Справа № 461/866/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.04.2019 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підгір`я, Золочівського району, Львівської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, із середньою освітою, раніше судимого, останній раз вироком Золочівського районного суду Львівської області від 02.05.2018 року за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 Кримінального кодексу України,

встановив:

ОСОБА_4 , 29.01.2018 року близько 03 години 15 хвилин, перебуваючи поблизу будинку №1, по вул. Кн. Романа у м. Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом ривка, відкрито заволодів сумкою ОСОБА_6 , яка матеріальної цінності для потерпілого не становить, в якій знаходились особисті речі, а саме: ноутбук марки «Асус» чорного кольору, Model: Х541S, вартістю 5 000 гривень, коврик для комп`ютерної мишки вартістю 20 гривень та юсб-провід білого кольору вартістю 100 гривень, чим завдав ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 5 120 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю. Дав покази, які в повній мірі відповідають фабулі обвинувачення та вищенаведеним встановленим судом обставинам. Пояснив, що дійсно 29.01.2018 року умисно викрав в потерпілого ОСОБА_6 вказані в обвинувальному акті предмети, у період часу, у спосіб, за обставин, які зазначені в обвинувальному акті. Вказав, що мотиви і мета вчинення злочину відповідають дійсності. У вчиненому розкаюється і шкодує про вчинене. Просить суворо не карати.

Судом під час судового розгляду створені всі необхідні умови для реалізації сторонами процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що зокрема підтверджується тим, що в жодного з учасників процесу(сторони кримінального провадження) зауважень з цього приводу не виникло.
Безпосередньо дослідивши докази подані під час судового розгляду, як стороною обвинувачення так і стороною захисту, оцінюючи їх в сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого та потерпілого, перевіривши доводи учасників процесу, суд приходить до переконання, що вина обвинуваченого повністю та об`єктивно стверджується наступними дослідженими по справі доказами.

Показами потерпілого ОСОБА_6 даними ним в судовому засіданні про те, що близько 03 години 15 хвилин 29.01.2018 року обвинувачений почав його переслідувати та вихопив у нього сумку з ноутбуком. Він (потерпілий) за ним погнався, то наздогнав обвинуваченого. Коли він побачив обвинуваченого вдруге, сумки у нього вже не було. Обвинувачений заховав сумку за водосточною трубою. В подальшому обвинувачений був затриманий на місці події та доствлений до відділу поліції. Вказав, що впізнає обвинуваченого як особу, яка 29.01.2018 року викрала його майно.

Оцінюючи вищеописані зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази, зокрема показання потерпілого, суд визнає їх належними і допустимими в процесі доказування, оскільки такі знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з пред`явленим обвинуваченням, нічим не спростовані, передбачені як джерела доказування КПК України та зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством, а відтак суд вважає повністю доведеним факт вчинення злочину та винуватість обвинуваченого у вчиненні злочинних дій.

Так, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом (ст. 2 КК України).
Згідно з п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Європейський суд з прав людини у своїх рішення неодноразово зазначав, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
За оцінкою показів потерпілого в цілому, суд встановлює, що останній підтвердив обставини викладені у обвинувальному акті, які доводять причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому злочину. Суд враховує, що під час судового розгляду потерпілий надав показання щодо обставин вчинення злочину під присягою, за участю сторони захисту, тобто з дотриманням принципу змагальності. В ході розгляду справи не встановлено жодної обставини, яка вказує на те, що потерпілий може оговорювати обвинуваченого.
Так, під час оцінки того, чи було провадження в цілому справедливим, суд враховує якість наданих суду доказів, які не дають приводу сумніватися в їх достовірності й точності.
Зважаючи на вищенаведені доводи та мотиви, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_4 доведена поза розумним сумнівом.
Даючи оцінку показанням ОСОБА_4 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і повно відображають обстановку та обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, підстав для самообмови судом не встановлено.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.1 ст.186 КК України, оскільки останній вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Під час судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 після вчинення злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння останнього, особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію порушень, ймовірність вчинення ним нових злочинів, зважено на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд бере до уваги характер та тяжкість вчиненого ним злочину, факт щирого каяття обвинуваченого, який знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи під час допиту обвинуваченого, те, що, злочин вчинено обвинуваченим повторно, корисливий мотив вчинення злочину, спрямований на заволодіння чужим майном, спосіб вчинення злочину, виражений у відкритому викраденні чужого майна. Також суд враховує фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, виховувався в багатодітній сім?ї.

Пом`якшуючою покарання ОСОБА_4 обставиною суд визнає щире каяття.

Обтяжуючих покарання ОСОБА_4 обставин судом не встановлено.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.
Суд приходить до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі, адже така міра покарання сприятиме досягненню справедливого балансу між правами та свободами обвинуваченого та інтересами держави і суспільства, а також буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії.

Встановлено, що вироком Золочівського районного суду Львівської області від 02.05.2018 року ОСОБА_4 засудженого за ч.2 ст.289 КК України до покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Таким чином, на підставі ч.4 ст.70 КК України, ОСОБА_4 слід призначити покарання шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та вироком Золочівського районного суду Львівської області від 02.05.2018 року.

Запобіжний захід обвинуваченому по даній справі не обирався.

Початок строку відбування покарання засудженому рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 17.03.2018 року.

Речові докази по справі ноутбук марки «Асус» чорного кольору, Model: Х541S, коврик для комп`ютерної мишки та юсб-провід білого кольору, сумку для ноутбука сірого кольору повернути потерпілому за належністю.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком тавироком Золочівського районного суду Львівської області від 02.05.2018 року остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 17.03.2018 року.

Речові докази по справі ноутбук марки «Асус» чорного кольору, Model: Х541S, коврик для комп`ютерної мишки та юсб-провід білого кольору, сумку для ноутбука сірого кольору повернути потерпілому за належністю.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1