КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі
головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 19 грудня 2018 року відносно ОСОБА_6 ,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_7 ,
засудженого - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 та замінено йому невідбуту частину покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2014 року у виді обмеження волі строком 01 рік 02 місяці 26 днів більш м`яким, а саме: громадськими роботами строком 240 годин.
Рішення суду мотивовано тим, що засуджений ОСОБА_6 відбув частини строку покарання і своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, прокурор Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Вважає, що висновок суду про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці став шлях виправлення, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_6 має чотири судимості за вчинення умисних злочинів, що свідчить про його стійку злочинну спрямованість.
Посилається на те, що згідно відомостей по заробітній платі протягом 2018 року під час відбування покарання у виправному центрі засуджений ОСОБА_6 працював лише 2 місяці у 2017 році та 4 дні у січні 2018 року. В обґрунтування неможливості залучення його до праці засуджений надав довідку про призначення йому 3 групи інвалідності та програму реабілітації інваліда, згідно якої лікарем встановлено заборону залучення його до тяжкої фізичної праці. При цьому, доказів неможливості надання йому адміністрацією виправного центру роботи відповідно до рекомендацій лікаря засуджений не надав.
Вказує на те, що засуджений зазначав про його неспроможність через фізичний стан працювати в установі виконання покарання. Водночас, клопотав про заміну йому покарання громадськими роботами, що суперечить його доводам про неможливість фізично працювати у виправному центрі ставить під сумнів подальше відбування громадських робіт.
Враховуючи посередню характеристику засудженого, його стійку злочинну спрямованість та епізодичний характер залучення до праці, прокурор вважає необґрунтованим висновок суду про доведеність засудженим своїм ставленням до праці, що він став на шлях виправлення та заслуговує заміни невідбутої частини покарання, яка складає 1 рік 2 місяці 26 днів, на 240 громадських годин.
Засуджений ОСОБА_6 подав заперечення на вказану апеляційну скаргу, та просив залишити її без задоволення як безпідставну та необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора щодо підтримання апеляційної скарги, засудженого ОСОБА_6 та представника ІВЦ №132 , які заперечили проти доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 404 КПК України, переглядає судові рішення суду першої інстанції, в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно положень ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

В силу положень ч. 1, 3, 4 ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Заміна невідбутої частини покарання більш м`якимможлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі.

Таким чином з наведеної норми вбачається, що застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким потребує для цього наявності двох підстав: матеріальної, яка полягає в тому, що засуджена особа, відбуваючи покарання, хоч ще не виправилася, однак уже стала на шлях виправлення, та формальної, яка означає, що для заміни первісно призначеного покарання особа має відбути його певну частину, що диференціюється залежно від ступеня тяжкості злочину, форми вини, належності злочину до категорії корупційних, наявності судимості, а також того факту, що особа раніше умовно-достроково звільнялась від відбування покарання.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року за № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» звернуто увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України. Головною умовою прийняття рішення про заміну невідбутої частини покарання більш мяким є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення. В судовому засіданні слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_6 засуджено вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2014 рокуза ч. 1 ст. 121, ч.2 ст.309, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2016 року зараховано строк відбування покарання з 19 листопада 2014 року по 20грудня 2014 року. Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11серпня 2017 року невідбуту частину покарання замінено на покарання у виді обмеження волі строком 2 роки 8 місяців 7 днів. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області 05жовтня 2017 року зараховано час слідування під вартою до виправного центру з 11 серпня 2017рокупо 14 вересня 2017 року. До Ірпінського виправного центру № 132 засуджений ОСОБА_6 прибув для відбування покарання 14 вересня 2017 року. Виходячи з наведеного станом на час розгляду судом першої інстанції клопотання ОСОБА_6 відбув 1/2 частини строку пом`якшеного покарання.

Згідно характеристики за період перебування в установі ОСОБА_6 не допускав порушення встановлених правил відбування покарання,був працевлаштований на БПК. За сумлінну поведінку та ставлення до праці від адміністрації установи має 1 заохочення. До суспільно - корисної праці відноситься задовільно.
У стосунках із засудженими безконфліктний, підтримує стосунки із засудженими різної спрямованості. По відношенню до працівників адміністрації тактовний та ввічливий.

У суді апеляційної інстанції, ОСОБА_6 на підтвердження своєї позиції щодо законності прийнятого судом рішення надав відповідні докази.

Зокрема, відповідно до висновку медико-соціальної експертної комісії АВ № 1026794 ОСОБА_6 19 вересня 2018 року первинно встановлено третю групу інвалідності від загального захворювання з 16 липня 2018 року та протипоказана важка фізична праця.

Згідно листа начальника ДУ «Ірпінський виправний центр», ОСОБА_6 на його заяву від 26 січня 2019 року запропоновано вакансію днювального відділення СПС згідно трудового договору. Однак, у письмовому поясненні ОСОБА_6 від 05 лютого 2019 року повідомив про неможливість фізично виконувати запропоновану роботу, оскільки вона не відповідає рекомендаціям МСЕК.

Окрім того, з долученої виписки з протоколу №10 від 22 травня 2018 року засідання комісії ДУ «Ірпінський виправний центр» убачається, що комісія вирішила про те, що засуджений ОСОБА_6 довів своє виправлення, тому до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання згідно статті 81 КК України.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора не заслуговують на увагу, оскільки законодавцем не встановлено обов`язкових вимог щодо тривалості та важкості робіт, які необхідно виконати засудженому щоб своїм ставленням до праці довести, що він став на шлях виправлення.

Враховуючи, що заміна невідбутої чвстини покарання більш м`яким застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що поведінка засудженого ОСОБА_6 може слугувати беззаперечним підтвердженням того, що він став на шлях виправлення.

За таких обставин апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 412, 415, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 19 грудня 2018 року про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 та заміну йому невідбутої частини покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2014 року у виді обмеження волі строком 01 рік 02 місяці 26 днів більш м`яким, а саме: громадськими роботами строком 240 годин - без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ ____________ _________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-кп/824/947/2019
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Доповідач ОСОБА_1