Дата документу 08.11.2018 Справа № 328/638/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/194/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 328/638/18Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.410 ч.3 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000173, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок колегії суддів Токмацького районного суду Запорізької області від 16 квітня 2018 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, що має на утриманні двох малолітніх дітей, який проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого стрільця-санітара 3-го десантно-штурмового відділення 3-го десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти, у військовому званні «старший матрос», що має середню спеціальну освіту, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 410, ч. 2 ст. 418, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 408, ч. 3 ст. 358 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком колегії суддів Токмацького районного суду Запорізької області від 16 квітня 2018 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 410, ч. 2 ст. 418, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 408, ч. 3 ст. 358 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 3 ст. 410 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців;

- за ч. 2 ст. 418 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч. 3 ст. 408 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- за ч. 3 ст. 358 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з дня фактичного затримання.

Зараховано в строк відбування покарання утримання ОСОБА_8 під вартою з 18.01.2018 року по 22.01.2018 року включно.

ОСОБА_8 ухвалено позбавити військового звання «старший матрос».

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави за проведення судово-балістичної експертизи №.2-48 від 16.01.2018 року витрати в сумі 1144,00 грн., судово-балістичної експертизи №.2-49 від 16.01.2018 року витрати в сумі 1144,00 грн., комп`ютерно-технічної експертизи №5-15 від 01.02.2018 року витрати в сумі 3289,00 грн., судово-балістичної експертизи №.2-51 від 31.01.2018 року витрати в сумі 1144,00 грн., судово-балістичної експертизи №.2-52 від 19.01.2018 року витрати в сумі 1144,00 грн., судово-балістичної експертизи №.2-50 від 23.01.2018 року витрати в сумі 1144,00 грн., судово-технічної експертизи №4-67 від 01.03.2018 року витрати в сумі 2860,00 грн., судово-почеркознавчої експертизи №4-91 від 15.03.2018 року витрати в сумі 2860,00 грн., а всього стягнуто 14 729,00 грн.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 15.07.2016 року наказом №81-РС командира військової частини НОМЕР_1 старший матрос ОСОБА_8 був зарахований до списків особового складу військової частини та призначений на посаду старшого стрільця-санітара 3-го десантно-штурмового відділення 3-го десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року, який затверджений в той же день законом України №1126-VII, в Україні оголошено часткову мобілізацію. Таким чином, в Україні діє особливий період.

Маючи досвід поводження зі зброєю і боєприпасами, при проходженні військової служби, старший матрос ОСОБА_8 , знав вимоги законодавства України про те, що вибухові речовини та бойові припаси відносяться до предметів обмежених в обігу та не можуть знаходитися у власності громадян без спеціального дозволу, а також те, що військовослужбовцям Збройним Силам України забороняється зберігати за територією військової частини боєприпаси.

Водночас, проходячи військову службу старший матрос ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст.ст.9-11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року №2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна», п.п.11, 15 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576, п.п.13-15 Положення про порядок обліку, збереження, списання і використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1225 від 4 серпня 2000 року, п. 1.15 «Інструкції по організації обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї і боєприпасів у Збройних Силах України», затвердженого Наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 року №359, повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до ст.ст. 97, 98, 102, 233, 239 Статуту гарнізонної та вартової служби Збройних Сил України, несення вартової служби є виконанням бойового завдання і вимагає від особового складу точного дотримання всіх положень, визначених цим Статутом, високої пильності, непохитної рішучості та розумної ініціативи. Для несення вартової служби віднаряджуються варти. Вартою називають озброєний підрозділ, віднаряджений для виконання бойового завдання з метою охорони та оборони військових об`єктів. Для безпосередньої охорони та оборони об`єктів із складу варти виставляються чатові. Чатовим називається озброєний вартовий, який виконує бойове завдання щодо охорони та оборони дорученого йому поста, який зобов`язаний пильно охороняти та стійко обороняти свій пост, нічим не відволікатися, не випускати з рук зброї й нікому не віддавати її, включаючи осіб, яким він підпорядкований, не залишати поста, доки його не буде змінено або знято. Чатовий біля розпечатаного сховища (складу, парку) виконує обов`язки, зазначені в табелі постів.

Проте, ігноруючи наведеними вище вимогами нормативно-правових актів, ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №487 від 23 серпня 2016 року, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 старшого матроса ОСОБА_8 призначено у розрахунок №2 вартовим для забезпечення охорони та оборони польового складу РАО військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_3 , з метою недопущення викрадення, вивезення та знищення зброї та бойових припасів з вказаного складу.

26 вересня 2016 року, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №211, старшого матроса військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 відряджено на польовий вихід (табірний збір) до польового складу РАО військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_3 для охорони, оборони та несення вартової служби.

13 жовтня 2016 року, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №227-НР, старший матрос ОСОБА_8 був включений до складу добового наряду вартовим по охороні складу РАО військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_3 .

В ході несення варти, старший матрос ОСОБА_8 , перебуваючи біля складу РАО, будучи особою, на яку покладені обов`язки щодо недопущення викрадення, вивезення та знищення зброї та бойових припасів з вказаного складу з бойовими припасами, у нічний час 13 жовтня 2016 року, точного часу слідством не встановлено, тобто діючи в умовах особливого періоду, знаходячись на території військового містечка № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_2 по АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу до складу, з метою реалізації свого злочинного прямого умислу на викрадення бойових припасів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, проник до вказаного складу РАО, який був йому ввірено для охорони, звідки викрав бойові припаси набої калібру 5,45х39 споряджені трасуючою кулею в кількості 2400 одиниць, набої калібру 7,62х53 мм з маркуванням «17-79» споряджені бронебійно-запалювальною кулею в кількості 840 одиниць та набої калібру 7,62х53 мм з маркуванням «188-77» споряджені трасуючою кулею в кількості 840 одиниць, на загальну суму 1206,49 грн., після чого виніс викрадене з охоронюваної ним території, та розпорядився на власний розсуд.

Крім того, старший матрос військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 , достовірно знав свої службові обов`язки, визначені вищевказаними нормативно-правовими актами, а також статутні правила щодо належного несення вартової служби. Проте, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Входячи до складу варти, старший матрос ОСОБА_8 , відповідно до ст.ст. 97, 98, 102, 233, 239 Статуту гарнізонної та вартової служби Збройних Сил України, був зобов`язаний точно дотримуватися всіх положень, визначених цим Статутом, високої пильності, непохитної рішучості та розумної ініціативи, метою якого є охорона та оборона військових об`єктів, нічим не відволікатися, не випускати з рук зброї й нікому не віддавати її, включаючи осіб, яким він підпорядкований, не залишати поста, доки його не буде змінено або знято, тобто був особою, яка входить до складу варти, на яку були покладені обов`язки для запобігання порушення статутних правил вартової служби.

При викладених вище обставинах, ОСОБА_8 , входячи до складу варти з охорони складу РАО військової частини НОМЕР_2 , розташованому у військовому містечку № НОМЕР_3 по АДРЕСА_3 , будучи чатовим, умисно порушуючи вимоги ст.ст. 97, 98, 102, 233, 239 Статуту гарнізонної та вартової служби Збройних Сил України, вчинив викрадення військовослужбовцем бойових припасів, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, яке виразилося у проникненні у нічний час 13 жовтня 2016 року, точного часу слідством не встановлено, до вказаного складу РАО з бойовими припасами та викраденні звідки бойових припасів набоїв калібру 5,45х39 споряджені трасуючою кулею в кількості 2400 одиниць, набоїв калібру 7,62х53 мм з маркуванням «17-79» споряджені бронебійно-запалювальною кулею в кількості 840 одиниць та набоїв калібру 7,62х53 мм з маркуванням «188-77» споряджені трасуючою кулею в кількості 840 одиниць, на загальну суму 1206,49 грн., тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 410 КК України, чим порушив статутні правила вартової служби, що потягло вчинення особливо тяжкого злочину самим ОСОБА_8 , пов`язаного з викраденням ним з вказаного складу РАО значної кількості бойових припасів, тобто предметів, які вилучені з цивільного обігу, можливого їх розповсюдження серед цивільного населення, підрив бойової готовності підрозділу, тобто тяжкі наслідки, для запобігання яким призначено дану варту.

