УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року

м. Київ
справа № 233/735/18
провадження № 51-479ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Донецького апеляційного суду від 19 листопада 2018 року в межах об`єднаних матеріалів кримінальних проваджень № 001054 та № 0000102 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Кодема Артемівського району Донецької області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК.
Суть питання
За вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 липня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком і остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Донецький апеляційний суд ухвалою від 19 листопада 2018 року залишив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 без змін.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду й призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону прокурор, порушуючи питання про скасування ухвали апеляційного суду, якою вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін, не обґрунтовує, як допущені, на його думку, апеляційним судом порушення вплинули на законність та обґрунтованість постановленого цим судом судового рішення, і чому ці порушення слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційної інстанції згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 412, 419 цього Кодексу.
При цьому прокурор, посилаючись на те, що суд, задовольнивши позовні вимоги потерпілих, повинен був вирішити питання про стягнення із засудженої на користь держави судовий збір в розмірі, передбаченому ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», не обґрунтував, як наведені ним доводи узгоджуються з правовим висновком викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі 187/291/17, згідно з яким при вирішенні у межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого (засудженого), який несе цивільну відповідальність, не допускається, адже таке стягнення суперечить закріпленим у статтях 2, 7, 9 КПК завданням кримінального провадження, засаді законності, не відповідає приписам ч. 5 ст. 128, статей 118, 119, 370 цього Кодексу та істотно порушує гарантоване особі право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог зазначеного провадження, передбачених указаним Кодексом.
Також прокурор не обґрунтував, як відсутність у матеріалах провадження відомостей про вручення потерпілим повідомлення про розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_4 у суді апеляційної інстанції, призвело до таких порушень прав цих потерпілих, що це перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, враховуючи те, що під час судового розгляду у суді першої інстанції 11 із 14 потерпілих заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, всі заявлені потерпілими вимоги були розглянути місцевим судом, а також беручи до уваги, що жоден із потерпілих не оскаржував вирок місцевого суду в суді апеляційної інстанції.
Суд касаційної інстанції відповідно до ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків сім днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3