Справа № 163/2981/15-к Провадження №11-кп/802/220/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.4 ст.358 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 25 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із середньою освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, військовозобов`язаного, не працює, раніше не судимого,
виправдано:
на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
В порядку ст. 100 КПК України вирішено долю речових доказів.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 20 жовтня 2015 року об 11 год 50 хв він, слідуючи на в`їзд в Україну з Республіки Польща через пункт пропуску для міжнародного автомобільного сполучення «Ягодин», що в с. Старовойтове Любомльського району Волинської області, водієм автомобіля «Міцубісі Паджеро», номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , під час паспортного контролю пред`явив працівникам прикордонного наряду відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 завідомо підроблене доручення на право керування даним транспортним засобом, видане на його ім`я.
За цим обвинуваченням вироком Любомльського районного суду Волинської області від 25 жовтня 2017 року ОСОБА_8 виправдано за ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що обвинувачення не знайшло свого підтвердження у ході судового слідства. Судом не встановлено конкретні фактичні дані, які свідчили б, що ОСОБА_8 ознайомлений із походженням доручення на право керування, а в обвинуваченні відсутні будь-які підтвердження того, що обвинувачений був завідомо обізнаний та усвідомлював істинне походження доручення. Вина, мотив і мета вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення у суді залишилися не доведеними. Враховуючи вищенаведене місцевий суду дійшов висновку, що використання завідомо підробленого доручення відсутнє.
Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор оскаржує його з мотивів істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло безпідставне виправдання обвинуваченого. Просить суд скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляцію у повному обсязі та просив її задовольнити, міркування виправданого та захисника, які заперечили проти задоволення апеляції, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Так відповідно до обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000406 ОСОБА_8 обвинувачувався в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, а саме у використанні завідомо підробленого документу.
Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про виправдування ОСОБА_8 оскільки стороною обвинувачення не здобуто, не встановлено та не представлено в ході судового слідства жодного доказу в підтвердження обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбачено ч. 4 ст. 358 КК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження винуватість ОСОБА_8 обґрунтовувалась показаннями свідків та письмовими і речовими доказами.
Так свідок ОСОБА_9 підтвердив, що під час здійснення візуального прикордонного контролю керованого обвинуваченим автомобіля, він виявив невідповідність позначок проходження техогляду на номерному знаку реєстраційним документам. Свідок ОСОБА_10 підтвердив, що при перевірці документів на транспортний засіб виявив достатні ознаки підробки доручення, а обвинувачений при цьому помітно хвилювався, та що на підставі чого про виявлений факт ним було повідомлено Любомльський РВ УМВС України у Волинській області.
Однак виправдовуючи ОСОБА_8 суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - кожен, зокрема, - не підтвердили суду причетність ОСОБА_8 до вчинення даного кримінального правопорушення.
Інші докази, які були надані стороною обвинувачення та досліджені судом, також не доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненому злочині, в якому він обвинувачується.
Так суд першої інстанції підставно прийшов до висновку, що:
- висновком за результатами здійснення поглибленої перевірки документа від 20.10.2015 року, складеним ст. прапорщиком ОСОБА_11 , з якого вбачається, що в результаті здійснення поглибленої перевірки доручення на право керування т/з MITSUBISHI PAJERO, реєстраційний номер НОМЕР_3 , виданого нотаріусом м. Eberswalde, ОСОБА_12 , 15.10.2015 року, на ім`я громадянина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що дане доручення не дійсне у зв`язку з повною підробкою, оскільки печатка нотаріуса, якою завірено доручення, виготовлена за допомогою струменевого принтера, а в оригіналі має бути мастикова печатка. Таким же чином виготовлена і печатка перекладача. Оскільки дані документи специфічно скріплені, а підписи нотаріуса та перекладача виконані чорнильною ручкою, є підстави вважати, що доручення пред`являлось як оригінал, а не копія;
- повідомленням про виявлення кримінального правопорушення від 20.10.2015 року вих. № 3301, яким підтверджується факт повідомлення відділом прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Любомльський РВ УМВС України у Волинській області про те, що під час паспортного контролю в пункті пропуску для автомобільного сполучення «Ягодин» було виявлено підроблене доручення на транспротний засіб марки «Мітсубіши», реєстраційний номер НОМЕР_3 , яке пред`явив громадянин ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 358 КК України.
