Провадження №1-кп/523/100/18
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и
28.12.2018 року м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , прокурорів Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , обвинуваченого та його захисників адвокатів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду об`єднані кримінальні провадження №0001387 від 29 березня 2014 року, а також №0005847 від 31 серпня 2016 року із звинувачення

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні три неповнолітні дитини, офіційно не працевлаштованого, засудженого вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2011 року за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, покарання не відбував, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.189, ч.3 ст.357 КК України,

в с т а н о в и в:

Вимагання грошей та незаконне заволодіння паспортом громадянина України
та іншими важливими особистими документами ОСОБА_14 .

В нічний час з 28 на 29 березня 2014 року ОСОБА_18 , діючи повторно за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_19 та ОСОБА_20 (засудженими вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2015 року за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.189 та ч.3 ст.357 КК України) та, маючи корисливий умисел на заволодіння чужим майном, через телевізійний чат SMS знайомств, призначили від імені неповнолітньої дівчини зустріч раніше незнайомому ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Через незначний проміжок часу вищезазначені особи зустрілися з потерпілим в оговореному місці, де використовуючи як привід обізнаність ОСОБА_14 про неповнолітній вік дівчини, застосовували до потерпілого насильство у вигляді удару ОСОБА_18 рукою в обличчя ОСОБА_14 , а також удару ОСОБА_19 правою ногою в область ноги потерпілого.

Погрожуючи продовженням застосування насильства ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 поставили перед потерпілим вимогу передати їм грошові кошти, на що той вимушений був погодитися в узгодженому розмірі 500 доларів США, але, оскільки не мав їх при собі, то вимушений був залишити першим особам видані на його ім`я паспорт громадянина України, а також важливі особисті для нього посвідчення водія серії НОМЕР_1 та видане на ім`я іншої особи свідоцтво серії НОМЕР_2 про реєстрацію автомобіля марки «Dacia Logan», н/з НОМЕР_3 , яким ОСОБА_14 фактично в ту ніч керував, після чого потерпілого було відпущено на даному транспортному засобі для пошуку грошей.

Через деякий час, в момент передачі грошей, співробітниками правоохоронного органу було затримано ОСОБА_20 , а згодом ОСОБА_19 та ОСОБА_18 .

Розбійний напад на ОСОБА_15

ОСОБА_18 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_21 та ОСОБА_22 (матеріали стосовно яких виділено в інше кримінальне провадження), з корисливих мотивів та з метою нападу і заволодіння майном ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із застосуванням насильства, яке є небезпечним для здоров`я потерпілого, перебуваючи близько 10 години 00 хвилин 01 липня 2016 року біля розташованого по вул. Кримській в м. Одесі кафе «Стар Піцца», визначили в якості предмета злочину майно останньої особи, поміщене в сумку, що знаходилася в руках потерпілого.

Продовжуючи свій злочинний намір ОСОБА_18 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 розподілили між собою ролі, відповідно до яких ОСОБА_23 будуть наносити удари потерпілому, Я. також буде відбирати сумку, а ОСОБА_18 спостерігати за обстановкою, щоб ніхто не завадив нападу.

Реалізуючи задумане П. та ОСОБА_21 підбігли до ОСОБА_15 та почали наносити удари в область його голови, обличчя та тулубу, при цьому Я. різким рухом намагався вирвати з рук потерпілого сумку, в якій знаходилися документи та гроші в сумі 15000 грн, проте останній став чинити їм опір, чим зумів залишити сумку у власних руках.

Я. було затримано правоохоронцями на місці події, а П. та ОСОБА_18 втекли у невідомому напрямку. Внаслідок застосованого насильства ОСОБА_15 отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад його здоров`я.

Дослідженням представлених сторонами доказів встановлено наступне.

Вимагання грошей та незаконне заволодіння паспортом громадянина України
та іншими важливими особистими документами ОСОБА_14 .

Обвинувачений вину у зазначеному фактично не визнав та показав, що декілька років тому в нічний час був запрошений ОСОБА_19 та ОСОБА_20 вийти із власного помешкання на одну із вулиць, розташовану на ж/м «Котовський», для наступної сумісної зустрічі з раніше незнайомим йому чоловіком, яким згодом виявився ОСОБА_14 . Після розпитувань потерпілого щодо мети його приїзду ОСОБА_19 та ОСОБА_20 повідомили останньому про якесь боргове зобов`язання перед ними, а також наказали ОСОБА_24 передати йому ( ОСОБА_18 ) документи, що й відбулось.

Обвинувачений також пояснив, що в наступний момент він, не бажаючи брати участь в події, відійшов в сторону, а ОСОБА_19 та ОСОБА_20 відпустили ОСОБА_14 для привезення грошей в обмін на ці документи.

