Номер провадження: 11-сс/813/79/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 28 грудня 2018 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000866 від 26 грудня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 28 грудня 2018 року було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 та до ОСОБА_11 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 09 год. 30 хв. 24 лютого 2019 року без визначення розміру застави.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисник обґрунтувала тим, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, незаконною та не вмотивованою з таких підстав:

- в оскаржуваній ухвалі слідчим суддею не наведена належним чином обґрунтованість підозри, оскільки відсутня відповідна експертиза, яка б підтверджувала причинний зв`язок між діями підозрюваного та наслідками, що настали;

- не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки, на думку захисника, відсутні факти ухилення підозрюваного ОСОБА_11 від явки до слідчого за його викликом, а вчинення нового злочину підозрюваним ОСОБА_11 неможливо через наявність в останнього тілесних ушкоджень, накладення арешту на належний йому автомобіль та вилучення водійського посвідчення;

- прокурором не доведено те, що інші більш м`які запобіжні заходи не можуть запобігти ризикам, зазначеним в клопотанні слідчого;

- при застосуванні запобіжного заходу слідчим суддею не враховані обставини, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_11 , а саме його позитивну характеристику, наявність постійного місця проживання, наявність дружини та трьох неповнолітніх дітей на утриманні та потребу в лікуванні, оскільки внаслідок ДТП ОСОБА_11 також отримав тілесні ушкодження.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_9 , який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, думку прокурорів, які заперечували проти її задоволення та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з цим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя дотримався вищевикладених вимог КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв обґрунтоване та законне судове рішення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України за наступних обставин.

25 грудня 2018 року, приблизно о 23:50 год, у темний час доби, водій ОСОБА_11 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним легковим автомобілем «BMW 320D», реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Польща), здійснював рух по проїзній частині автодороги Т-72 сполученням «м. Білгород-Дністровський КПП «Старокозачче», з боку с.Малога в напрямку с.Південне в Білгород-Дністровському районі Одеської області.

Під час руху по вказаній автодорозі водій ОСОБА_11 не переконався в безпеці свого руху, не обрав безпечну і допустиму швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, свої практичні навички керування транспортними засобами і стан свого здоров`я, не впорався з керуванням свого автомобіля, втратив контроль над його керуванням і допустив його виїзд в некерованому стані, тобто у стані бічного заносу (бічного ковзання), за межі проїзної частини на праве узбіччя, де відбулося перекидання цього автомобіля, в результаті чого пасажирам даного автомобіля ОСОБА_13 і ОСОБА_14 заподіяні тілесні ушкодження, від яких настала їх смерть на місці події.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, які були досліджені в судовому засіданні апеляційного суду, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.12.2018 року, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 26.12.2018 року, протоколом допиту ОСОБА_11 від 27.12.2018 року, довідкою про результати токсикологічного дослідження №4100, іншими матеріалами клопотання в сукупності.

Апеляційний суд вважає, що на етапі досудового розслідування, під час якого до підозрюваного обирався запобіжний захід, цих доказів було достатньо для обґрунтування підозри ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту наведено.

Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.3 ст.286 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та за його вчинення передбачено покарання від п`яти до десяти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Таким чином, згідно з вимогами п.4 ч.2 ст.183 КПК України до ОСОБА_11 може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський суд з прав людини зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину

Апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Вказаний ризик підтверджуються обставинами кримінального провадження, що у відповідності до вимог ст.178 КПК України мають бути враховані при обрані запобіжного заходу.

Так, апеляційний суд бере до уваги, що ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який призвів до загибелі двох людей. Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя та здоров`я визнаються найвищою соціальною цінністю. Вказаний злочин, відповідно до повідомленої підозри, ОСОБА_11 вчинив грубо нехтуючи Правилами дорожнього руху, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (результат токсикологічного дослідження 1,61 проміле). Така безвідповідальна поведінка підозрюваного та його зухвале та легковажне ставлення до виконання та додержання Правил дорожнього руху призвели до загибелі двох людей та взагалі ставить під загрозу життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху.

Викладені обставини свідчать про реальне існування ризику того, що ОСОБА_11 під тяжкістю покарання, що йому загрожує у разі доведеності його вини, може вдатись до спроб переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Апеляційним судом було встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого компетентними органами Республіки Польща, автомобіль «BMW 320D», реєстраційний номер НОМЕР_1 належить KOSTRZEWSKI KAROL, а фактично перебуває у володінні ОСОБА_11 , що не оспорюється сторонами кримінального провадження.

Разом з цим, ОСОБА_11 не визнає свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочину, а посилається на те, що, нібито, не пам`ятає обставини того дня та хто саме керував автомобілем під час дорожньо-транспортної пригоди.

На думку апеляційного суду, така обрана підозрюваним позиція захисту направлена на перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи сторони захисту про необхідність відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необґрунтованими, а слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, який керуючись положеннями п.2 ч.4 ст.183 КК України при застосуванні до ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не визначив розмір застави, оскільки інкримінований йому злочин, передбачений ч.3 ст.286 КК України призвів до загибелі двох людей.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_11 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2018 року, якою було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 та до ОСОБА_11 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 09 год. 30 хв. 24 лютого 2019 року без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеської апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3