Справа № 465/6871/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/638/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника ОСОБА_7 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 09 листопада 2018 року,

за участю: прокурора ОСОБА_8 ,

ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_6 ,

представника КЗ ЛОР Львівська обласна клінічна психіатрична лікарняна» ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

цією ухвалою відмовлено в задоволенні заяви КЗ ЛОР Львівська обласна клінічна психіатрична лікарняна» на предмет зміни застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричну лікарню зі звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку ОСОБА_7 , 1972 року народження, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який скоїв суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.15 ч.1 ст. 115 КК України.

На ухвалу суду першої інстанції адвокат ОСОБА_10 - захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою. Апеляційну скаргу мотивує тим, що розглядаючи питання про зміну застосування ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, суд відмовив в задоволенні заяви не посилаючись на жодний належний доказ такого твердження. Також зазначає, що доводи суду є повністю необґрунтованими, не спростовують висновку комісії лікарів-психіатрів долученого до заяви про зміну примусових заходів медичного характеру, в судовому засіданні один із членів цієї комісії надав ґрунтовні та логічні пояснення щодо покращення психічного стану. Стверджує, що станом на цей час ОСОБА_7 фактично незаконно утримується в медичному закладі, оскільки строк, на який було продовжено застосування йому примусових заходів медичного характеру, сплив 01.08.2018 року і не був продовжений. В тому числі і оскаржуваною ухвалою строк застосування примусових заходів медичного характеру не був продовжений на 6 місяців. Просить ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 09 листопада 2018 року скасувати та постановити нову, якою задоволити заяву заяви КЗ ЛОР Львівська обласна клінічна психіатрична лікарняна» про зміну виду примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричну лікарню зі звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку ОСОБА_7 ; розглянути питання щодо звільнення ОСОБА_7 з місць застосування до нього примусових заходів медичного характеру у зв`язку із закінченням їх строку дії та неприйняттям судом рішення щодо їх продовження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_6 , представника КЗ ЛОР Львівська обласна клінічна психіатрична лікарняна» ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній мотивів, пояснення прокурора ОСОБА_8 , який просив оскаржену ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Згідно зі ст. 514 КПК України та ст.95 КК України розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за заявою представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини.

ОСОБА_7 притягувався до кримінальної відповідальності у 1988р. - за ч.3 ст.140, ч. 3 ст. 17 КК СРСР на 2 роки; вдруге притягувався до кримінальної відповідальності у 1989р. ч. 2 ст. 141 КК СРСР на 4 роки; втретє притягувався до кримінальної відповідальності у 1994р. ч. 2,3 ст. 140, ч. 2 ст. 144, ст. 42 КК України на 5р. 6 міс.; вчетверте притягувався до кримінальної відповідальності у 2000р. ч. 3 ст. 140, ч. 1 ст. 145 КК України на 3 роки; вп`яте притягувався до кримінальної відповідальності у 2005р. ч. 2 ст. 309 КК України на 2 роки 2 міс. позбавлення волі.

Застосування примусових заходів медичного характеру в минулому: не застосовувались. Алкогольними напоями зловживає з 15-16 років. Протягом 2002р.-2005р. вживав наркотичні засоби: опіоїди, паркопан. Мав запійні стани, опохмілявся, мав амнестичні форми сп`яніння. Втрачений блювотний рефлекс, ситуаційний, якісний та кількісний контроль, сформований абстинентний синдром. На висоті алкогольного сп`яніння відмічались судомні стани. Відмічались стани алкогольного делірію. Декілька разів лікувався в наркологічному стаціонарі м. Червонограда з діагнозом: стан відміни від алкоголю з деліріями.

Зміни соціального статусу особи: має паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію: АДРЕСА_2 . Є особою з інвалідністю ІІІ групи по загальному захворюванню до вересня 2019р. Отримує державну соціальну допомогу у зв`язку з інвалідністю в управлінні праці та соціального захисту населення, що нараховується на особисту банківську картку пацієнта. Питання недієздатності хворого за період перебування на примусовому лікуванні судом не розглядалося. За час перебування в закладі пацієнта періодично навідує ОСОБА_11 , що приносить йому харчові та побутові передачі. 05.12.2017р. та 11.10.2018р. ОСОБА_11 , мешканець с. Шнирів Бродівського району Львівської області, двічі звертався з власноручним письмовим проханням щодо виписки ОСОБА_7 , а також свого зобов`язання допомагати ОСОБА_7 з адаптацією в суспільному житті за межами лікарні, спостерігати за його психічним станом та підтримуючим лікуванням, допомагати з візитами до районного психіатра.

Вчинене суспільно небезпечне діяння: 28.03.2011р. ОСОБА_7 , перебуваючи в деліріозному стані за місцем свого мешкання, здійснив замах на вбивство громадянина, шляхом нанесення декількох ударів ножем в різні частини тіла.