ОСОБА_18 заперечив свою будь-яку причетність до спільних з ОСОБА_19 та ОСОБА_20 неправомірних дій до ОСОБА_14 , припустив можливе нанесення тому ударів саме ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , а також пояснив, що в подальшому повернув передані йому потерпілим документи ОСОБА_20 .

Незважаючи на отримані показання винуватість ОСОБА_18 у вмінених йому діях доводиться сукупністю наступних доказів.

Потерпілий ОСОБА_14 в суді показав, що весною 2014 року він дав оголошення в чат SMS знайомств, на що йому відповіла дівчина та призначила зустріч в приватному секторі ж/м «Котовський». В зазначений період часу він неофіційно працював водієм таксі на орендованому автомобілі, на якому в пізній час доби приїхав до місця зустрічі на неосвітлену дільницю однієї із вулиць. Він вийшов із автомобіля, зачинив його, після чого до нього підбігли, як він потім дізнався, ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , та хтось із них, з метою залякати, наніс йому по одному удару в область голови та ноги. Обвинувачені стали вимагати від нього гроші в сумі 1000 доларів США, на що той вимушено сторгувався до половинного розміру від цієї суми, із наступним залишенням в якості застави власного громадянського паспорта, посвідчення водія та документів на автомобіль.

Як вбачається з подальших показань потерпілого в момент передачі цих документів він виявив і присутність третього молодого чоловіка, обличчя якого досконало не розгледів через темряву, та в подальшому безпосередньо у якого співробітники міліції вилучили його громадянський паспорт. ОСОБА_14 також показав, що вимушений був звернутися до правоохоронців, які затримали ОСОБА_20 з частиною переданих ним документів.

ОСОБА_19 , будучи допитаним в якості обвинуваченого під час сумісного з ОСОБА_18 та ОСОБА_20 судового розгляду, про обставини події показав, що близько 23 години 28 березня 2014 року в квартирі за місцем його проживання перебували він та раніше знайомі ОСОБА_20 і ОСОБА_18 . Останній побачив повідомлення на екрані телевізора про наміри чоловіка познайомитися з дівчиною та запропонував отримати з нього гроші, для чого зателефонував якійсь своїй знайомій дівчині, яка, не будучи обізнаною про його дійсні наміри, домовилася з потерпілим про час і місце зустрічі.

Як вбачається з подальших показань ОСОБА_19 через незначний проміжок часу вони утрьох вийшли на ділянку вул. Жоліо-Кюрі, куди на автомобілі під`їхав потерпілий, після чого підбігли до того і ОСОБА_18 наніс прибулому чоловіку ляпас рукою по обличчю, а ОСОБА_19 удар ногою по його нозі, пояснюючи свої дії нібито провиною потерпілого з приводу приїзду для зустрічі з шістнадцятирічною дівчиною.

Під час подальшого спілкування та висловлювання погроз вони домовилися відпустити потерпілого за грошову суму в розмірі 500 доларів США, для чого отримали для подальшого обміну паспорт, посвідчення водія ОСОБА_14 та техпаспорт на автомобіль.

ОСОБА_20 , будучи допитаним, як в якості обвинуваченого під час сумісного з ОСОБА_18 та ОСОБА_20 судового розгляду, так і в якості свідка безпосередньо в даному судовому провадженні послідовно показав про аналогічні показанням ОСОБА_19 обставини події та додатково пояснив, що під час перемовин ОСОБА_18 і ОСОБА_19 з потерпілим він особисто стояв поруч з ними та притримував ОСОБА_14 за руку. При цьому перші особи, окрім застосованого вище насильства, не погоджувалися із запропонованою заляканим потерпілим сумою грошей в 300 доларів США, внаслідок чого останній залишив їм наявні при собі документи та поїхав шукати більшу суму.

Як вбачається з подальших показань ОСОБА_20 , через деякий час він, за вказівкою співучасників, взяв із собою посвідчення водія потерпілого та техпаспорт на автомобіль, виїхав в район вул. Махачкалінської, щоб передати їх ОСОБА_14 , де його і було затримано співробітниками міліції.

Згідно протоколів оглядів від 29 березня 2014 року долучених речових доказів видані ОСОБА_20 документи є посвідченням водія на ім`я ОСОБА_14 серії НОМЕР_1 , а також свідоцтво серії НОМЕР_2 про реєстрацію автомобіля марки «Dacia Logan», н/з НОМЕР_3 .

Як вбачається із висновку судово-медичної експертизи від 02 квітня 2014 року №745 на час огляду у ОСОБА_14 будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено.

