Постанова
Іменем України
04 квітня 2019 року

м. Київ
справа № 464/25/14-к
провадження № 51-3722км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
та захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13
(в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги прокурора ОСОБА_14 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, та прокурора ОСОБА_15 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 01 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2016 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верхня Білка Пустомитівського району Львівської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України;
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Грозний Чеченської Республіки Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України;
ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Шахтарська Донецької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України;
ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Сокаля Львівської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України;
ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Рави-Руської Жовківського району Львівської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_5 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України;
ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця с. Побєдинського Грозненського району Чеченської Республіки Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України;
ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця с. Порічного Городоцького району Львівської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_7 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України;
ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженця м. Львова, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_8 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 296 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Сихівського районного суду м. Львова від 01 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2016 року, визнано винуватими і засуджено:
ОСОБА_16 за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 3 ст. 189 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців із конфіскацією майна, належного йому на праві власності, за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією належного на праві власності майна, на підставі ст. 70 КК України ОСОБА_16 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією належного йому на праві власності майна;
ОСОБА_17 за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 3 ст. 189 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна, на підставі ст. 70 КК України ОСОБА_17 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_17 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном 1 рік 6 місяців та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України;
ОСОБА_18 за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 3 ст. 189 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна, на підставі ст. 70 КК України ОСОБА_18 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_18 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном 1 рік 6 місяців та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України;
ОСОБА_19 за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 189 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією належного на праві власності майна, на підставі ст. 70 КК України ОСОБА_19 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією належного на праві власності майна;
ОСОБА_20 за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 3 ст. 189 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією належного на праві власності майна, за ч. 3 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 70 КК України ОСОБА_20 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією належного на праві власності майна;
ОСОБА_21 за ч. 2 ст. 146 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 3 ст. 189 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією належного на праві власності майна, на підставі ст. 70 КК України ОСОБА_21 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців із конфіскацією належного на праві власності майна;
ОСОБА_23 за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_23 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном 1 рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
За цим же вироком визнано невинуватими та виправдано:
ОСОБА_16 за ч. 4 ст. 189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_24 ), за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ), за ч. 4 ст. 187 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_27 );
ОСОБА_17 за ч. 3 ст. 289 КК України (за епізодом щодо потерпілих ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 ), за ч. 4 ст. 189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_24 ), за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ), за ч. 4 ст. 187 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_27 );
ОСОБА_18 за ч. 3 ст. 289 КК України (за епізодом щодо потерпілих ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 ), за ч. 4 ст. 189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_24 ), за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ), за ч. 4 ст. 187 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_27 );
ОСОБА_19 за ч. 4 ст. 189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_24 ), за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України (за епізодом щодо потерпілих ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ), за ч. 4 ст. 187 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_27 );
ОСОБА_20 за ч. 4 ст. 189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_24 ), за ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_25 , ОСОБА_26 );
ОСОБА_21 за ч. 4 ст. 189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_24 ), за ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_25 , ОСОБА_26 );
ОСОБА_23 за ч. 3 ст. 289 КК України (за епізодом щодо потерпілих ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 ), за ч. 4 ст. 296 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_31 );
ОСОБА_22 за ч. 3 ст. 289 КК України (за епізодом щодо потерпілих ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 ).
Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Суд визнав ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 винуватими у вчиненні злочинів за обставин, детально наведених у вироку.
Так, в період часу з 14:40 до 15:40 06 червня 2013 року ОСОБА_16 , перебуваючи на території автокомплексу «Сихівський міст» на вул. Луганській, 10а у м. Львові, із корисливих мотивів, незаконно заволодів автомобілем «BMW X6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зокрема, під час застосування до ОСОБА_32 фізичного насильства, що не було небезпечним для життя та здоров`я, у виді завдання ударів у різні частини тіла останнього, ОСОБА_16 витяг з кишені одягу ОСОБА_32 ключі від вказаного автомобіля, на якому виїхав з гаражного боксу до виїзду з території автокомплексу, а згодом не встановлена слідством особа сіла за кермо цього автомобіля та виїхала з території автокомплексу в невідомому напрямку.

