КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Краматорськ Донецької обл., українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше в силу ст.89 КК України не судимого,
який обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 02.04.2018 ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання ? 05 (п`ять) років позбавлення волі. На підставі вимог ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 03 (три) роки. На підставі вимог ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 рахувати з дня проголошення вироку. Змінено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід "тримання під вартою" та обрано запобіжний захід у вигляді "домашнього арешту" до набрання вироком законної сили з покладанням на обвинуваченого обов`язків. Вирішено долю речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд оскаржуваний вирок Дарницького районного суду міста Києва від 02.04.2018 скасувати в частині призначеного покарання у зв?язку з м?якістю та призначити ОСОБА_8 покарання у виді 05 (п?яти) років позбавлення волі.
В обґрунтування апеляційних вимог, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, прокурор вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого черезм?якість. Зокрема, на думку прокурора, суд не врахував в достатній мірі, що обвинувачений не визнав свою вину у повному обсязі, у своїх показаннях, наданих суду, не підтвердив фактичні обставини, які були встановлені досудовим та судовим слідством, заперечував обставини про які суду повідомляли свідки, що в свою чергу свідчить про відсутність щирого каяття з боку ОСОБА_8 та повного визнання вини. Також прокурор зауважує, що судом не враховано умисний характер протиправних дії обвинуваченого та тяжкість спричинених наслідків, а також не взято до уваги позицію потерпілого ОСОБА_10 про призначення обвинуваченому покарання, пов?язаного з реальним позбавленням волі, та тій обставині, що злочин ОСОБА_8 було вчинено в стані алкогольного сп?яніння. Крім того, як наголошує в поданій апеляційній скарзі прокурор, статус учасника бойових дій обвинуваченого не підтверджено документально, в той час як дана обставина не виключає суспільної небезпеки протиправних дій ОСОБА_8 .

За обставин викладених у вироку, 08.01.2017 близько 21 години 00 хвилин ОСОБА_8 перебував в ТЦ «Ін-Сільвер», за адресою: м. Київ, вул. Срібнокільська 3-Г, де знаходився на стажуванні у ФОП « ОСОБА_11 » та після закінчення робочого дня святкував Різдво з ОСОБА_12 - працівником ФОП « ОСОБА_13 ». В ході проведення спільного дозвілля ОСОБА_8 та ОСОБА_12 вживали спиртні напої. В цей день близько 22 години 20 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись за вказаною адресою, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, підійшов до ОСОБА_12 , та, нічого не пояснюючи останньому, умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, наніс два цілеспрямовані удари лезом ножа господарсько-побутового призначення ОСОБА_12 в область грудної клітки справа, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді 2 проникаючих колото-різаних поранень: в 6 міжребір`ї по задньо-пахвовій лінії справа - від якої відходить раньовий канал, що за своїм ходом ушкоджує шкіру, підшкірно-жирову клітковину, товщу м`язів грудної клітки та проникає в плевральну порожнину; в 10 міжребір`ї по задньо-пахвовій лінії справа, від якої відходить раньовий канал, що за своїм ходом ушкоджує шкіру, підшкірно- жирову клітковину, товщу м`язів грудної клітки, проникає в плевральну порожнину з крайовим ушкодженням зовнішнього краю нижньої долі 9-го сегменту правої легені, проникає в черевну порожнину та закінчується в клітковині середостіння з двократним наскрізним пораненням куполу діафрагми; з розвитком гемопневмотораксу та гемоперитонеуму (наявність крові, її згортків та повітря в правій плевральній порожнині, крові в черевній порожнині), розвитком геморагічного шоку ІІ-ІІІ ст. та підшкірної емфіземи грудної клітки справа. Потім, ОСОБА_8 , з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, з місця вчинення злочину втік.

Таким чином ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_12 умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто скоїв злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав наявну апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити,думкуобвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги прокурора та вважали за необхідне залишити без змін оскаржуваний вирок суду першої інстанції, їх пояснення, вирішивши клопотання, додатково дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги прокурора, виходячи з наступного.

У відповідності до правил ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, оскаржуваним в частині призначення покарання вироком Дарницького районного суду міста Києва від 02.04.2018, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, тобто в умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння (умисне тяжке тілесне ушкодження).
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються, а тому відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються, адже ніким не ставляться під сумнів в цій частині.

Натомість, доводи прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, колегія суддів вважає обґрунтованими, з огляду на слідуюче.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як слідує з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, що при призначенні покарання ОСОБА_8 судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який раніше в силу ст.89 КК України не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, його позитивну характеристику Благодійного Фонду "Щира Україна", членом якого він є, активну участь в організаціях волонтерських поїздок, екскурсій та відпочинку для дітей загиблих, поранених та діючих учасників АТО, не перебування на обліках у лікарів психіатра та нарколога. Обставинами, які пом?якшують покарання обвинуваченого відповідно до ч.2 ст.66 КК України судом визнано участь ОСОБА_8 в подіях, пов?язаних з Революцією Гідності на Майдані Незалежності, участь в організації волонтерських поїздок, екскурсій та відпочинку для дітей загиблих, поранених та діючих учасників АТО. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого судом на підставі ст.67 КК України, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп?яніння.

Однак, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції лише формально послався у вироку на ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, в достатній мірі не врахував обставини його вчинення і характер злочинних дій, залишив поза своєю увагою ставлення обвинуваченого до скоєного, і як наслідок необґрунтовано застосував положення ст.75 КК України і постановив явно несправедливий вирок внаслідок м`якості.

Конституція України, серед інших, життя і здоров`я людини визнає найвищою соціальною цінністю (ст. 3).

Так, ОСОБА_8 , виходячи з санкції ч.1 ст.121 КК України та положення ч.4 ст.12 КК України, вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров?я людини. Згідно ч.1 ст.121 КК України, вчинене кримінальне правопорушення є умисним.

За доведених судом першої інстанції обставин, даний злочин ОСОБА_8 вчинено за обтяжуючою покарання обставиною ? в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з раніше незнайомою йому особою ? потерпілим ОСОБА_14 , якому обвинувачений наніс два цілеспрямовані удари ножем в область грудної клітки. Крім того, з місця вчинення злочину ОСОБА_8 втік.

В суді першої інстанції своєї вини у вчиненому злочині не визнав, заперечував очевидні факти, які знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, критичного ставлення до власних протиправних дій не проявив.
Зазначене, на переконання колегії суддів, свідчить про те, що ОСОБА_8 становить підвищену суспільну небезпечність, і вказує, про можливість досягнення визначеної законом мети заходу примусу лише в умовах ізоляції засудженого та поміщенні його на визначений судом строк до кримінально-виконавчої установи.
За даних обставин, виходячи з завдань мети покарання, визначеної в статті 50 КК України, а також враховуючи положення ч.2 ст.65 КК України щодо індивідуалізації призначеного покарання, зокрема, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд апеляційної інстанції знаходить апеляційні вимоги прокурора про безпідставне звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням обґрунтованими, а тому призначене йому судом першої інстанції покарання в мінімальних межах санкції інкримінованого злочину у виді позбавлення волі строком на п?ять років, обвинуваченим повинно відбуватися реально.

Посилання захисника ОСОБА_9 на необхідність врахування судом тієї обставини, що ОСОБА_8 співмешкає з ОСОБА_15 , яка наразі вагітна, а також те, що обвинувачений неофіційно працевлаштований ? не знаходять свого документального підтвердження, з огляду на що судом не приймаються до уваги.

Попри вказане, участь ОСОБА_8 в Революцією Гідності на Майдані Незалежності, на переконання суду не знижує ступеню суспільної небезпечності вчиненого ним даного злочину проти життя та здоров?я людини, а тому з урахуванням вищенаведеного, а також думки потерпілого щодо необхідності призначення обвинуваченому реального позбавлення волі, вказана обставина не доводить можливості звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, в той час як визнання ним своєї вини у вчиненому на стадії апеляційного розгляду справи, суд оцінює як формальне, як бажання уникнути реального відбування покарання.

За таких обставин, оскільки доводи прокурора про безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування покарання знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, то у відповідно до правил п.4 ч.1 ст.420 КПК України оскаржуваний вирок Дарницького районного суду міста Києва від 02.04.2018 підлягає скасуванню в частині застосування ст.ст. 75, 76 КК Україниз постановленням нового вироку у відповідності до п.4 ч.1 ст.420 КПК України.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А
Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_5 ? задовольнити.
Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 02.04.2018, яким ОСОБА_8 визнано винним за ч.1 ст.121 КК України, та на підставі вимог ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 03 (три) роки та покладенням обов?язків у відповідності до ст.76 КК України, ? скасувати в частині звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України та покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

Ухвалити свій вирок, яким вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.121 КК України до 05 (п?яти) років позбавлення волі.

Строк покарання за цим вироком рахувати з часу затримання ОСОБА_8 в порядку виконання вироку.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України (в ред. Закону України № 838-VIII від 26.11.2015) зарахувати в строк покарання строк попереднього ув'язнення ОСОБА_8 з моменту його фактичного затримання 21.06.2017 по 02.04.2018 включно, із розрахунку один день попереднього ув'язнення за два дні позбавлення волі.

В інший частині вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на дане судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з часу отримання ним копії вироку.
СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/358/2018
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_16
Доповідач ОСОБА_1