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2015 року ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , кожного окремо, було визнано винуватими у вчиненні вищезазначених протиправних дій стосовно ОСОБА_14 та засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.189 та ч.3 ст.357 КК України.

Аналіз показань обвинуваченого, потерпілого, ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , а також вищенаведених письмових доказів дає підстави дійти висновку про їх узгоджуваність в частині спільних дій ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_18 , що були спрямовані на вимагання у потерпілого ОСОБА_14 500 доларів США шляхом застосування до нього двох ударів в область голови та ноги, а також висловлювання погроз подальшого застосування фізичного насильства, внаслідок чого ОСОБА_14 вимушений був передати першим трьом особам паспорт громадянина України та інші важливі особисті документи.

При цьому ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , кожний окремо, прямо вказують на те, що саме ОСОБА_18 першим запропонував їм здійснити вимагання грошей у раніше незнайомої їм особи, яка дала оголошення в чат знайомств, а також наносив один удар рукою в обличчя потерпілого. В свою чергу ОСОБА_18 не заперечує особисту присутність під час розмови із потерпілим, в ході якої до останнього ймовірно застосовувалися іншими особами дії насильницького характеру, а також факт отримання ним переданих ОСОБА_14 документів.

Окрім того, потерпілий ОСОБА_14 послідовно показав про обставини приїзду до місця події, виниклої розмови та присутність під час вимагання у нього грошей трьох осіб, двоє з яких також застосували до нього насильство. Не зазначення потерпілим ОСОБА_18 в якості особи, яка безпосередньо застосовувала до нього насильство, на думку суду, є ненавмисною помилкою, що пояснюється несподіваним потраплянням ОСОБА_14 у стресову ситуацію, а також спливом значного проміжку часу від дня її настання, що істотно не впливає на кваліфікацію вчиненого ОСОБА_18 діяння.

Не виявлення ж судово-медичним експертом будь-яких тілесних ушкоджень на тілі потерпілого не спростовує показань допитаних в суді осіб, оскільки нанесення несильних ударів рукою та ногою може не спричинювати видимі тілесні ушкодження.

Невизнавальні ж показання обвинуваченого, на думку суду, є лише його формою захисту проти висунутого обвинувачення та спрямовані виключно на уникнення відповідальності за вчинене.

Таким чином суд вважає доведеним, що ОСОБА_18 вчинив наступні дії.
В нічний час з 28 на 29 березня 2014 року ОСОБА_18 , діючи повторно за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_19 та ОСОБА_20 (засудженими вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2015 року за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.189 та ч.3 ст.357 КК України) та, маючи корисливий умисел на заволодіння чужим майном, через телевізійний чат SMS знайомств, призначили від імені неповнолітньої дівчини зустріч раніше незнайомому ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_2 .

Через незначний проміжок часу вищезазначені особи зустрілися з потерпілим в оговореному місці, де використовуючи як привід обізнаність ОСОБА_14 про неповнолітній вік дівчини, застосовували до потерпілого насильство у вигляді удару ОСОБА_18 рукою в обличчя ОСОБА_14 , а також удару ОСОБА_19 правою ногою в область ноги потерпілого.

Погрожуючи продовженням застосування насильства ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 поставили перед потерпілим вимогу передати їм грошові кошти, на що той вимушений був погодитися в узгодженому розмірі 500 доларів США, але, оскільки не мав їх при собі, то вимушений був залишити першим особам видані на його ім`я паспорт громадянина України, а також важливі особисті для нього посвідчення водія серії НОМЕР_1 та видане на ім`я іншої особи свідоцтво серії НОМЕР_2 про реєстрацію автомобіля марки «Dacia Logan», н/з НОМЕР_3 , яким ОСОБА_14 фактично в ту ніч керував, після чого потерпілого було відпущено на даному транспортному засобі для пошуку грошей.

Вищезазначені дії ОСОБА_18 суд кваліфікує за ч.2 ст.189 КК України, як вимагання, а саме вимога передачі чужого майна, поєднана з погрозою застосування насильства над потерпілим, вчинене повторно за попередньою змовою групою осіб, а також за ч.3 ст.357 цього ж Кодексу, як незаконне заволодіння паспортом та іншим важливим особистим документом.

Розбійний напад на ОСОБА_15 .

Обвинувачений вину у зазначеному не визнав та показав, що у вмінений йому період часу він перебував за місцем свого проживання та будь якої участі у вчиненні розбійного нападу на потерпілого не брав.

Незважаючи на отримані показання винуватість ОСОБА_18 у вміненому йому діянні доводиться сукупністю наступних доказів.

