Справа № 446/253/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/146/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 446/253/15-к з участю,
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12
представника потерпілих, адвоката ОСОБА_13
за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 07 червня 2018 року,

встановила:
цим вироком,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним та призначено покарання за: ч.1 ст.115 КК України девять років шість місяців позбавлення волі; ч.2 ст.125 КК України один рік обмеження волі.

На підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнено ОСОБА_7 від покарання за ч.2 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахується з 17 листопада 2014 року.

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання перебування під вартою з моменту затримання 10 листопада 2014 року по 14 листопада 2014 року включно.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 10 листопада 2014 року по 14 листопада 2014 року включно та з 17 листопада 2014 року до 20 червня 2017 року включно у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в рівних частинах у відшкодування матеріальної шкоди 11360,00 грн. та у відшкодування моральної шкоди 600000,00 грн.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Заставу у розмірі 97440 гривень повернуто заставодавцю ОСОБА_15 .

Вирішено питання з речовими доказами.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , 10 листопада 2014 року близько 00 годин 20 хвилин, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння на вулиці Центральна у селі Великосілки Кам`янка-Бузького району Львівської області, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс металевим стержнем один удар по голові ОСОБА_12 , чим спричинив потерпілому тілесне ушкодження у виді забійної рани тім`яної ділянки голови, яке згідно висновку експерта № 2035 від 18 листопада 2014 року відноситься до легкого тілесного ушкодження із короткочасним розладом здоров`я.
Продовжуючи свої дії, ОСОБА_7 10 листопада 2014 року близько 00 годин 25 хвилин, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння на вулиці Центральна у селі Великосілки Кам`янка-Бузького району Львівської області, діючи з непрямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, свідомо допускаючи можливість позбавлення життя потерпілого але байдуже ставлячись до такого наслідку, з метою заподіяння шкоди завдав удар металевим стержнем ОСОБА_16 у ділянку знаходження життєво важливих органів - голову, спричинивши останньому тілесне ушкодження, у виді закритої черепно-мозкової травми, у вигляді травматичної субдуральної гематоми, яка згідно висновку експерта №102/21 від 10.11.2014 року призвела до розвитку набряку-набухання головного мозку, та смерті, тобто умисно вбив ОСОБА_16 .
На даний вирок потерпілими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та захисником ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подано апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі потерпілі просять вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування скарги потерпілі покликаються на те, що суд першої інстанції всупереч вимогам п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України, необґрунтовано не зазначив мотивів вчинення злочинів обвинуваченим, що суттєво впливає на кваліфікацію його дій. На думку потерпілих, дії обвинуваченого слід кваліфікувати за п. 7 ч.2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство з хуліганських мотивів. Зазначають, що показання обвинуваченого щодо вчинення ним злочину у зв`язку з самозахистом є необґрунтованими та спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , висновокм експерта №102/2014 року від 10.12.2014 року.

Захисник ОСОБА_8 у апеляційній скарзі просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_7 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, у виді позбавлення волі на строк 7 років. Зарахувати обвинуваченому у строк покарання строк попереднього ув`язнення до моменту набрання вироком суду законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В мотивах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції описав у вироку, проте не врахував те, що ОСОБА_7 вчинив злочин із непрямим умислом, щиро розкаявся у вчиненому, вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, крім того суд не врахував, що обвинувачений одружений та має на утриманні малолітню дитину, а також здійснює догляд за своїм дідом похилого віку, що перебуває на обліку у місцевому органі соціального захисту. Суд першої інстанції не врахував також і те, що бійка настала внаслідок дій ОСОБА_12 та ОСОБА_19 .

Заслухавши доповідь судді, виступи потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , представника потерпілих, адвоката ОСОБА_13 на підтримання доводів апеляційної скарги потерпілих, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та виступи захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на підтримання апеляційної скарги поданої в інтересах обвинуваченого, думку прокурора ОСОБА_6 про безпідставність апеляційних скарг та залишення вироку суду без зміни, обговоривши наведені доводи, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає до часткового задоволення, апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 слід залишити без задоволення.

