Справа № 317/399/17
Провадження № 1-кп/317/15/2018
ВИРОК
Іменем України

26 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судуЗапорізького районного суду Запорізької області кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився у с. Мар`ївка Запорізького району Запорізької області, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працює, зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджений:

05.07.2002 Запорізьким районним судом Запорізької області за ст. 185 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнено з випробуванням на строк 3 роки;

14.02.2005 Запорізьким районним судом Запорізької області за ст. 307 ч.2, 310 ч.І, 70, 71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі; 24.03.2005 прибув до Вільнянської ВК Запорізької області (№20); 20.05.2008 звільнився умовно-достроково, не відбутий строк - 1 рік 5 місяців 29 днів.

у скоєнні правопорушень, передбачених ч. 3 ст.185, ч.2 ст.146, ч.1 ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
22.02.2015 у вечірній час ОСОБА_9 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, через незачинені двері проник до приміщення господарської будівлі, розташованої на території буд. АДРЕСА_2 , звідки викрав корову рудого забарвлення, віком 2 роки 9 місяців, вагою 210 кг, вартістю 12 233 гривні, яка належить ОСОБА_11 та покинув територію вказаного домоволодіння з викраденою худобою, отримавши можливість нею розпоряджатися

В результаті протиправних дій ОСОБА_12 , ОСОБА_11 завдано матеріальну шкоду на суму 12 233 гривні.

28.03.2015 в нічний час ОСОБА_9 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, через незачинені двері проник до приміщення господарської будівлі, розташованої на території б. АДРЕСА_3 , звідки викрав корову рудого забарвлення, віком 6 років 6 місяців, вагою 450 кг, вартістю 22 419 гривень 60 копійок, яка належить ОСОБА_7 , та покинув територію вказаного домоволодіння з викраденою худобою, отримавши можливість нею розпоряджатися.

В результаті протиправних дій ОСОБА_12 ОСОБА_7 завдано матеріальну шкоду на суму 22 419 гривень 60 копійок.

Також, 12.01.2017 приблизно о 18.00 годині ОСОБА_9 , діючи умисно, з метою незаконного позбавлення волі людини, шляхом вільного доступу, через вхідні двері проник до приміщення будинку АДРЕСА_4 , в якому у вказаний час знаходилась потерпіла ОСОБА_8 зі своєю родиною, після чого на ґрунті ревнощів вчинив сварку з останньою, в ході якої ОСОБА_9 дістав з кишені своєї куртки ніж та, висловлюючи на адресу останньої погрози вчинення щодо неї вбивства, почав розмахувати вказаним ножем перед тулубом ОСОБА_8 , яка сприйняла вказані дії як реальну загрозу для свого життя та здоров`я та намагалася втекти, вибігши з приміщення будинку на вулицю, однак ОСОБА_9 придушив її волю до опору, наздогнав останню та, застосовуючи фізичну силу, привів у приміщення будинку, де незаконно, проти її волі утримував останню до 07.00 год. 13.01.2017, погрожуючи в разі її наступної спроби втечі, застосувати ніж та гранату.

Окрім того, 13.01.2017 року у вечірній час доби ОСОБА_9 , знаходячись по вул. Щаслива у м.Запоріжжя, шляхом присвоєння знайденого, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, незаконно придбав предмет схожий на гранату РГД, яку став незаконно зберігати при собі, а у подальшому незаконно переніс до будинку АДРЕСА_5 .

Цього ж дня, приблизно о 16 годині 20 хвилин, перебуваючи біля зазначеного будинку ОСОБА_9 , був зупинений співробітниками поліції, які у останнього виявили та вилучили предмет схожий на гранату РГД та предмет схожий на запал до гранати, які згідно висновку хіміко-вибухотехнічної експертизи №12-5 від 23.02.2017, є корпусом бойової ручної наступальної осколкової гранати РГД-5, бойовим уніфікованим підривником дистанційної дії типу УЗРГМ-2 промислового виготовлення, який являється самостійним вибуховим пристроєм, та які в сукупності являються вибуховим пристроєм промислового виготовлення, а саме бойовою ручною наступальною осколковою гранатою РГД-5, яка відноситься до боєприпасів, яку він, діючи умисно, зберігав без передбаченого законом дозволу.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_9 як скоєння правопорушень за ч.1 ст.263 КК України, як незаконне придбання, зберігання та носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу;

за ч.2 ст.146 КК України - незаконне позбавлення волі, вчинене із застосуванням зброї;

за ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно.

Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

В ході судового розгляду суд безпосередньо, всебічно та повно дослідив усі докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження і встановив правильність збирання стороною обвинувачення та закріплення кожного з них, тому, виходячи з положень статті 86 КПК України вважає їх допустимими.

Крім того, суд дійшов до висновку, що досліджені у судовому засіданні докази прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, тому є належними.

Таким чином, вказані докази досліджені судом є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини скоєння ОСОБА_9 правопорушень відносно потерпілих та у повному обсязі спростовують версію обвинуваченого щодо непричетності останнього до їх скоєння.

Провину в інкримінованих правопорушеннях ОСОБА_9 з початку розгляду провадження не визнавав. Потім став визнавати частково, а 10.12.2018 року надав суду письмову заяву, в якій вказав, що провину визнає повністю. Додатково пояснення надавати відмовився в силу ст.63 Конституції України.

З тих пояснень, що були надані на початку розгляду провадження ОСОБА_9 вказав, що події скоєння ним крадіжки корів в лютому 2015 року взагалі не пам*ятає. В 2016 році він перебував в зоні АТО, отримав контузію, а тому події, що відбувалися до січня 2017 року пам`ятає погано та вибірково. Чому порушив умови домашнього арешту, втік та переховувався від суду пояснити не зміг.

Щодо скоєння ним правопорушень за ч.2 ст.146 та ч.1 ст.263 КК України провину не визнавав. Щодо подій 12-13 січня 2017 року пояснив наступне:

12.01.2017 року ОСОБА_9 приїхав до ОСОБА_8 , яка повернула йому забутий планшет. Стверджував, що ОСОБА_8 та її син запросили його в гості до себе додому, вони разом сиділи за столом. ОСОБА_9 з потерпілою посварився, але вони з ОСОБА_8 разом спали, все було мирно. ОСОБА_9 купував продукти. Потім вдвох пішли на зупинку транспорту та поїхали до Запоріжжя. ОСОБА_8 зайшла до поліклініки, потім змінила свої плани та вирішила піти до підружки. ОСОБА_9 стверджував, що потерпілій та її родичам не погрожував, насилля не застосовував, чому до нього висунуті такі звинувачення пояснити не може.

Відносно подій вечора 13 січня 2017 року пояснив, що він знайшов гранату, яка лежала біля сміттєвого контейнеру по вул.Щасливій в м.Запоріжжі, бажав щоб її знешкодили, а тому взяв в руку. Пояснити, чому він привів гранату в бойовий стан, чому погрожував оточуючим пояснити не зміг.

Провадження відносно ОСОБА_9 за № 0000309 від 23.02.2015 року за ч.3 ст.185 КК України та за № 0000065 від 16.01.2017 року за ч.1 ст.162, ч.1 ст.129, ч.2 ст.146 КК України та № 0000189 від 13.01.2017 року були об*єднані в одне кримінальне провадження.

Потерпіла ОСОБА_8 відмовилась від обвинувачень відносно ОСОБА_9 за ст.129 ч.1, 162 ч.1 та ч.2 ст.146 КК України. Судом відмова потерпілої від обвинувачень за ч.1 ст.162, ч.1 ст.129 КК України прийнята та по вказаним обвинуваченням провадження закрите. За ч.2 ст.146 КК України визначено підтримання обвинувачення прокурором 19.07.2017 року.

Суд розглядає кримінальне провадження в рамках обвинувального акту та звинувачень відносно особи.