ОСОБА_7 повідомив, що 27 лютого 2011 року разом з ОСОБА_12 розпивали алкогольні напої. В ході розмови ОСОБА_12 почав словесно чіплятися до ОСОБА_7 та його ображати, а коли ОСОБА_12 підійшов до телевізора, щоб щось перемкнути, в образі ОСОБА_12 , ОСОБА_7 привидівся якийсь страшний звір. Дивлячись на нього ОСОБА_7 подумав, що він хоче його вбити. Даний звір підійшов до ОСОБА_7 , після чого останній взяв стільця один раз вдарив його. Зрозумівши, що голими руками з звіром не справитись, ОСОБА_7 згадав, що у нього є ніж та вирішив його вбити. Взяв ніж, який лежав в хлібниці, підійшов до звіра та наніс кілька ударів в область живота, проте ніяк не зміг проколоти тіло, так як лезо ножа вигиналось. Після чого ОСОБА_7 вибіг на коридор, взяв господарського ножа з твердим, широким лезом підбіг до ОСОБА_12 та наніс йому декілька ударів в область живота та в цей момент ОСОБА_7 побачив, що звір перетворився на ОСОБА_12 , який весь був в крові. Після чого викликав швидку.

ОСОБА_7 1972 року народження знаходиться на примусовому лікуванні у КЗ ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» з 13.12.2016 року.

Згідно з висновком стаціонарної судово-психіатричної експертизи (Акт № 149 від 15.06.2011р.), проведеної у КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня Похилий В.А. в даний час хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждає, виявляє ознаки органічного розладу особи і поведінки з наростаючим психоорганічним синдромом. В період інкримінованих йому дій він перебував у стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у формі делірію, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Це підтверджується даними з матеріалів справи (покази свідків, підекспертного) медичної документації з яких вбачається, що в період інкримінованих дій у ОСОБА_7 відмічались ознаки порушення свідомості: спотворене сприймання оточуючого з наявністю зорових галюцинацій, які впливали на його поведінку, психомоторне збудження, емоційні розлади. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Згідно з постановою Бродівського районного суду Львівської області від 20.09.2011р. ОСОБА_7 скерований на примусове лікування в Українську психіатричну лікарню з суворим наглядом м. Дніпропетровська, де перебував з 07.11.2011р. до 25.08.2016р.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09.08.2016р. змінені примусові заходи медичного характеру і ОСОБА_7 переведений для подальшого примусового лікування у психіатричну лікарню із посиленим наглядом.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 16.11.2016р. ОСОБА_7 змінено вид примусових заходів медичного характеру з примусового лікування у відділенні із посиленим наглядом на продовження примусового лікування у відділенні із звичайним наглядом в психіатричній лікарні за місцем проживання.

13.12.2016р. ОСОБА_7 поступив в 9-те змішане психотуберкульозне відділення КЗ ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» для продовження примусового лікування, де перебував до 09.08.2018р., коли був переведений для подальшого лікування у стаціонарне чоловіче відділення № 23 для примусового лікування психічно хворих.

Ухвалами Франківського районного суду м. Львова від 13.06.2017р., 01.02.2018р. та 29.05.2018р. примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом щодо ОСОБА_7 було продовжено та такі виконуються на базі КЗ ЛОР «ЛОКПЛ» до даного часу.

25.10.2018р. ОСОБА_7 оглянутий комісією лікарів-психіатрів КЗ ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», яка дійшла висновку, що ОСОБА_7 на даний час страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді органічного розладу особи та поведінки з наростаючим психоорганічним синдромом, стан ремісії. У зв`язку з виходом з тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у формі делірію, а також враховуючи стійку ремісію психічного стану пацієнта, врегулюванням його соціальних питань, застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом не потребує. Рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що висновок лікарської комісії є передчасним, оскільки зі встановлених обставин не вбачається, що внаслідок здійсненого лікування у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, стан здоров`я ОСОБА_7 настільки змінився, що останній не становитиме суспільної небезпеки для себе та оточуючих, а стан ремісії є тимчасовим станом і не стверджує видужання особи, та підставно відмовив у задоволенні заяви КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про зміну примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

При цьому судом першої інстанції правильно взято до уваги, що не підтвердженні родинні зв`язки ОСОБА_7 з ОСОБА_13 , що питання недієздатності хворого ОСОБА_7 за період перебування на лікуванні судом не розглядалося, що в ОСОБА_7 відсутній опікун, що відсутня довідка з сільської ради с. Шнирів Бродівського району Львівської області про реєстрацію ОСОБА_7 в даному селі.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що доводи суду першої інстанції є повністю необґрунтованими та не спростовують висновку комісії лікарів-психіатрів долученого до заяви про зміну примусових заходів медичного характеру, що в судовому засіданні один із членів цієї комісії надав ґрунтовні та логічні пояснення щодо покращення психічного стану є безпідставними, оскільки заявником на підтвердження доводів заяви на предмет зміни застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричну лікарню зі звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку ОСОБА_7 не подано належних доказів до суду першої інстанції і такі докази не подані апеляційному суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 фактично незаконно утримується в медичному закладі, оскільки строк, на який було продовжено застосування йому примусових заходів медичного характеру, сплив 01.08.2018 року і не був продовжений, в тому числі і оскаржуваною ухвалою строк застосування примусових заходів медичного характеру не був продовжений на 6 місяців, є безпідставними, так як відповідно до ч.3 ст.514 КПК України для розгляду питання про продовження застосування судом примусових заходів медичного характеру з письмовою заявою не звертався представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), де тримається ОСОБА_7 .

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду є законною, обґрунтованою, постановлена відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підстав для зміни чи скасування ухвали суду щодо ОСОБА_7 колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.376, п.1 ч.1 ст.407, ст. 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення. Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 09 листопада 2018 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4