Він же, маючи досвід поводження зі зброєю і боєприпасами, при проходженні військової служби, старший матрос ОСОБА_8 , знав вимоги законодавства України про те, що бойові припаси відносяться до предметів обмежених в обігу та не можуть знаходитися у власності громадян без спеціального дозволу, а також те, що військовослужбовцям Збройних Сил України забороняється зберігати бойові припаси за межами спеціально визначених приміщень військової частини.

Проте, ігноруючи наведеними вище вимогами законодавства та нормативно-правових актів, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконним поводженням зі зброєю та бойовими припасами, за наступних обставин.

У нічний час 13 жовтня 2016 року, точного часу слідством не встановлено, старший матрос ОСОБА_8 , входячи до складу варти, будучи чатовим по охороні складу РАО військової частини НОМЕР_2 у військовому містечку № НОМЕР_3 по АДРЕСА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, без передбаченого законом дозволу, переніс 2400 набоїв патронів калібру 5,45х39 споряджені трасуючою кулею, 840 набоїв калібру 7,62х53 мм з маркуванням «17-79» споряджені бронебійно-запалювальною кулею та 840 набоїв калібру 7,62х53 з маркуванням « НОМЕР_4 », які є бойовими припасами та придатні до стрільби, за огорожу вказаної військової частини, де закопав їх у землю неподалік військової частини.

Надалі, у період з 13 жовтня 2016 року по один з днів червня 2017 року, точної дати та часу слідством не встановлено, старший матрос ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, зберігав 2400 набоїв патронів калібру 5,45х39 споряджені трасуючою кулею, 840 набоїв калібру 7,62х53 мм з маркуванням «17-79» споряджені бронебійно-запалювальною кулею та 840 набоїв калібру 7,62х53 з маркуванням « НОМЕР_4 », які є бойовими припасами та придатні до стрільби, в землі поблизу складу РАО військової частини НОМЕР_2 , розташованого у військовому містечку № НОМЕР_3 по АДРЕСА_3 .

В один з днів червня 2017 року, точної дати та часу слідством не встановлено, старший матрос ОСОБА_8 , продовжуючи протиправні дії, діючи умисно, викопав 2400 набоїв патронів калібру 5,45х39 споряджені трасуючою кулею, 840 набоїв калібру 7,62х53 мм з маркуванням «17-79» споряджені бронебійно-запалювальною кулею та 840 набоїв калібру 7,62х53 з маркуванням « НОМЕР_4 », які є бойовими припасами та придатні до стрільби, із землі поблизу складу РАО військової частини НОМЕР_2 , розташованого у військовому містечку № НОМЕР_3 по АДРЕСА_3 , та без передбаченого законом дозволу, переніс їх до місця фактичного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .

В період, з одного дня в червні 2017 року, точної дати та часу слідством не встановлено по 16 січня 2018 року, старший матрос ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, без передбаченого законом дозволу, зберігав за місцем свого фактичного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , 2400 набоїв патронів калібру 5,45х39 споряджені трасуючою кулею, 840 набоїв калібру 7,62х53 мм з маркуванням «17-79» споряджені бронебійно-запалювальною кулею та 840 набоїв калібру 7,62х53 з маркуванням « НОМЕР_4 », які є бойовими припасами та придатні до стрільби.

Крім того, в один з днів у грудні 2017 року, точної дати та часу слідством не встановлено, старший матрос ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, без передбаченого законом дозволу, перебуваючи у місті Києві, діючи повторно, придбав у невідомої особи пістолет «ПМР» серії НОМЕР_5 , який є короткоствольною нарізною вогнепальною зброєю та придатний до стрільби, 8 набоїв калібру 9х18, які є бойовими припасами та придатні до стрільби.

В подальшому, старший матрос ОСОБА_8 , продовжуючи протиправні дії, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, зберігаючи при собі пістолет «ПМР» серії НОМЕР_5 , який є короткоствольною нарізною вогнепальною зброєю та придатний до стрільби, 8 набоїв калібру 9х18, які є бойовими припасами та придатні до стрільби, в один з днів у грудні 2017 року, діючи повторно, переніс його до місця свого фактичного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .

У період з одного дня в грудні 2017 року, точної дати та часу слідством не встановлено по 16 січня 2018 року, старший матрос ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, без передбаченого законом дозволу, діючи повторно, зберігав за місцем свого фактичного проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , пістолет «ПМР» серії НОМЕР_5 , який є короткоствольною нарізною вогнепальною зброєю та придатний до стрільби.

Водночас, старший матрос військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 , достовірно знаючи вимоги законодавства щодо порядку проходження військової служби, нехтуючи вказаними нормативно-правовими актами, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13 квітня 2017 року №77, старший матрос ОСОБА_8 , 13 квітня 2017 року вибув на стаціонарне лікування до військової частини НОМЕР_6 (Миколаївський військовий шпиталь).

01 червня 2017 року о 07 год. 30 хв. у військовій частині НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , відбувалося ранкове шикування особового складу частини, з метою перевірки наявності військовослужбовців.

Під час вказаного шикування встановлено відсутність на військовій службі старшого матроса ОСОБА_8 без поважних причин. Після чого, було встановлено, що ОСОБА_8 не з`явився вчасно з лікувального закладу без поважних причин, з метою ухилення від військової служби.

Після цього, у військовій частині було організовано пошуки старшого матроса ОСОБА_8 , проте встановити місцезнаходження останнього не представилося за можливе.

Так, 01 червня 2017 року о 07 год. 30 хв. старший матрос ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від проходження військової служби не з`явився до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 не приймав та про своє місцезнаходження командуванню, в органи військового чи цивільного управління не повідомляв.

Окрім цього, відповідно до ч. 3 ст. 37, ч. 2, ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», органи виконавчої влади, що здійснюють реєстрацію місця проживання чи перебування осіб, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад зобов`язані здійснювати реєстрацію за місцем проживання або перебування чи зняття з реєстрації призовників, військовозобов`язаних та резервістів лише в разі наявності в їхніх військово-облікових документах позначок військових комісаріатів відповідно про зняття з військового обліку або про перебування на військовому обліку за місцем проживання або перебування.

Відповідно до примітки ст. 358 КК України, під офіційним документом у цій статті слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Згідно із п. 1, 6 Положення про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу, затвердженого Указом Президента України від 30 грудня 2016 року №582/2016, військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу (далі - військовий квиток) є документом, що посвідчує особу військовослужбовця (військовозобов`язаного) та визначає належність його власника до виконання військового обов`язку. Військовослужбовці (військовозобов`язані) зобов`язані надійно зберігати військові квитки, стежити за своєчасним і точним внесенням до них змін та виконувати вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Після нез`явлення з лікувального закладу військової частини НОМЕР_6 (Миколаївський військовий шпиталь) до військової частини НОМЕР_1 , ухиляючись від військової служби, старший матрос ОСОБА_8 , з метою повністю припинити свою приналежність до військової служби та наданням уяви нібито законного звільнення з військової служби, вирішив підробити офіційний документ військовий квіток на своє ім`я та довідку, яка видається військовими комісаріатами.

Так, 31 жовтня 2017 року, старший матрос ОСОБА_8 за допомогою особистої електронної пошти замовив та отримав у невстановленої досудовим розслідуванням особи печатки та штампи різних держаних установ, а саме: гербову печатку військової частини НОМЕР_1 , гербову печатку ІНФОРМАЦІЯ_2 , штамп знятий з обліку ІНФОРМАЦІЯ_3 , штамп прийнятий на облік ІНФОРМАЦІЯ_3 , гербову печатку Управління Державної служби охорони при Управлінні МВС України в Запорізькій області, гербову печатку Запорізького професійного торгово-кулінарного ліцею, штамп Управління Державної служби охорони при Управлінні МВС України в Запорізькій області, які зберігав за своїм фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до 16 січня 2018 року, з метою їх використання для підроблення офіційного документа.

В один з днів листопада 2017 року, точної дати та часу слідством не встановлено, старший матрос ОСОБА_8 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з метою ухилитися від проходження військової служби, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, з метою звільнення від обов`язків, пов`язаних з подальшим проходженням військової служби, власноручно підробив офіційний документ - військовий квиток серії НОМЕР_7 виданого на ім`я останнього, шляхом зміни тексту (дописуванням) на 4 сторінці у пункті 10 щодо нібито його звільнення з військової служби у 2011 році та на 8 сторінці у пункті 17 щодо нібито його зарахування на військову службу за контрактом у 2008 році, що не відповідало дійсності та скріпив недостовірний запис підробленою гербовою печаткою «Міністерство оборони України військова частини НОМЕР_1 », яка була вилучена за фактичним місцем проживання старшого матроса ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, в один із днів наприкінці листопада 2017 року, точної дати та часу слідством не встановлено, старший матрос ОСОБА_8 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи повторно, з метою надання собі прав, пов`язаних із зміною реєстрації місця свого проживання, підробив офіційний документ - довідку №1/1344 від 20 липня 2017 року щодо повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 про зміну реєстрації місця свого проживання, шляхом повного виготовлення фальшивого документа, схожого на справжній за допомогою комп`ютерної техніки, в якій зазначив, що він нібито повідомив ІНФОРМАЦІЯ_4 , що не відповідає дійсності, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_4 він про зміну місця свого проживання не повідомляв та ІНФОРМАЦІЯ_4 таку довідку не видавав та скріпив підробленою гербовою печаткою « ІНФОРМАЦІЯ_5 », які були вилучені за фактичним місцем проживання старшого матроса ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі захисник вважає вирок незаконним та необґрунтованим через істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що спричинило невідповідність розміру покарання обставинам справи та особі обвинуваченого. Вважає, що вирок суду першої інстанції необхідно змінити, призначивши обвинуваченому покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України, оскільки суд під час розгляду справи та постановлення вироку неналежним чином врахував ступінь суспільної небезпеки, тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочинів. Щире розкаяння та активне сприяння розкриттю злочинів ОСОБА_8 довів своєю поведінкою і в суді, що призвело до проведення судового слідства із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України. Щире каяття ОСОБА_8 виявилося у визнанні своєї вини, даванні правдивих свідчень, як на етапі досудового розслідування, так і судового слідства, прояві щирого жалю, негативній оцінці вчинених злочинів та готовності понести заслужене покарання. Активне сприяння розкриттю злочинів ОСОБА_8 полягало у допомозі органам досудового слідства і суду у встановленні істини у справі, з`ясуванні фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочинів. Таким чином, така обставина як активне сприяння розкриттю злочину у сукупності із щирим каяттям обвинуваченого, з тим, що він є раніше не судимим, за місцем проживання та за місцем служби характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей, те, що він брав безпосередню участь у бойових діях під час проведення АТО, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин стан здоров`я незадовільний, відсутня матеріальна шкода, вже становлять достатні підстави для призначення покарання нижче від найнижчої межі відповідно до ст. 69 КК України та застосування ст. 75 КК України. Крім того, зазначає, що вироком суду без будь-якого обґрунтування на ОСОБА_8 були покладені витрати на користь держави за проведення експертиз в сумі 14729 гривень, оскільки проведення судових експертиз державними спеціалізованими установами у кримінальних провадженнях за дорученням слідчого, прокурора, суду та у справах про адміністративні правопорушення здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим експертним установам з Державного бюджету України. Також зазначає, що вироком районного суду не вирішено питання стосовно застави, внесеної 19.01.2018 року заставодавцем ОСОБА_9 за підозрюваного ОСОБА_8 у розмірі 35240 гривень, визначеної ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.01.2018 року.
На підставі викладеного, просить змінити вирок суду першої інстанції та призначити ОСОБА_8 покарання, із застосуванням ст.ст. 66, 69 КК України, та призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів 5 років позбавлення волі та згідно зі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки. Скасувати з ОСОБА_8 витрати в сумі 14729 гривень та вирішити питання стосовно застави.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив пом`якшити покарання обвинуваченому; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених в судовому засіданні, належним чином оцінених судом, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого та правильно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 263 КК України, як носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї, бойових припасів, без передбаченого законом дозволу; за ч. 3 ст. 358 КК України, як підроблення офіційного документа, який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем, вчинено повторно; за ч. 3 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто нез`явлення на службу з лікувального закладу, з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану; за ч. 3 ст. 410 КК України, як викрадення військовослужбовцем бойових припасів, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану; за ч. 2 ст. 418 КК України, як порушення статутних правил вартової служби, що спричинило тяжкі наслідки, для запобігання яким призначено дану варту, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, кваліфікація дій останнього, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, ґрунтуються на обставинах, які сторонами провадження не оспорюються, тому перевірці в апеляційній інстанції, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, не підлягають.