Так, потерпілий ОСОБА_15 в суді показав, що о 09 годині 40 хвилин 01 липня 2016 року він вийшов із приміщення розташованого на перехресті вулиць Кримської та Затонського кафе «Стар Піцца» із сумкою в руках, в якій знаходилися документи та гроші в сумі 15000 грн. Він побачив праворуч від себе раніше незнайомого йому ОСОБА_22 , а також ліворуч, на відстані близько 20 метрів, раніше не знайомого йому ОСОБА_18 , які прискіпливо дивилися йому в обличчя, у зв`язку із чим він зрозумів, що ці особи очікують саме на нього.

В наступний момент збоку підбіг раніше незнайомий ОСОБА_21 та наніс сильний удар рукою в скроневу ділянку голови та ухопився за сумку, яку він став намагатися утримати в руках. Після зазначеного ОСОБА_21 та ОСОБА_22 нанесли ще декілька ударів руками в його обличчя, голову та нижню частину тулубу, захищаючись від чого він присів, згрупувався та прикрив сумку собою.

В той же час випадкові очевидці події підняли ґвалт, до місця події також наблизилися правоохоронці, що завадило нападникам відібрати у нього сумку. Коли потерпілий піднявся, то встиг розгледіти, як ОСОБА_18 розвернувся до нього спиною та став швидкою ходою залишати місце події. При цьому ОСОБА_21 також побіг в одному напрямку із ОСОБА_18 .

В судовому засіданні потерпілий впевнено показав на ОСОБА_18 як на особу, яка на відстані близько 20 метрів від нього спостерігала за діями ОСОБА_21 і ОСОБА_25 .

Свідок ОСОБА_26 в суді показав, що декілька років назад, будучи патрульним поліції, здійснював оформлення факту порушення водієм правил дорожнього руху поблизу торгівельного центру «Сіті центр» та несподівано побачив на відстані близько 30 метрів від себе скупчення людей, почув крик потерпілого, після чого виявив збіг трьох хлопців з того місця події. Одного із нападників патрульним вдалося затримати і він повідомив про ще двох спільників, конкретні анкетні дані яких свідок в даний час вже не пам`ятає. Затриманою особою був не ОСОБА_18 .

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 02 липня 2016 року потерпілий ОСОБА_15 за зовнішнім виглядом, формою обличчя, статурою та зачіскою впізнав в особі ОСОБА_21 одного із нападників, який 01 липня 2016 року вчинив щодо нього розбійний напад.

Як вбачається із змісту протоколу проведеного 04 липня 2016 року слідчого експерименту Я. показав про обставини нападу на потерпілого, вчиненого разом з іншими двома особами, в ході якого ОСОБА_21 та ОСОБА_22 нанесли ОСОБА_15 декілька ударів кулаками по тілу та намагалися вирвати із його рук сумку.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11 травня 2017 року потерпілий ОСОБА_15 за зовнішнім виглядом, тілобудовою та зачіскою впізнав в особі ОСОБА_22 одного із нападників, який 01 липня 2016 року вчинив щодо нього розбійний напад.

Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи №1968 від 10 серпня 2016 року у ОСОБА_15 були виявлені легкі тілесні ушкодження, що могли бути заподіяні 01 липня 2016 року, та спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді забійної рани волосяної частини голови, двох забійних ран обличчя.

Видані потерпілим сумка, грошові купюри, номіналами 500 грн, 100 грн, 50 грн та 20 грн, на загальну суму 15000 грн, а також посвідчення водія на ім`я ОСОБА_15 № НОМЕР_4 від 08 червня 1985 р. були оглянуті слідчим 04 липня 2016 року та долучені до кримінального провадження в якості речових доказів, що підтверджується відповідними протоколом та постановою.

Аналіз показань обвинуваченого, потерпілого, свідка ОСОБА_26 , а також вищенаведених письмових доказів дає підстави дійти наступних висновків.

Незважаючи на допущені органом досудового розслідування порушення порядку проведення впізнання потерпілим ОСОБА_15 особи ОСОБА_18 (через вибір статистів, які за зовнішнім виглядом суттєво відрізнялися від зовнішності обвинуваченого), суд повністю довіряє показанням потерпілого про перебування саме ОСОБА_18 в місці та часі вчиненого розбійного нападу, оскільки потерпілий безпосередньо в судовому засіданні знову вказав на ОСОБА_18 , як на причетну до цього діяння особу.