Провина обвинуваченого в скоєні правопорушення за ч.3 ст.185 КК України підтверджується показами потерпілого ОСОБА_7 який пояснив, що в березні 2015 року у нього з будівлі за адресою б. АДРЕСА_3 *ївка Запорізького району зникла корова. Коли вийшли до сараю управлятися, виявили пропажу. Поліція знайшла сліди, як корову вели. Через місяць повідомили, що у ОСОБА_9 реве корова в сараї, потерпілий заявив, що знайшов її самостійно. Дільничий інспектор зафіксував знахідку. Корову викрали тельну, але коли корову знайшли теля загибло. ОСОБА_13 дільничого до сараю не пускала. Потерпілий ОСОБА_7 надав копію паспорту корови. Друга корова була з ОСОБА_14 , вона зникла з лютого 2015 року. До вечора потерпілий зберігав знайдену другу корову у себе, в вечорі потерпіла ОСОБА_11 забрала свою худобу. Оскільки корову повернули, вимог до обвинуваченого матеріального характеру не має.

Потерпіла ОСОБА_11 в судові засідання не з*явилась, незважаючи на всі заходи здійснені судом, щодо забезпечення явки потерпілої. Суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, обвинувачення підтримала в повному обсязі, вказала, що матеріальна шкода їй відшкодована в повному обсязі. (т.1 а.с.21)

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , якій обвинувачений ОСОБА_9 погрожував в ході досудового розслідування, допитана в порядку ст.225 КПК України пояснила, що ОСОБА_9 є її рідним сином, надавати покази не відмовилась. По обставинах пояснила, що в березні 2015 року за адресою її мешкання АДРЕСА_1 в сараї було знайдено двох викрадених корів. Їй було відомо, що у ОСОБА_11 , з якою вони раніше дружили родинами та у ОСОБА_7 , який був присутнім при вилученні корови з сараю було викрадено худобу. Корови ревіли довго, тому їх знайшли. Ревіла корова у якої загинуло теля. За декілька днів до знайдення, свідок біля сараю знайшла тіло загиблого теляти. Питати ОСОБА_9 про його походження не стала. На питання матері, чому в сараї знаходилися корови ОСОБА_9 сказав, що він сам розбереться, це не її справа. Він переховувався від дільничого. ОСОБА_9 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, але ОСОБА_9 втік до м.Маріуполя. З сином вона та її чоловік перебували в напружених стосунках, сварилися.

При розгляді справи по суті свідок ОСОБА_13 спробувала відмовитися від раніше наданих пояснень, вказувала, що при допиті слідчим суддею вона не розуміла наслідків цього допиту та що на неї здійснювався тиск з боку слідчого судді та слідчого. Суд, безпосередньо дослідивши в судовому засіданні в присутності свідка її покази зазначає, що жодного тиску на свідка не здійснювалося, покази надані добровільно, свідок розуміла наслідки допита та надавала їх за власної ініціативи та дуже охоче. Саме покази, надані ОСОБА_13 в порядку ст.225 КПК України суд вважає належним, допустимим доказом, який може бути покладений в обґрунтування вироку.

Провина ОСОБА_9 в скоєнні правопорушення за ст.185 ч.3 КК України також підтверджується протоколом пред*явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.03.2016 року. Слідчим в присутності понятих було пред*явлено ОСОБА_9 серед чотирьох осіб для впізнання свідку ОСОБА_15 , яка впевнено впізнала ОСОБА_9 , як особу, яку бачила в с.Мар*ївка в лютому-березні 2015 року за обставин крадіжки корови.

В судовому засіданні свідок також підтвердила вказану обставину (т.1 а.с.83-84), та ще пояснила, що вона повідомила ОСОБА_7 , про те, що у ОСОБА_9 в сараї знаходиться викрадена корова.

Провина також підтверджується протоколом огляду місця події від 23.02.2015 року, який проводився за участі потерпілої ОСОБА_11 та протоколом огляду від 29.03.2015 року за участі ОСОБА_7 , з яких зрозуміло де саме було вкрадено корів. (т.1 а.с.103-108, а.с.110-112.)

