Ухвала
Іменем України
14 травня 2019 року

м. Київ
справа № 490/14792/14-к
провадження № 51- 2297 ск19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Центрального районного суду від 22 березня 2016 року та вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 08 вересня 2016 року, із клопотанням про поновлення строку касаційного оскарження,
встановив:
До Касаційного кримінального суду Верховного Суду надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про перегляд в касаційному порядку зазначених судових рішень з підстави невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить скасувати судові рішення, перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.187 на ст.296 Кримінального кодексу України (далі КК), застосувати положення ст.69, ч.5 ст.72 КК, призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. Просить скаргу розглянути за його участю.
Водночас засудженим ОСОБА_4 подано клопотання про поновлення строку касаційного оскарження на зазначені судові рішення, в якому він зазначає, що касаційний строк пропущено у зв`язку з поганим станом здоров`я, зокрема має ряд складних захворювань, тому строк касаційного оскарження судових рішень пропустив з поважних причин. Просить врахувати зазначене та поновити строк касаційного оскарження.
Суд, перевіривши доводи, викладені в клопотанні про поновлення строку касаційного оскарження, дійшов висновку про те, що клопотання про поновлення строку задоволенню не підлягає, а касаційну скаргу слід повернути з таких підстав.
Згідно з ч.2 ст.426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
За приписами ч. 2 ст. 113 КПК процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у встановлений КПК строк також міститься у ст. 116 вказаного Кодексу.
Положеннями ч. 1 ст. 117 КПК визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального права, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Відповідно до практики Європейського суду, здійснені поза межами встановленого законом процесуального строку провадження у справі чи поза межами встановленого строку застосування певних процесуальних актів, дії, в тому числі суду, визнаються незаконними, а отримані при цьому результати таких дій юридично нікчемними.
Із наявних у Суді матеріалів касаційного провадження убачається, що засуджений ОСОБА_4 касаційну скаргу на вирок Центрального районного суду від 22 березня 2016 року та вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 08 вересня 2016 року, подав до Верховного Суду 10 квітня 2019 року (згідно відбитку штемпелю Миколаївського слідчого ізолятора на касаційній скарзі), тобто поза межами визначеного процесуальним законом строку на касаційне оскарження, який минув 08 грудня 2016 року.

На думку Суду, зі змісту поданого клопотання не вбачається обґрунтованих підстав для поновлення засудженому строку касаційного оскарження судових рішень, оскільки ним не вказано переконливих обґрунтувань та не зазначено про наявність доказів на підтвердження доводів про неспроможність через хворобу подати вчасно касаційну скаргу на судові рішення. Сам факт наявності в обвинуваченого ряду складних захворювань, на думку Суду, не є безумовною та поважною причиною для поновлення строку касаційного оскарження.
Інших причин пропуску строку, які б Суд міг визнати поважними, у поданому клопотанні засудженим не наведено, у зв`язку з чим відсутні обґрунтовані підстави для задоволення клопотання щодо поновлення строку на касаційне оскарження.
Згідно з положеннями п.3 ч.3 ст.429 КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.
З урахуванням наведеного, касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 підлягає поверненню.

Крім того, Суд позбавлений процесуальної можливості провести розгляд скарги ОСОБА_4 за його участю, оскільки таке клопотання може бути вирішено у разі прийняття рішення Судом про відкриття касаційного провадження за скаргою.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
У поновленні строку касаційного оскарження вироку Центрального районного суду від 22 березня 2016 року та вироку Апеляційного суду Миколаївської області від 08 вересня 2016 року, засудженому ОСОБА_4 відмовити.
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Центрального районного суду від 22 березня 2016 року та вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 08 вересня 2016 року, повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3