Фактичне виконання обвинуваченим ролі спостерігача за подією також доводиться показаннями потерпілого, а узгодженість його дій з діями ОСОБА_23 (спостерігання за потерпілим, відсутність перешкоджання застосуванню насильства іншими співучасниками, одночасне залишення з ними місця нападу, а також переміщення в єдиному з Я. напрямку руху), доводиться, окрім вищезазначених показань ОСОБА_15 і показаннями свідка ОСОБА_26 , а також змістом проведеного за участю Я. слідчого експерименту.

Невизнавальні ж показання обвинуваченого, на думку суду, є лише його формою захисту проти висунутого обвинувачення та спрямовані виключно на уникнення відповідальності за вчинене.

Таким чином суд вважає доведеним, що ОСОБА_18 вчинив наступні дії.
ОСОБА_18 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_21 та ОСОБА_22 (матеріали стосовно яких виділено в інше кримінальне провадження), з корисливих мотивів та з метою нападу і заволодіння майном ОСОБА_15 , із застосуванням насильства, яке є небезпечним для здоров`я потерпілого, перебуваючи близько 10 години 00 хвилин 01 липня 2016 року біля розташованого по вул. Кримській в м. Одесі кафе «Стар Піцца», визначили в якості предмета злочину майно останньої особи, поміщене в сумку, що знаходилася в руках потерпілого.

Продовжуючи свій злочинний намір ОСОБА_18 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 розподілили між собою ролі, відповідно до яких ОСОБА_23 будуть наносити удари потерпілому, Я. також буде відбирати сумку, а ОСОБА_18 спостерігати за обстановкою, щоб ніхто не завадив нападу.

Реалізуючи задумане ОСОБА_27 підбігли до ОСОБА_15 та почали наносити удари в область його голови, обличчя та тулубу, при цьому Я. різким рухом намагався вирвати з рук потерпілого сумку, в якій знаходилися документи та гроші в сумі 15000 грн, проте останній став чинити їм опір, чим зумів залишити сумку у власних руках.

Я. було затримано правоохоронцями на місці події, а П. та ОСОБА_18 втекли у невідомому напрямку. Внаслідок застосованого насильства ОСОБА_15 отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад його здоров`я.

Вищезазначені дії ОСОБА_18 суд кваліфікує за ч.2 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання обвинуваченому суд констатує про відсутність обставин, які б пом`якшували чи обтяжували призначене йому покарання.
Окрім того, суд враховує невизнання ОСОБА_18 своєї вини, його поведінку під час судового розгляду, що характеризувалася тривалим ухиленням від явки до суду, наявність непогашеної судимості за вчинення іншого злочину корисливої спрямованості, наявність власної сім`ї, з обов`язком утримання трьох неповнолітніх дітей, офіційну не працевлаштованість, а також фактичне не відбуття покарання у вигляді позбавлення волі, призначеного вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2011 року.
З урахуванням викладеного, даних про особу обвинуваченого, суд не знаходить достатніх підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.ст.69,75,76 КК України, та вважає необхідним призначити тому остаточне покарання у вигляді позбавлення волі із конфіскацією майна.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності з вимогами ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_18 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.189, ч.3 ст.357 КК України, призначивши покарання:

- за ч.2 ст.187 КК України, у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років і 6 (шість) місяців, з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого;

- за ч.2 ст.189 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

- за ч.3 ст.357 КК України, у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю вищезазначених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначити ОСОБА_18 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років і 6 (шість) місяців з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.
На підставі ст.71 КК України до зазначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2011 року та призначити ОСОБА_18 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.
На підставі ст.72 цього ж кодексу зарахувати ОСОБА_18 в строк відбутого покарання час його попереднього ув`язнення в періоди з 14 грудня 2009 року до 24 грудня 2009 року (згідно вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2011 року), а також з 24 квітня 2017 року до 02 травня 2018 року у співвідношенні відповідності одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі.

Застосувати до ОСОБА_18 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 строком до 25 лютого 2019 року.

Протягом строку застосування домашнього арешту заборонити ОСОБА_18 залишати місце свого проживання в період з 22 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин наступної доби.

Після набрання вироком законної сили застосований до ОСОБА_18 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту скасувати, засудженого затримати та доставити до установи відбування покарання.

Виконання вироку в цій частині покласти на начальника Суворовського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Строк відбуття покарання ОСОБА_18 рахувати з дня фактичного затримання для поміщення до установи відбування покарання.

Після набрання вироком законної сили визнані в якості речових доказів:

- особисті документи ОСОБА_14 - вважати йому повернутими;

- сумку, грошові купюри, номіналами 500 грн, 100 грн, 50 грн та 20 грн, на загальну суму 15000 грн, а також посвідчення водія на ім`я ОСОБА_15 - вважати йому повернутими.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового розгляду.

Головуючий

ОСОБА_1