Крім цього, ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та встановлена слідством особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, за попередньою змовою групою осіб вчинили вимагання передачі майна та права на майно потерпілих ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_33 із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, погрозою застосування насильства до близьких родичів потерпілих (вимагання) ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_16 повторно, ОСОБА_20 з погрозою вбивством, та незаконне позбавлення волі потерпілого ОСОБА_25 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань, ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 здійснюване протягом тривалого часу, ОСОБА_20 із застосуванням зброї, за таких обставин.
Так, ОСОБА_17 близько 09:00 15 листопада 2013 року, перебуваючи біля приміщення бару «Почанга», що на вул. Стуса у м. Червонограді Львівської області, попросив свого знайомого, потерпілого ОСОБА_25 , під надуманим приводом відвезти його у м. Раву-Руську Львівської області. Погодившись на пропозицію, ОСОБА_25 на автомобілі марки «Тойота Ленд Крузер Прадо» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належав його матері потерпілій ОСОБА_26 , разом із ОСОБА_17 приїхали у м. Раву-Руську, де ОСОБА_17 під надуманим приводом запропонував ОСОБА_25 заїхати у готель «Арарат» на вул. Проектній, 1 у цьому ж місті. ОСОБА_25 , погодившись на пропозицію, разом з ОСОБА_17 піднялися на другий поверх в один із номерів готелю, де перебували ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , ОСОБА_21 та встановлена слідством особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, які схопили ОСОБА_25 та, погрожуючи йому застосуванням фізичного насильства і вбивством, незаконно його утримуючи в номері, не даючи можливості покинути приміщення та вільно пересуватись по готельному номеру, вимагали в останнього передати їм грошові кошти в сумі 10 тис. євро. Після того, як ОСОБА_25 відмовився передати грошові кошти, ОСОБА_16 та ОСОБА_21 почали завдавати йому удари руками в голову. ОСОБА_20 погрожував ОСОБА_25 застосуванням пістолета, а ОСОБА_21 ножа. Далі під час вимагання заволоділи майном ОСОБА_25 , а саме: окулярами (які належали дружині ОСОБА_25 ОСОБА_33 ) вартістю 1 800 грн; окулярами вартістю 400 грн; чоловічими окулярами «Лакоста» вартістю 1 400 грн; ліхтариком-шокером вартістю 800 грн; чоловічими парфумами «Пако Рабан» вартістю 70 євро (що згідно з курсом НБУ становить 749 грн); сумкою чоловічою «Армані» вартістю 1 400 грн; шкіряним гаманцем «Ретек» вартістю 800 грн; грошовими коштами в сумі 2 500 грн; 200 дол. США, що за курсом НБУ становить 1598 грн; 450 злотими, що за курсом НБУ становить 1 125 грн; 20 євро, що згідно з курсом НБУ становить 214 грн, а також витягнули з кишені куртки ОСОБА_25 два мобільні телефони «Самсунг» та «Айфон 5», водійські права, паспорт громадянина України та закордонний паспорт, видані на прізвище ОСОБА_25 , ключі від квартири та ключі від автомобіля марки «Тойота Ленд Крузер» реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Ці протиправні дії вищевказаних осіб тривали в період часу з 10:00 до 20:00 15 листопада 2013 року та весь цей час ОСОБА_25 незаконно, усупереч своїй волі утримувався в готельному номері, при цьому був позбавлений права та змоги покинути його, а також не мав можливості зв`язатись зі своїми рідними, оскільки був позбавлений засобів зв`язку.
Крім того, близько 13:00 того ж дня ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та встановлена слідством особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, розуміючи, що ОСОБА_25 не погоджується передати їм грошові кошти, розділились на дві групи: ОСОБА_19 спільно із ОСОБА_18 та встановленою слідством особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, поїхали за адресою проживання потерпілої ОСОБА_33 на АДРЕСА_9 , а ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , ОСОБА_21 продовжували вимагати гроші у ОСОБА_25 в приміщенні готелю «Арарат».