13.04.2015 року свідок ОСОБА_13 , яка є матір*ю ОСОБА_9 написала власноруч розписку, що вона добровільно видає співробітникам поліції 2 корів, для подальшого з*ясування обставин. Корови вилучені з території її домоволодіння, що підтверджено протоколом огляду місця події (т.1 а.с.114-117).

Згідно ухвали слідчого судді від 08.04.2016 року Пастушкова Лілія Юр*ївна була допитана в порядку ст.225 КПК України в якості свідка. (т.1 а.с.119-121).

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що за адресою АДРЕСА_1 у її колишнього зятя ОСОБА_9 на подвір*ї весною 2015 року знайшли корів, звідки вони там взялися не відомо. За коровами прийшли дільничий та хазяїн.

Провина ОСОБА_9 в скоєнні правопорушення відносно ОСОБА_8 підтверджується сукупністю зібраних доказів:

Потерпіла ОСОБА_8 суду пояснила, що ОСОБА_9 10.01.2017 року з`явився до неї на роботу близько 22-00 години на АЗС, був тверезим, чекав, коли потерпіла закінчить роботу.

Потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що 12.01.2017 року біля 18-00 години ОСОБА_9 з`явився додому до потерпілої, ввійшов в будинок. В будинку був син потерпілої ОСОБА_17 та колишня свекруха. ОСОБА_9 погрожував ножем та демонстрував потерпілій та її сину гранату. Вів себе агресивно, лаявся нецензурною лайкою. Вихватив з рук потерпілої мобільний телефон, щоб вона нікому не зателефонувала. ОСОБА_9 сів біля дверей будинку, не випускав потерпілу, вона тричі робила спроби вийти, але він її затримував. В будинку знаходилась також хвора, лежача свекруха. ОСОБА_9 приставляв ніж до горла потерпілої, кричав. Лише близько 05-40 год 13.01.2017 року потерпіла сказала, що їй пора на роботу, а тому ОСОБА_9 пішов з нею, контролюючи її.

ОСОБА_9 демонстрував ОСОБА_8 гранату, погрожував підривом, тому вона реально сприймаючі погрози, зателефонувала до поліції.

Свідок ОСОБА_18 , пояснив, що знав ОСОБА_9 як знайомого своєї матері з січня 2017 року, в зв`язку з подіями скоєного кримінального правопорушення. 12.01.2017 року до будинку, де вони проживають з`явився ОСОБА_9 він сварився з матір`ю, бажав забрати маму до себе в село, демонстрував ніж та гранату, погрожував підірвати всіх, якщо вона не погодиться. ОСОБА_9 забрав мобільні телефони, щоб не було можливості зателефонувати про допомогу. ОСОБА_8 робила спроби вийти з будинку, але ОСОБА_9 перешкоджав, ножем порізав халат потерпілої. ОСОБА_9 прийшов вже нетверезим. Утримання відбувалося до ранку 13.01.2017 року.

Провина в скоєнні правопорушення за ч.2 ст.146 КК України підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту від 28.02.2017 року за участю потерпілої ОСОБА_8 , який свідчить про те, що ОСОБА_9 12.01.2017 року знаходився в стані алкогольного сп`яніння, вчинив сварку на грунті ревнощів, погрожував ОСОБА_8 вбивством, а саме ножем та бойовою гранатою, виражався на її адресу нецензурною лайкою. Потерпіла тричі намагалася втекти з приміщення будинку, так як сприймала погрози ОСОБА_9 як реальні погрози, однак останній повертав її у приміщення, в якому утримував її проти її волі до ранку 13.01.2017 року, порізав на ній халат рожевого кольору (т.1 а.с.122-124). Аналогічні пояснення надав свідок ОСОБА_18 , за участі якого проведено слідчий експеримент 28.02.2017 року в присутності його матері ОСОБА_8 .. Крім того, свідок пояснив, що поки ОСОБА_9 сварився з його матір`ю він встиг сфотографувати на фотокамеру мобільного телефону предмет, схожий на гранату, яким ОСОБА_9 погрожував. (т.1 а.с.125-128).

Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.02.2017 року свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_18 та потерпіла ОСОБА_8 (т.1. а.с.175 - 184) впевненно вказали на ОСОБА_9 , як на чоловіка, який погрожував ОСОБА_8 вбивством, їхав з нею 13.01.2017 року в маршрутному таксі з с.Відрадне до м.Запоріжжя.

Згідно протоколу огляду місця події 18.01.2017 року за участю потерпілої ОСОБА_8 було оглянуто територію домоволодіння АДРЕСА_4 , будинку, де ОСОБА_9 утримував потерпілу. (т.1 а.с.205-208).

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що потерпіла ОСОБА_8 була її співробітницею. 10.01.2017 року на АЗС де вони працювали прийшов ОСОБА_9 . Після розмови ОСОБА_8 з ОСОБА_9 вона поділилась тим, що в рюкзаку у ОСОБА_9 були гранати та ніж. ОСОБА_9 переслідував ОСОБА_8 весь ранок 11.01.2017 року. Після вихідних ОСОБА_8 розповіла про події, руки та ноги у неї були всі в синцях. ОСОБА_9 постійно дзвонив, погрожував.

Провина за правопорушення за ч.1 ст.263 КК України підтверджується протоколом огляду місця події від 13.01.2017 року на ділянці місцевості по вул.Щасливій в м.Запоріжжі, де з лівої руки ОСОБА_9 вилучено предмет схожий на гранату РГД-5 (т.1 а.с.155-157).

Згідно висновку експерта № 12-5 від 23.02.2017 року ОСОБА_9 13.01.2017 року зберігав при собі:

предмет еліпсоїдної форми корпус бойової ручної наступальної осколкової гранати РГД-5 промислового виготовлення;

предмет циліндричної форми бойовий уніфікований підривник дистанційного типу УЗРГМ-2 промислового виготовлення, який є самостійним вибуховим пристроєм;

які в сукупності є вибуховим пристроєм промислового виготовлення, а саме бойовою ручною наступальною осколковою гранатою РГД-5, яка відноситься до боєприпасів.

Наданий на дослідження корпус бойової ручної наступальної осколкової гранати РГД-5 містить в собі заряд вибухової речовини бризантної дії тротил вагою 100-115 г придатний для здійснення вибуху при наявності засобів ініціювання вибуху або утворенні необхідних для цього умов;

Наданий на дослідження бойовий уніфікований підривник дистанційної дії типу УЗРГМ-2 містить в собі ініціюючу вибухову речовину ТНРС вагою 0,1 г, азид свинцю вагою 0,2 г та бризантну вибухову речовину підвищеної потужності ТЕН або гексоген вагою 1 г, та придатний для здійснення вибуху в якості засобу ініціювання вибуху. (т.1 а.с.130-141).

15.02.2017 року спеціалістами вибухотехніками на полігоні було проведено огляд та складено протокол про огляд об`єктів вилучених у ОСОБА_9 по вул.Щасливій в м.Запоріжжі 13.01.2017 року. (т.1 а.с.151-154).

Свідок ОСОБА_22 пояснив, що він привіз групу журналістів на місце події на вул.Щасливу м.Запоріжжі. Він був свідком, як гранату забирали працівники поліції, тому його потім допитали. Йому надійшло повідомлення про те, що людина з гранатою перебуває в дворі. Побачив людину, яка стояла біля контейнеру для сміття, стояли працівники поліції, вибухотехніки. Вони розмовляли з чоловіком, довго. Зміст бесіди не було чутно. Граната була вже без чеки, в ізоленті.

ОСОБА_9 в суді неодноразово заявляв, що не пам`ятає обставин скоєнних правопорушень, а тому ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області відносно ОСОБА_9 було призначено амбулаторну судово-психіатрічну експертизу. Згідно висновку № 74 від 26.02.2018 року комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_23 потребував направлення на стаціонарну судово-психіатрічну експертизу для виключення симулятивної поведінки, винесення остаточного експертного рішення. (т.4 а.с.117-122).

Згідно висновку судово-психіатрічної стаціонарної експертизи № 132 від 12.07.2018 року ОСОБА_9 на хронічне психічне захворювання, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки в період інкримінованих йому діянь не страждав і в теперішній час не страждає. Виявляв раніше і виявляє в теперішній час емоційно нестійкий розлад особистості. У період часу, до якого відноситься інкриміновані йому діяння міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. В теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. (т.4 а.с. 167-171).

Відповідно до протоколу затримання особи від 21.02.2016 року ОСОБА_9 було затримано за скоєння крадіжки корови. 24.02.3016 року ОСОБА_9 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби. (т.1 а.с.93-97).

13.01.2017 року ОСОБА_9 згідно протоколу було затримано на підставі ухвали слідчого судді про дозвіл на затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В той же день відносно ОСОБА_9 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. (Т.1 а.с.98-101).

При ухваленні вироку відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерела права.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).

Суд приходить до висновку, що досліджені докази узгоджуються між собою, не викликають сумніву та доводять винуватість ОСОБА_9 поза розумнім сумнівом.

Під час судового розгляду суд дослідив документи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 .

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання ОСОБА_9 , суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує ступінь тяжкості скоєних ним злочинів, їх суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого (не перебуває на обліку у наркологічному та психіатричному диспансері з 2000 року та інших обліках), думку потерпілих щодо призначення не суворого покарання, характеризуючі особистість обвинуваченого раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, має постійне місце реєстрації та проживання, негативно характеризується за місцем проживання, має батьків пенсіонерів .

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Обставин, пом`якшуючих покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Що стосується зазначеної в обвинувальному акті обставини, щодо скоєння правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, то суд вважає за необхідне виключити вказану обставину, оскільки висновок про результати медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, яким встановлено перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння, взагалі відсутній.

Інших обтяжуючих обставин судом не встановлено.

Враховуючи особистість ОСОБА_9 , конкретні обставини кримінального провадження, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховування останнього можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі, тому ОСОБА_9 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання у вигляді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Щодо застосування ч. 5 ст. 72 КК України при зарахуванні обвинуваченому в строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення, суд виходить з правової позиції, викладеної у Постанові ВС від 13.03.2018 у справі №440/853/17.
Так, Верховний Суд зазначив, що у випадку, коли станом на 20 червня 2017 року особа мала право на застосування до неї положень, передбачених ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону України № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, відповідно до ч. 2 ст. 5 КК відсутні підстави для застосування відносно неї положень Закону України № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» 18 травня 2017 року, яким погіршуватиметься становище цієї особи.
Таким чином, суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування обвинуваченому покарання період його попереднього ув`язнення, а саме з 21.02.2016 року по 24.02.2016 року строку тримання затриманого під вартою, та з 13.01.2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Враховуючи, що процесуальні витраті, зазначені в обвинувальному акті документально не підтверджені матеріалами кримінального провадження, тому суд не вирішує питання про стягнення з обвинуваченого зазначених витрат на користь держави.

Долю речових доказів суд вирішує згідно зі ст.100 КПК України.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили та до спливу строку покарання залишити тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 368, 373-374, 376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.146, ч.1 ст.263 КК України, призначивши покарання:

За ч.3 ст.185 КК України у виді 3(трьох) років позбавлення волі;

За ч.2 ст.146 КК України у виді 3(трьох) років позбавлення волі;

За ч.1 ст.263 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання більш суворим покаранням більш м`якого призначити остаточно покарання у вигляді 4 (чотири) років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_9 рахувати з дня взяття під варту з 13.01.2017 року.

До набрання вироку законної сили ОСОБА_9 залишити запобіжний захід тримання під вартою.

Зарахувати у строк покарання ОСОБА_9 строк його попереднього ув`язнення з 21.02.2016 року по 24.02.2016 року строку тримання затриманого під вартою, та з 13.01.2017 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази:

Гранату РГД-5 та первинні упаковки у полімерному пакеті № 2195090 що згідно квитанції зберігаються в Дніпровському ВП ГУНП в Запорізькій області знищити. (т.1 а.с.141)

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1