Справа №201/1298/19
Провадження № 1-кс/201/875/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу адвоката ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 31 січня 2018 року про закриття кримінального провадження, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла вищезазначена скарга, в якій заявник просить скасувати постанову слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 31 січня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0001396 щодо невиконання прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 ухвал слідчих суддів (ч. 3 ст. 382 КК України).

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та безпідставною, винесеною з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та передчасно, без дослідження всіх необхідних доказів та встановлення фактичних обставин. Так, в резолютивній частині оскаржуваної постанови зазначено, що кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто через встановлену відсутність в діях ОСОБА_5 складу злочину. Але цей висновок - про відсутність в його діях складу злочину - ніяким чином не вмотивований в описовій частині постанови, в якій йдеться лише про те, що прокурор ОСОБА_5 не з`являвся на виклики слідчого для допиту, що ніяк не може свідчити про відсутність в його діях складу злочину, а навпаки - свідчить про його зухвалість, яка притаманна службовим особам, які не виконують судові рішення. Окрім того, наявність в діях прокурора ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, підтверджується ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_6 від 31 жовтня 2018 року в справі №202/6475/18 в кримінальному провадженні № 0000011, що містяться в матеріалах кримінального провадження №0001396, в якій чітко зазначено, що ОСОБА_5 обізнано не виконав ухвали слідчих суддів, хоча йому було достеменно відомо про їх існування та про їх зміст, яким він був зобов`язаний виконати певні дії, оскільки був він був присутній в судових засіданнях, в яких ці ухвали проголошувалися.

Представник заявника надав до суду заяву, в якій вимоги по скарзі підтримав та просив суд їх задовольнити, справу просив розглянути за його відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами.

Слідчий надала до суду заяву, в якій просила вирішити вимоги скарги на розсуд суду, а справу розглянути за її відсутністю. Заперечень на скаргу до суду не надала.

Дослідивши матеріали скарги та надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що в провадженні СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001396 від 09 листопада 2018 року.

31 січня 2019 року постановою слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 було закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001396 від 09 листопада 2018 року на підставі ч. 1 п. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриваючи провадження, слідчий послалась на те, що нею було здійснено телефонний виклик прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 для проведення слідчих дій та отримання письмових пояснень по суті кримінального провадження, але прокурор до СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області не з`явився, у зв`язку з чим кримінальне провадження було закрито. У разі явки прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 кримінальне провадження буде відновлено, оскільки показання останнього можуть суттєво вплинути на хід досудового розслідування, так як прокурору відома суттєва інформація щодо кримінального провадження.

Однак з таким висновком слідчого погодитися не можна, в той час як доводи, на які посилається заявник заслуговують на увагу.
Так, частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.
Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Згідно положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.
Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.
Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Практика Європейського Суду з Прав Людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «ОСОБА_3 проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).
А, в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).
Постанова про закриття кримінального провадження повинна містити достатні відомості, які б свідчили про те, що усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).
В даному випадку слідчому необхідно вирішити питання, які піднімає заявник у своїй скарзі та дослідити обставини, які заявник вважає недослідженими. Для цього необхідно провести додаткові слідчі дії, спрямовані на пошуки відповідей на ці питання задля усунення будь-яких сумнівів у висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, у разі, якщо за наслідками проведення таких дій, слідчий знову прийде до цього.
Наведене дає підстави для висновку про те, що обґрунтування підстав для закриття кримінального провадження, наведене в оскаржуваній постанові, не можна вважати достатньо переконливим.
Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 21, 22, п. 2 ч. 1 ст. 284, п. 1 ч. 5 ст. 284, ч. 1 ст. 304, ч. 3 ст. 306, ч. 2 ст. 307 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.
Постанову слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 31 січня 2018 року про закриття кримінального провадження №0001396 - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: слідчий суддя ОСОБА_1