Порушень ст.ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, зазначених у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Зі змісту скарги вбачається, що захисник фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, а також інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання, тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи»; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду, тощо.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Згідно з положеннями п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст. 12 КК України, відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, тяжких та особливо тяжких злочинів. Судом також враховано сукупність фактичних даних, які характеризують особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання та служби характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей, брав безпосередню участь у бойових діях під час проведення АТО, стан його здоров`я. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Покарання ОСОБА_8 за найбільш тяжкий злочин, судом було призначено фактично в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 3 ст. 410 КК України, і на підставі вимог ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, підстав вважати таке покарання надто суворим, колегія суддів не вбачає.

Остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено судом з дотриманням вимог матеріального закону, відповідає принципам справедливості, індивідуалізації, необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного) та попередження нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, а саме кількість викрадених бойових припасів, що суттєво підвищує суспільну небезпеку вчинених обвинуваченим діянь в умовах складної суспільно-політичної обстановки в країні, що впливає на охорону громадської безпеки держави, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Встановлені судом першої інстанції відомості про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання, на думку колегії суддів, навіть з урахуванням доводів захисника, наведених в апеляційній скарзі, не знижують ступінь тяжкості вчинених останнім злочинів. Таким чином, підстав для пом`якшення призначеного покарання немає.

Обставини, на які послався захисник в апеляційній скарзі, як на підстави для пом`якшення призначеного покарання, були прийняті до уваги судом першої інстанції при призначенні покарання, вважати їх обставинами, що можуть бути повторно застосовані для зменшення призначеного покарання і застосування положень ст.ст. 69 і 75 КК України, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання, на переконання колегії суддів, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження нових злочинів, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості чи надмірним для досягнення мети покарання.

Доводи захисника про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави витрат на проведення експертиз у кримінальному провадженні, є необґрунтованими.

Дійсно, витрати, пов`язані з проведенням експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюються за рахунок державного бюджету, проте ч. 2 ст. 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів. Тому, апеляційна скарга захисника в цій частині не підлягає задоволенню.

Що стосується доводів захисника про невирішення судом питання стосовно застави, то вони заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії запобіжного заходу.

В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які свідчили би про невиконання обвинуваченим обов`язків, покладених на нього судом першої інстанції при обранні йому запобіжного заходу, а також рішення суду про звернення застави в дохід держави. За таких підстав, при постановленні вироку, суд першої інстанції повинен був вирішити питання щодо повернення застави заставодавцю, а тому вирок суду слід змінити та повернути заставу в розмірі 35240 гривень ОСОБА_9 .

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для безумовного скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок колегії суддів Токмацького районного суду Запорізької області від 16 квітня 2018 року відносно ОСОБА_8 змінити.

Заставу в розмірі 35240 (тридцять п`ять тисяч двісті сорок) гривень повернути заставодавцю ОСОБА_9 .

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4