Продовжуючи злочинний умисел, близько 14:00 15 листопада 2013 року ОСОБА_19 , ОСОБА_18 та встановлена слідством особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, повторно прибувши за місцем проживання ОСОБА_33 та погрожуючи застосуванням насильства і вбивством ОСОБА_25 , вимагали в останньої передати їм гроші в розмірі 100 тис. дол. США.
ОСОБА_33 , усвідомлюючи, що невиконання нею незаконних вимог може призвести до застосування фізичного насильства до ОСОБА_25 або вбивства останнього, переживаючи за життя та здоров`я останнього, погодилася на незаконну вимогу ОСОБА_19 , ОСОБА_18 та встановленої слідством особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, та передала їм грошові кошти: 1 300 дол. США, що згідно з курсом НБУ становило 10 387 грн; 1 300 євро, що за курсом НБУ становило 13 094 грн; а всього на загальну суму 23 481 грн.
Продовжуючи злочинний умисел, ОСОБА_19 , ОСОБА_18 та встановлена слідством особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, повторно, о 14:49 того самого дня, перебуваючи біля будинку за місцем проживання потерпілої ОСОБА_26 , матері ОСОБА_25 , що на АДРЕСА_9 , попросили товариша ОСОБА_25 зателефонувати до ОСОБА_26 , щоб остання вийшла зі своєї квартири на вулицю. Після цього ОСОБА_19 спільно з ОСОБА_18 та встановленою слідством особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, повідомили ОСОБА_26 , що у її сина є боргові зобов`язання перед ними та, погрожуючи застосуванням насильства і вбивством ОСОБА_25 , пред`явили незаконну вимогу переоформити належний їй автомобіль марки «Тойота Ленд Крузер Прадо» реєстраційний номер НОМЕР_2 на іншу особу.
ОСОБА_26 , переживаючи за життя та здоров`я свого сина ОСОБА_25 , погодилася на незаконну вимогу ОСОБА_19 , ОСОБА_18 та встановленої слідством особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, і цього ж дня в приміщенні нотаріальної контори за адресою: вул. С. Бандери, 4а, м. Червоноград, видала генеральну довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу ОСОБА_34 , відповідно до якої надала ОСОБА_35 , який не був обізнаний про вчинення злочинів, право розпоряджатися її автомобілем марки «Тойота Ленд Крузер Прадо» реєстраційний номер НОМЕР_2 строком на один рік.
Унаслідок вищезазначених дій ОСОБА_25 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, яка проявилась струсом головного мозку, навколо орбітальних гематом з обох боків, садна на внутрішній раковині зліва, забою грудної клітки зліва, що є легкими тілесними ушкодженнями; закритої черепно-мозкової травми також з короткочасним розладом здоров`я.
16 листопада 2013 року під час спроби ОСОБА_36 зняти з реєстрації у МРЕВ ДАІ м. Червонограда автомобіля марки «Тойота Ленд Крузер» реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіль було виявлено та вилучено працівниками міліції та повернуто власнику.
У результаті злочинних дій ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та встановлена слідством особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, заволоділи майном ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_33 на вищевказані суми.
Крім цього, ОСОБА_20 вчинив придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу. А саме, у невстановлений час та за невстановлених обставин придбав вісім пістолетних патронів калібру 9 мм з маркуванням на денцях «S&B 9 мм P.A. Blanc» кустарного (промислового) виготовлення, невідомого виробництва, виготовлених зі значними порушеннями вимог безпеки і належних до категорії боєприпасів, та зберігав такі за місцем проживання у будинку АДРЕСА_10 , які було виявлено та вилучено 10 грудня 2013 року під час обшуку на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 02 жовтня 2013 року. За розмірно-конструктивними характеристиками вказані патрони придатні для здійснення пострілів з пристроїв спеціального призначення калібру 9 мм Р. А., зокрема, для цього придатний і вилучений під час обшуку пістолет «ПМ-РФ» калібру 9 мм Р. А. НОМЕР_3 .

ОСОБА_23 також вчинив придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу. Так, у невстановлений час та за невстановлених обставин він придбав п`ять пістолетних патронів калібру 9 мм Р. А., виготовлених з порушенням вимог безпеки з використанням заводських елементів спорядження гільз шумових патронів калібру 9 мм Р. А., еластичних куль для стрільби та 19 патронів калібру 7,62 мм до автомата Калашникова, які є боєприпасами до військової нарізної вогнепальної зброї, придатними до стрільби, які зберігав за місцем проживання на АДРЕСА_8 . Їх було виявлено та вилучено 21 жовтня 2013 року під час обшуку на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 09 жовтня 2013 року.
Також місцевий суд виправдав: ОСОБА_16 за ч. 4 ст. 189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_24 ), за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ), за ч. 4 ст. 187 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_27 ); ОСОБА_17 за ч. 3 ст. 289 КК України (за епізодом щодо потерпілих ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 ), за ч. 4 ст. 189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_24 ), за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ), за ч. 4 ст. 187 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_27 ); ОСОБА_18 за ч. 3 ст. 289 КК України (за епізодом щодо потерпілих ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 ), за ч. 4 ст. 189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_24 ), за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ), за ч. 4 ст. 187 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_27 ); ОСОБА_19 за ч. 4 ст. 189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_24 ), за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ), за ч. 4 ст. 187 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_27 ); ОСОБА_20 за ч. 4 ст. 189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_24 ), за ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ); ОСОБА_21 за ч. 4 ст. 189 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_24 ), за ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ); ОСОБА_23 за ч. 3 ст. 289 КК України (за епізодом щодо потерпілих ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 ), за ч. 4 ст. 296 КК України (за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_31 ); ОСОБА_22 за ч. 3 ст. 289 КК України (за епізодом щодо потерпілих ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 ).
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_14 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок чого було призначено м`яке покарання, порушує питання про скасування судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції. При цьому, даючи власну оцінку доказам, оспорює законність і обґрунтованість висновків суду про виправдання обвинувачених, а також ставить питання про зміну кримінально-правової кваліфікації дій засуджених за епізодом щодо ОСОБА_25 . Зокрема, як зазначено у скарзі, суд при виправданні всіх засуджених, крім ОСОБА_16 , за епізодом щодо ОСОБА_32 , безпідставно не взяв до уваги результатів аудіо-, відеоконтролю цього потерпілого, відповідно до яких він повідомляв своєму знайомому про участь у вчиненому щодо нього злочині ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_18 та ОСОБА_17 . За епізодом щодо ОСОБА_25 , на переконання прокурора, дії засуджених, направлені на заволодіння майном потерпілого одразу на місці злочину, підлягають кваліфікації за ст. 187 КК України. Державний обвинувач зазначає, що наявні у потерпілого матеріальні цінності співучасники злочину негайно вилучили, безпосередньо застосовуючи насильство та погрожуючи його застосувати, а тому відповідне діяння не охоплюється складом злочину, передбаченого ст. 189 цього Кодексу. Протиправне заволодіння автомобілем ОСОБА_26 , на думку прокурора, необхідно кваліфікувати за ст. 289 КК України, оскільки, всупереч висновкам суду, під час протиправних дій спочатку керував цим автомобілем та приводив його у рух ОСОБА_16 , котрий вилучив ключі від нього у ОСОБА_25 і перемістив транспортний засіб з м. Рави-Руської до м. Червонограда. Крім цього, автор скарги наголошує, що примус засудженими ОСОБА_26 переоформити право на цей автомобіль на третю особу свідчив про їх намір протиправно вилучити предмет злочину із законного володіння власниці і фактично обернути на власну користь, а спосіб незаконного заволодіння транспортним засобом для кваліфікації цього діяння значення не має. За епізодом щодо ОСОБА_27 державний обвинувач вказує на невмотивованість критичної оцінки судом показань потерпілого, котрий підтверджував вчинення засудженими щодо нього вказаних в обвинуваченні дій.
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_15 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що всупереч вимогам ст. 419 КПК України апеляційний суд не здійснив належної перевірки доводів апеляційної скарги державного обвинувача про незаконність і необґрунтованість вироку місцевого суду, зокрема щодо відсутності переконливого мотивування відхилення місцевим судом доказів обвинувачення. Звертає увагу прокурор і на те, що суд не вирішив викладеного у вищевказаній апеляційній скарзі клопотання про повторне дослідження доказів, а натомість послався в ухвалі на відсутність таких клопотань як процесуальних підстав для вчинення відповідних дій.
На касаційні скарги прокурорів засуджений ОСОБА_23 , його захисник ОСОБА_37 , представник потерпілого ОСОБА_31 ОСОБА_38 подали заперечення, в яких наводять доводи щодо законності й обґрунтованості судових рішень, просять залишити їх без зміни, а касаційні скарги без задоволення.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 частково підтримав касаційні скарги, просив скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, а касаційне провадження щодо ОСОБА_21 і ОСОБА_22 закрити.
Захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 заперечували проти задоволення касаційних скарг прокурорів.
Захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення касаційних скарг прокурорів та просив закрити провадження щодо ОСОБА_21 і ОСОБА_22 .
Захисники ОСОБА_9 і ОСОБА_11 заперечували щодо задоволення касаційних скарг, просили скасувати судові рішення щодо ОСОБА_21 та на підставі ст. 440 КПК України закрити кримінальне провадження в цій частині у суді касаційної інстанції.
Захисники ОСОБА_7 і ОСОБА_10 заперечували проти задоволення касаційних скарг, просили закрити провадження щодо ОСОБА_21 , а судові рішення щодо ОСОБА_22 залишити без змін.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Частиною 1 цієї статті передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до положень ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не перевіряє судові рішення в частині неповноти та однобічності судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Однак зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Залишаючи без задоволення апеляційні скарги захисника ОСОБА_39 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_19 , захисника ОСОБА_40 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_20 , обвинувачених ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_16 , прокурорів ОСОБА_15 та ОСОБА_41 , потерпілих ОСОБА_33 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , зокрема і в частині встановлених місцевим судом обставин вчинення злочинів, і в частині виправдання за окремими епізодами, апеляційний суд навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.
При цьому місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що за матеріалами кримінального провадження належними та допустимими доказами не підтверджено, що саме ОСОБА_17 організував об`єднання, яке має ознаки організованої групи, створеної для вчинення одного чи інших злочинів. Правильно зазначено, що стороною обвинувачення жодних доказів організації ОСОБА_17 організованої групи не наведено, не надано також відомостей про координацію ним дій, про зв`язки між учасниками групи, їх домовленості щодо злочинних дій, наявність плану та розподіл функцій.

Обґрунтовано зазначено місцевим судом також те, що стороною обвинувачення не доведено, що група осіб попередньо зорганізувалася для вчинення одного чи кількох злочинів, мала необхідну стійкість, що є визначальною рисою організованої групи, що група була стійкою, тобто стабільною та згуртованою, а особи, які до неї входять, мали єдині наміри щодо вчинення злочинів. Доказів наявності у підсудних вказаних ознак організованої групи судом не здобуто, також на не надано суду доказів щодо ретельної довготривалої підготовки до вчинення злочину чи злочинів суду, як і існування планів щодо подальшої спільної діяльності.

Враховуючи зазначене місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку щодо неможливості засудження осіб за злочини з кваліфікуючою ознакою вчинення злочинів організованою групою.

Щодо епізоду вчинення злочину відносно ОСОБА_32 , то місцевим судом зазначено, що відповідно до показань ОСОБА_32 ключі від автомобіля з його кишені взяв ОСОБА_16 , після чого сів в автомобіль і поїхав. Тобто, судом правильно зроблено висновок про те, що стороною обвинувачення не встановлено та не доведено того, що взяти ключі від автомобіля пропонували, обговорювали чи мали намір інші особи з метою незаконного заволодіння автомобілем та що на це були спрямовані їх дії. Крім того, ОСОБА_42 категорично заперечував участь у конфлікті ОСОБА_22 та ОСОБА_23 і встановленої слідством особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження.
За таких обставин, суд дійшов обґрунтованоговисновку, що кваліфікація дій інших, крім ОСОБА_16 , осіб за ч. 3 ст. 289 КК України є непереконливою, оскільки останні не вчиняли жодних дій, що містять ознаки об`єктивної сторони цього злочину, а питання про зміну обвинувачення, висунення нового обвинувачення стороною обвинувачення не ставилося.

Також судом належним чином мотивовано відсутність такої кваліфікуючої ознаки, як заподіяння великої матеріальної шкоди, чи шкоди в іншому розмірі. При цьому місцевий суд зазначив, що під час досудового слідства та судового розгляду не встановлено, що автомобіль, яким користувався ОСОБА_42 , внаслідок незаконного заволодіння зазнав певних пошкоджень, те, що його стан погіршився і такий потребує відновлення.

Оскільки під час судового розгляду судом не встановлено, що ОСОБА_16 під час вчинення злочину щодо ОСОБА_43 застосовував насильство, що було небезпечним для його життя чи здоров`я, та погрожував застосувати таке насильство, то місцевий суд дійшов слушного висновку, що дії ОСОБА_16 за цим епізодом необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 289 КК України, оскільки ним вчинено незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_23 та ОСОБА_22 за цим епізодом умотивовано виправдано.

Щодо епізода відносно потерпілих ОСОБА_25 , ОСОБА_26 і ОСОБА_33 , то місцевий суд дійшов правильних висновків і:
- перекваліфікував дії ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 та ОСОБА_20 з ч. 4 ст. 189 КК України на ч. 3 ст. 189 КК України, мотивувавши своє рішення тим, що кожним з них вчинено вимагання майна потерпілих ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_33 та права на майно із застосуванням насильства, що було небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_25 , погрозою застосування насильства над ОСОБА_25 як близьким родичем потерпілих ОСОБА_26 та ОСОБА_33 , за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_16 повторно, ОСОБА_20 з погрозою вбивства;
- перекваліфікував дії ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 з ч. 3 ст. 146 КК України на ч. 2 ст. 146 КК України, мотивувавши своє рішення тим, що кожним із них вчинено незаконне позбавлення волі, з корисливого мотиву, за попередньою змовою групою осіб (також з ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , дії яких за цим епізодом органом досудового слідства кваліфіковано правильно), що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань, здійснюване протягом тривалого час.
При цьому під час судового розгляду було встановлено, що зазначені особи під час вимагання утримували ОСОБА_25 в готельному номері з 10 год. до 20 год., останній був позбавлений можливості вільно пересуватися, покинути приміщення та користуватися мобільним телефоном, а також те, що в цей час ОСОБА_25 були заподіяні легкі тілесні ушкодження, у тому числі й з короткочасним розладом здоров`я.
У решті обвинувачення за цим епізодом місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність виправдання підсудних, оскільки майно потерпілого ОСОБА_25 , яке було при ньому, отримане останніми під час вимагання, у зв`язку з чим такі дії додаткової кваліфікації за ст. 187 КК України не потребують та належним чином мотивував свої висновки.
Також суд дійшов висновку про те, що судом не встановлено та органами досудового слідства не надано доказів того, що хтось із підсудних керував автомобілем ОСОБА_26 , а тому суд обґрунтовано зазначив про те, що кваліфікація дій підсудних за ч. 3 ст. 289 КК України не знайшла свого підтвердження.
Крім того, судом наведено мотиви того, чому він дійшов висновку про те, що не знайшло свого підтвердження обвинувачення ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 та ОСОБА_19 по епізоду щодо вимагання майна у ОСОБА_27 . При цьому суд послався на показання самого ОСОБА_27 , листа Державної прикордонної служби України від 10 червня 2015 року.
Вирок місцевого суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 374 КПК України.
Перевіривши вирок в апеляційному порядку за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_39 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_19 , захисника ОСОБА_40 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_20 , обвинувачених ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_16 , прокурорів ОСОБА_15 та ОСОБА_41 , потерпілих ОСОБА_33 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , апеляційний суд надав належну оцінку доводам апеляційних скарг та, навівши підстави прийнятого рішення, обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.

Доводи касаційної скарги прокурора про те, що суд не вирішив клопотання про повторне дослідження доказів, а натомість послався в ухвалі на відсутність таких клопотань, не знайшли свого підтвердження. Так, згідно з журналом судового засідання від 12 травня 2016 року прокурори ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , які були присутні в судовому засіданні, жодних клопотань не заявляли (т. 20 а.с. 41-42).
Ухвала апеляційного суду достатньо вмотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що по всім доводам прокурорів ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , які вони вказали у своїх касаційних скаргах, міститься оцінка у вироку суду першої інстанції. З такими висновками погодився суд апеляційної інстанції, постановляючи ухвалу, та погоджується і суд касаційної інстанції.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, не встановлено.
Враховуючи викладене, касаційні скарги прокурорів не підлягають задоволенню.
Разом з тим, в матеріалах кримінального провадження є копії свідоцтв про смерть ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , а смерть засуджених робить касаційне провадження безпредметним, оскільки застосування до особи, яка померла кримінально-правових наслідків діяння є неможливим, та в поданих касаційних скаргах не ставиться питання про реабілітацію засуджених, то касаційне провадження щодо ОСОБА_21 та ОСОБА_22 підлягає закриттю.
Зазначена позиція узгоджується з правовим висновком, викладеним в ухвалі об`єднаної палати від 16 січня 2019 року (справа № 761/33482/16-к, провадження № 51-4744кмо18).
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд

ухвалив:
Касаційні скарги прокурора ОСОБА_14 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, та прокурора ОСОБА_15 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, залишити без задоволення.
Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 01 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2016 року щодо ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 залишити без зміни.
Касаційне провадження щодо ОСОБА_21 та ОСОБА_22 закрити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3