Справа № 404/7786/18
Номер провадження 1-кп/404/784/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року Кіровський районний суд м. Кіровограда у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР за № 0000107, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глинськ Світловодського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, який обіймає посаду стрільця 2 відділення 2 патрульного взводу патрульної роти стрілецького батальйону, у військовому званні «солдат», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №211 від 09 вересня 2014 року солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини та поставлено на всі види забезпечення.

Будучи військовослужбовцем Національної гвардії України, солдат ОСОБА_3 , відповідно до ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV (далі Статутів), ст. 1, ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; додержуватись правил військової поведінки; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки; завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили в цілому; не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом ВО Президента України №303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації, тобто з вказаного часу в державі настав особливий період.

У відповідності до нової редакції статті 407 КК України, внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини», опублікованої у журналі Голос України від 04.03.2015 року № 39, - в Україні діє особливий період.

Разом з цим, солдат ОСОБА_3 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді самовільного залишення військової частини без поважних причин, будучи придатним для проходження військової служби, 01 вересня 2015 року вирішив самовільно залишити військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на вчинення самовільного залишення військової частини без поважних причин солдат ОСОБА_3 01 вересня 2015 року самовільно без поважних причин залишив військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза її межами без поважних причин до 19 жовтня 2018 року, проводячи службовий час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

19 жовтня 2018 року солдат ОСОБА_3 самостійно з`явився до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та заявив про вчинене ним кримінальне правопорушення, чим припинив вчинення вказаного злочину.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні злочину визнав повністю та показав суду, що у вересні 2014 року він був прийнятий на військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України на посаду стрільця 2 відділення 2 патрульного взводу патрульної роти стрілецького батальйону. 01 вересня 2015 року він самовільно без поважних причин залишив зазначену військову частину, повернувшись до неї лише 19 жовтня 2018 року.

У вчиненому щиро кається, повністю визнає усі обставини злочину, вказані в його обвинуваченні, просить суворо не карати.

Обвинуваченому ОСОБА_3 та іншим учасникам судового провадження правильно зрозумілі суть обвинувачення та обставини справи. Як показав ОСОБА_3 у судовому засіданні дає покази правдиво та добровільно, оскільки повністю визнає провину у вчиненні кримінального правопорушення. У зв`язку з цим після роз`яснення всім учасникам судового провадження наслідків, передбачених ч. 3 ст. 349 КПК України, та за їх згодою при дослідженні доказів у справі суд обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_3 так як немає жодного сумніву в добросовісності та істинності його позиції, а також усі учасники судового провадження згодні та не оспорюють обставини вчинення кримінального правопорушення та його кваліфікацію, вказані в обвинувальному акті.

Таким чином, обвинувачення, висунуте ОСОБА_3 відповідно до обвинувального акта визнається судом доведеним, воно ніким не оспорюється.

У зв`язку з цим суд, розглядаючи справу в межах висунутого обвинувачення, кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 407 КК України, оскільки він вчинив самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні ОСОБА_3 покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_3 вчинив злочин, віднесений до категорії тяжких.

Як особа ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується позитивно, осудний, на обліках у лікарнях не перебуває, раніше не судимий.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає те, що він щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину та повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.

Із врахуванням всіх обставин справи, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого ОСОБА_3 , суд вважає за необхідне призначити йому покарання у межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі однак, враховуючи те, що ОСОБА_3 раніше не судимий, характеризується позитивно, розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину та повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про можливість його виправлення без відбування покарання і вважає за можливе, застосувавши ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з покладанням на нього обов`язків згідно зі ст. 76 КК України, що відповідатиме тяжкості злочину та особі обвинуваченого, буде необхідним для виправлення останнього та попередження вчинення нових злочинів. Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Згідно зі ст. 76 КК України протягом іспитового строку покласти на засудженого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок може бути подана апеляція до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Кіровський районний суд м. Кіровограда, а обвинуваченим, який тримається під вартою, у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Кіровського районного суду м.Кіровограда ОСОБА_1