У Х В А Л А

22.03.2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про зняття арешту з платіжного рахунку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся в суд із заявою, згідно з якою просить зняти арешт з єдиного його платіжного рахунку № НОМЕР_1 у ПАТ «Приватбанк», накладеному приватним виконавцем ОСОБА_4 згідно з виконавчим листом № 308/4673/16-к від 21.08.2018 року, щоб він мав змогу користуватися коштами, які залишаться після відрахувань.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомлено.

Розглянувши вказану заяву та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.09.2017 року (справа № 308/4673/16-к) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Засудженого ОСОБА_3 звільнено від відбування призначеного основного покарання у відповідності до п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Задоволено частково цивільний позов ОСОБА_5 та стягнуто із засудженого ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_5 20801,11 грн. матеріальної шкоди, 80000 грн. моральної шкоди, 7500 грн. витрат на правову допомогу, а всього 100808,61 грн.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 13.02.2018 року постановлено змінити вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.09.2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_3 виключити з кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК України ознаку «експлуатація транспорту». Звільнено ОСОБА_3 від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки на підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році». В решті вирок залишено без змін.

Отже, вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.09.2017 року набрав законної сили 13.02.2018 року.
На підставі зазначеного вироку судом 21.08.2018 року видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 100808,61 грн., який пред`явлено до виконання.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області ОСОБА_4 про розшук майна боржника від 04.10.2018 року (ВП № 57232393), при примусовому виконанні вказаного виконавчого листа, у зв`язку з тим, що боржником ОСОБА_3 рішення не виконано, постановлено оголосити в розшук майно боржника.

З довідки, виданої АК КБ «Приватбанк» від 25.10.2018 року № CL4VIRR523E07TLK вбачається, що ОСОБА_3 у АК КБ «Приватбанк» станом на 25.10.2018 року має рахунок (картка для виплат, валюта рахунку: UAH), на картку зараховується пенсія від Ужгородського ОУПФ України Закарпатської області.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є також виконання судового рішення. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст. 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

В рішенні Європейського суду з прав людини «Горнсбі проти Греції» від 10.03.1997 року (п. 40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 року в справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Частиною 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Захід забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носить у собі тимчасовий характер.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.
У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.
Розділом IX Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
З урахуванням вищевикладеного, оскільки рішення про стягнення коштів згідно з виконавчим листом у справі № 308/4673/16-к від 21.08.2018 року боржником не виконано, а також беручи до уваги, що однією із засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України, суд приходить до переконання, що доводи поданої заяви не містять належного обґрунтування та заявником не надано належним і допустимих доказів, які б надали суду підстави дійти висновку, що необхідність накладення арешту на теперішній час відпала, а відтак у задоволенні заяви слід відмовити.

Разом з тим, суд констатує, що звертаючись із даною заявою ОСОБА_3 просить зняти арешт, однак положеннями КПК України визначено саме скасування арешту майна.

Керуючись ст. ст. 174, 376, 394, 395, 539 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені заяви ОСОБА_3 про зняття арешту з платіжного рахунку відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1