Апеляційний суд переглядає судове рішення в межах апеляційних скарг на підставі ч.1 ст. 404 КПК України.
Так висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги потерпілих про скасування вироку суду у зв`язку із не зазначенням, всупереч вимогам п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України, мотивів вчинення злочину, що суттєво вплинуло на кваліфікацію дій обвинуваченого, та необхідність кваліфікувати дії ОСОБА_20 за п. 7 ч.2 ст. 115 КК України, як умисне вбивство з хуліганських мотивів, неправильне визначення умислу, є необґрунтованими.

Судом першої інстанції встановлені фактичні обставини події, а саме те, що під час бійки, в якій приймало участь більше трьох осіб, в тому числі обвинувачений та потерпілий ОСОБА_16 , ОСОБА_7 завдав удар металевим стержнем у голову потерпілого, спричинивши тілесне ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, у вигляді травматичної субдуральної гематоми, умисно вбив ОСОБА_16 .
Визначаючи форму вини обвинуваченого, суд врахував характер його дій, внаслідок яких потерпілого позбавлено життя, обстановку, яка передувала вчиненню злочину, знаряддя злочину, локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку обвинуваченого до та після вчинення злочину.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вбивство ОСОБА_16 вчинено з непрямим умислом, оскільки ОСОБА_7 , в процесі бійки, умисно завдаючи удару металевим стержнем у голову потерпілого, усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав суспільно-небезпечні наслідки таких дій, не конкретизуючи яка саме шкода ним буде заподіяна, допускав можливість будь-якої шкоди, в тому числі і смерті потерпілого.
З врахуванням наведеного колегія суддів вважає надуманими доводи апеляційної скарги потерпілих щодо невідповідності висновку суду фактичним обставинам події, в тому числі і з приводу нанесення обвинуваченим більшої, ніж один, ударів потерпілому.
Суд першої інстанції належним чином дослідив представлені органом обвинувачення докази та прийшов до вірного висновку про відсутність доказів, які б підтверджували заподіяння потерпілому, саме обвинуваченим, тілесних ушкоджень, не пов`язаних з травмою голови, що була причиною смерті потерпілого.
Щодо покликання на необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за п.7 ч.2 ст.115 КК України, оскільки у вироку не вказано мотиву вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів вважає такі надуманими.
Необхідною умовою для кваліфікації дій за п.7 ч.2 ст.115 КК України, є наявність хуліганського мотиву, у відсутності ж такого, дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч.1 ст.115 КК України, як умисне вбивство без обтяжуючих обставин.
Як встановлено судом, обставини події вказують саме на вчинення вбивства без обтяжуючих обставин, під час бійки, мотивом якого є з`ясування особистих стосунків.
Як пояснив в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 , саме він розпочав конфлікт, який в подальшому переріс у бійку. Обвинувачений також вступив у бійку на захист свого товариша, в процесі якої вбив потерпілого, а тому немає жодних підстав стверджувати про хуліганський мотив у його діях.
З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є безпідставною та не підлягає до задоволення.
На підставі аналізу всіх представлених у справі доказів, яким дана належна оцінка відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 та вірно кваліфікував його діяння за ч.2 ст.125, ч.1 ст.115 КК України.

Допущених істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнули б за собою скасування вироку, про що порушуються питання в апеляційній скарзі потерпілих, не встановлено.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про необхідність зміни вироку та пом`якшення покарання, застосування положень ч.5 ст.72 КК України, така підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції виходячи з принципу індивідуалізації покарання, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким злочином, особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, його вік, сімейне становище та матеріальний стан, стан здоров`я, позитивну характеристику.
Обставиною, що пом`якшує покарання є щире каяття, обставиною, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З врахуванням наведених вище обставини, обране судом покарання дев`ять років шість місяців позбавлення волі, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав вважати, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, про що зазначено в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 , і за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, немає. Наведені в скарзі обставини, які додатково характеризують обвинуваченого, не можуть бути підставою для пом`якшення призначеного йому судом покарання.
З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в цій частині необґрунтованою.
Разом з тим колегія суддів вважає за необхідне, з врахуванням положень ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року), додатково зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 21 листопада 2018 року включно, тобто по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В цій частині апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 є обґрунтованою та підлягає до задоволення, а вирок суду зміні.

В цілому ж вирок суду, за виключенням питання застосування положень ч.5 ст.72 КК України, ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:
Апеляційні скарги: захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , задоволити частково, потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 07 червня 2018 року відносно ОСОБА_7 змінити.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року) додатково зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 21 листопада 2018 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4