- протокол огляду місця події від 20.10.2015 року з якого вбачається, що на митному посту «Ягодин» при в`їзді на смугу руху «зелений коридор» виявлено автомобіль «Міцубісі Паджеро», номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , водій якого ОСОБА_8 добровільно видав техпаспорт і доручення на право керування транспортним засобом;
- висновком експерта від 04.11.2015 року №1039, згідно якого на довіреності на право керування автомобілем «Міцубісі Паджеро», номерний знак НОМЕР_2 з перекладом, зображення печаток «DIRK ZIECER», «Eduard Marz» нанесені струменевим друком з використання струменево-крапельного принтера; підписи нанесені пишучим приладом кульковою ручкою;
- висновком експерта від 27.07.2017 року № 229, з якого вбачається, що в довіреності (Vollmacht) на право керування транспортним засобом «Міцубісі Паджеро», номерний знак НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_8 , ознак зміни першочергового змісту та ознак технічної підробки підпису або його копіювання на момент дослідження не виявлено. В довіреності (Vollmacht) на право користування транспортним засобом «Міцубісі Паджеро», номерний знак НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_8 зображення відбитку печатки «DIRK ZIECER NOTAR IN EBERSWALDE» розміщено в графі «NOTAR» - нанесено не у результаті безпосереднього контакту кліше печатки з документом. Зображення відбитку печатки нанесено за допомогою знакодрукуючого пристрою зі струменевим способом друку;
- інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби, доводиться, що протягом 2014-2015 років ОСОБА_8 66 перетинав кордон через пункти пропуску «Ягодин», «Угринів», «Доманове» в якості водія транспортного засобу, в тому числі, 27 разів на 10 різних автомобілях з іноземною реєстрацією,
не доводиться винуватість ОСОБА_8 , оскільки дані докази підтверджують лише факт наявності в обвинуваченого підробленого документу та не дають підстав стверджувати той факт, що йому було відомо про підробку вказаного документу.
Так з матеріалів провадження вбачається, що доручення на право керування з правом продажу автомобіля та виїзду ним за кордон ОСОБА_8 , яке є підробленим, датоване 15.10.2015 року, а ОСОБА_8 згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби перетинав кордон через пункт пропуску «Ягодин» 12.10.2015 року та 20.10.2015 року по напрямку виїзд та в`їзд. А тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що участь ОСОБА_8 при складанні даного доручення жодним чином органом досудового розслідування не встановлена та не доведена, а відсутність будь-яких підписів на даному дорученні обґрунтовано виключає його можливу обізнаність з невідповідністю даного доручення.
Твердження прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги показання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та інші докази, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки вони не підтверджують того, що ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, використав завідомо підроблений документ, усвідомлюючи його неправдивий характер.
Суб`єктивна сторона використання завідомого підробленого документа, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України характеризується тільки прямим умислом, тобто особа, яка використовує підроблений документ має чітко усвідомлювати його походження.
За змістом ч. 2 ст. 24 КК України, прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Колегія суддів приходить до висновку, що в ході судового розгляду кримінального провадження не було встановлено жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б повністю або хоча б частково підтверджували доводи сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_8 було достовірно відомо про незаконне походження доручення на право керування автомобілем.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року Про практику застосування Конституції при здійсненні правосуддя визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства).
Згідно вимог ст. 373 КПК України, п.п. 17, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні. При постановленні вироку суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження рішення суду про виправдання ОСОБА_8 є правильним. Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, оскільки судом досліджено та надано оцінку всім доказам сторони обвинувачення, у тому числі й тим, на які вказує в апеляційній скарзі прокурор, що свідчить про всебічний, повний та об`єктивний розгляд всіх обставин провадження в їх сукупності.

Суд прийшов до вірного висновку, що отриманих судом доказів, не достатньо для постановлення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 , а тому його слід виправдати за недоведеністю вчинення ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.
У апеляційній скарзі прокурора не зазначено жодної обставини, що передбачена ст.412 КПК України, яка б свідчила про істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, що перешкодило суду постановити законний та обґрунтований вирок.

З урахуванням встановлених судом фактичних обставин провадження на підставі дослідження наданих доказів, колегія суддів вважає виправдувальний вирок законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим залишає апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора Любомльського відділу Ковельської місцевої прокуратури залишити без задоволення, а вирок Любомльського районного суду Волинської області від 25 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді