Ухвала Іменем України
1 березня 2019 року

м. Київ
справа № 461/4964/17

провадження № 51-913ска19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого Шевченко Т.В.,

суддів Стефанів Н.С., Голубицького С.С.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 16 листопада 2018 року про повернення його апеляційної скарги,
встановив:
Постановою Галицького районного суду м. Львова від 16 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України.
Постановою Львівського апеляційного суду від 16 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на зазначену постанову місцевого суду повернуто.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 висуває вимогу про скасування постанови апеляційного суду, якою повернуто його апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування матеріального та процесуального права.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши, наведені у касаційній скарзі доводи та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
ОСОБА_1 оскаржив у касаційному порядку судове рішення, ухвалене судом згідно з законодавством України про адміністративні правопорушення.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України).
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець керувався такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абз. 6 пп. 3.3 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).
У Кодексі України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності може бути оскаржена до апеляційного суду; постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає ( ч.ч. 2, 10 ст. 294 КУпАП).
Таким чином, обмеження права на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції у справах про адміністративні правопорушення, встановлені у статті 294 цього Кодексу, відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.
Враховуючи наведене, оскаржене ОСОБА_1 судове рішення не може бути предметом перегляду в касаційному порядку.
Як зазначалося, КУпАП не містить норми про касаційне оскарження судового рішення у справі про адміністративне правопорушення. В цьому законі також не визначено, як має діяти суд в разі, якщо така скарга до нього надійшла. Тому, в таких випадках задля подолання законодавчої прогалини є можливим застосувати аналогію закону, а саме ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), яка регулює подібні правовідносини.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню у касаційному порядку.
На підставі викладеного, керуючись ст. 129 Конституції України,

ст. 294 КУпАП, п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 16 листопада 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

Т.В. Шевченко Н.С. Стефанів С.С. Голубицький