Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/166/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2019 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 грудня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007535, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лимарське Роздільнянського району Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-14 листопада 1985 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ч.3 ст.81 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. 16 квітня 1988 року звільнений по відбуттю строку покарання;

-17 серпня 1989 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ч.2 ст.140, ст.17, ч.2 ст.215-3, ч.2 ст.215-3, ст.17, ч.3 ст.85, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. 24 квітня 1992 року звільнений по відбуттю строку покарання;

-08 червня 1993 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ч.1 ст.196-1 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік 6 місяців з утриманням 15% із заробітної плати;

-01 червня 1994 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ст. 82, ч.2 ст.140, ст.ст.42,43 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців. 11 лютого 1999 року звільнений по відбуттю строку покарання;

-26 квітня 2001 року Роздільнянським районним судом Одеської області за ч.1 ст.215-3, ч.1 ст.117, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців. 26 квітня 2007 року звільнений по відбуттю строку покарання;

-25 травня 2004 року Олександрівським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.393, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць;

-06 грудня 2007 року Бєляєвським районним судом Одеської області за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років. 19 серпня 2016 року звільнений по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам цієї справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного судом ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, просить змінити вирок суду, виключити з мотивувальної частини посилання на вчинення ОСОБА_8 грабежу поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_9 та призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 заволодів майном потерпілого ОСОБА_9 відкрито без застосування насильства, небезпечного для його життя та здоров`я, що підтверджується його показаннями в судовому засіданні, крім того експертним шляхом характер, ступінь тяжкості та небезпечності тілесних ушкоджень, які за версією слідства були нібито спричиненні потерпілому, з достовірністю не встановлено.

При таких обставинах та невстановлених даних, захисник вважає, що у діях його підзахисного відсутня така кваліфікуюча ознака як грабіж, поєднаний з насильством, а тому обвинуваченому ОСОБА_8 , який повністю визнав свою вину, розкаявся, сприяв слідству у розкритті даного злочину, одразу після вчиненого добровільно повернув викрадене майно, можливо застосувати положення ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст.186 КК України.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за наступних обставин.
Так, 04 вересня 2018 року близько 01.00 год., ОСОБА_8 перебуваючи неподалік зупинки громадського транспорту «Залізничний вокзал», що знаходиться в м. Кропивницький по вул. Поповича, помітив раніше невідомого йому ОСОБА_9 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_8 діючи повторно, умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, підійшов до потерпілого ОСОБА_9 та наніс йому декілька ударів кулаком правої руки в область обличчя та грудної клітини, після чого відкрито заволодів грошовими коштами ОСОБА_9 в сумі 350,00 грн., які знаходились у кишені його штанів.
Після цього, ОСОБА_8 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, викраденим у ОСОБА_9 майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому майнової шкоди на вказану суму.
Заслухавши доповідача, в дебатах думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає за таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового засідання не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 як і на правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 186 КК України.

Так, даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку зазначив, що сукупність належних, допустимих та достовірних доказів, доводить спрямованість умислу ОСОБА_8 на відкрите викрадення чужого майна та його винуватість.
Зокрема суд, на обґрунтування своїх висновків послався на дані:

- заяви ОСОБА_9 про те, що 04.09.2018 року близько 01:00 год. про невстановлена особа, перебуваючи на зупинці громадського транспорту, що навпроти «Залізничного вокзалу» заволоділа грошовими коштами в сумі 300 грн. (т.1 а.п.13);

- протоколу огляду місця події від 04 вересня 2018 року - відкритої ділянки місцевості, яка розташована по АДРЕСА_2 , де слідчим ОСОБА_10 у присутності понятих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у ОСОБА_8 було вилучено грошові кошти (т.1 а.п.15-18)

- протоколу огляду місця події від 04 вересня 2018 року - місця вчинення кримінального правопорушення зупинки громадського транспорту, яка розташована навпроти «Залізничного вокзалу» в м. Кропивницький (т.1 а.п.19-20);

- протоколу пред`явлення особи для впізнання з фотознімками від 04 вересня 2018 року, згідно якого потерпілому ОСОБА_9 представлено для впізнання 4 фото, серед яких він впізнав чоловіка під № 2 як ОСОБА_8 , який із застуванням насильства завлодів його коштами (т.1 а.п.25);

- протоколу проведення слідчого експерименту від 04.09.2018 року за участю потерпілого ОСОБА_9 , який у присутності понятих розказав і показав, як і при яких обставинах ОСОБА_8 із застосуванням насильства, а саме нанснення ударів кулаками в обличчя та тулуб заволодів його коштами (т.1 а.п.26-29);

- протоколу огляду предмету від 04 вересня 2018 року, згідно якого слідчим Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області проведено огляд предметів, а саме грошових коштів (т.1 а.п.34);

- протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04 вересня 2018 року, згідно якого свідку ОСОБА_13 представлено для впізнання 4 фото, серед яких він впізнав чоловіка під № 2 як ОСОБА_8 , який забара кошти у невідомого йому чоловіка (т.1 а.п.41);

- протоколу проведення слідчого експерименту від 05.09.2018 року за участю свідка ОСОБА_13 , який показав і розказав, як і при яких обставинах був вчинений напад на невідомого йому чоловіка (т.1 а.п.42-44);

- талону супровідного листа ТМО « Центр екстреної медичної допомоги у Кіровоградській області, згідно з яким 04 вересня 2018 року ОСОБА_9 звернувся за медичної допомогою із закритою травмою ока та забою грудної клітини ( т.1 а.с. 52 -53); ОСОБА_9
- довідки з Кіровоградської обласної лікарні, згідно якої 04 вересня 2018 року ОСОБА_9 звернувся за медичною допомогою з діагнозом закрита травми ока та забій грудної клітини ( т.1 а.с. 56)

- протоколу проведення слідчого експерименту від 04.09.2018 року із застуванням відео зйомки, в ході якого підозрюваний ОСОБА_8 , у присутності понятих показав і розказав як він на зупинці громадського транспорту навпроти «Залізничного вокзалу» в м. Кропивницький заволодів коштами невідомого йому чоловіка, після чого, через деякий час був затриманий працівниками патрульної поліції (т.1 а.п.75-77).

Достовірність даних вищевказаних протоколів слідчих дій, а також правдивість показань потерпілого ОСОБА_9 , під час проведення слідчих дій перевірені судом першої інстанції, а доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він заволодів майном ОСОБА_9 без застосування фізичного насильства, обґрунтовано визнані судом безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, вважає їх правильними, такими, що відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку.
На спростування доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів відмічає, що згідно диспозиції, кримінальна відповідальність за ч.2 ст. 186 КК України настає у разі відкритого викрадення чужого майна, поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинений повторно.

В даному випадку кваліфікація дій ОСОБА_8 за ознаками повторності не оспорюється, а відповідно до п. 9 постанови Пленуму від 25 грудня 1992 р. № 12 насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, слід розуміти заподіяння легкого тілесного ушкодження, що не призвело до короткочасного розладу здоров`я або короткочасної втрати працездатності, а також вчинення інших насильницьких дій (нанесення ударів, побоїв, обмеження чи незаконне позбавлення волі за умови, що вони не були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння). Такі насильницькі дії, вчинені в процесі грабежу, повністю охоплюються ч. 2 ст. 186 КК і додаткової кваліфікації за іншими статтями КК не потребують. При грабежі, поєднаному із застосуванням насильства до потерпілого, основним об`єктом посягання виступає власність, і незважаючи на те, що у момент вчинення грабежу відбувається вплив на потерпілого, однак він є незначним, тому й не може бути мови про існування ще одного об`єкту - життя і здоров`я особи.

Так, дійсно експертом при проведенні судово - медичної експертизи не встановлено ступінь тяжкості та небезпечності для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_9 завданих йому тілесних ушкоджень, із-за відсутності у медичній документації відповідних даних ( т.1 а.с. 59-60).
Однак, колегія суддів вважає, що це не виключає у діях ОСОБА_8 кваліфікуючої ознаки небезпечності насильства, оскільки у матеріалах справи є об`єктивні дані ( довідки зі станції швидкої медичної допомоги та Кіровоградської обласної лікарні ) про те, що ОСОБА_9 04 вересня 2018 року звертався за медичною допомогою з приводу закритої травми ока та забою грудної клітини, які у сукупності з іншими, а саме результатами проведених слідчих експериментів, спростовують позицію сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_8 ознак заволодіння майном, поєднаного з насильством.
Таким чином, фактичні обставини цієї справи та їх об`єктивна оцінка свідчать про те, що з об`єктивної та суб`єктивної сторони дії обвинуваченого ОСОБА_8 охоплювались корисливим умислом, спрямованого на відкрите заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 , оскільки ОСОБА_8 з метою заволодіння його майном, вчинив насильницькі дії, які не є небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння, шляхом нанесення декількох ударів кулаком в область обличчя та грудної клітини, відкрито заволодів грошовими коштами потерпілого ОСОБА_9 .
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких, особу ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий, ніде не працює, наявність пом`якшуючих (щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину ) та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Враховуючи, зухвалий характер та спосіб викрадення ОСОБА_8 чужого майна, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, даних про його особу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_8 представляє суспільну небезпеку для оточуючих, а тому його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання.
Крім того, зазначає, що суд призначив ОСОБА_8 мінімальне покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 186 КК України, яке є справедливим і відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, достатніх та обґрунтованих підстав для застосування ст. 69 КК України, про що просить захисник в своїй апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника про необ`єктивність та неповноту у дослідженні судом першої інстанції представлених доказів, невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинами цієї справи та неправильне застосування судом кримінального закону констатуються формально, по суті спростовується змістом оскаржуваного вироку та матеріалами кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що при призначенні покарання судом першої інстанції не достатньо враховано особу обвинуваченого, щире каяття та активне сприяння слідству у розкритті даного кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки ці дані судом при призначенні покарання ОСОБА_8 враховані, про що зазначено в оскаржуваному вироку.
Підстав для скасування законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05 грудня 2018 року в кримінальному провадженні № 0007535 стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України - залишити без зміни.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, у той же строк з дня її вручення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4