25.02.2019 року вбачається, що ОСОБА_3 засуджено до 5 років позбавлення воли, строк відбування покарання обчислюється з 25.11.2016 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, отже станом на 07.09.2017 р. (день набрання чинності закону №1810-VIII), ОСОБА_3 не відбув половину призначення покарання. При цьому, в силу ст. 4 вказаного Закону ОСОБА_3 повинен бути особою, зазначеною у статті 1 цього Закону, однак ОСОБА_3 не є такою особою.

Таким чином, підстави для застосування положення ст. 4 Закону до ОСОБА_3 також відсутні.

Інших підстав для застосування амністії засудженим не заявлялось.

На підставі викладеного заява ОСОБА_3 про застосування до нього амністії задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 537, п.4 ч.2 ст. 539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого (засудженого) ОСОБА_3 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році».

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий -