№ 336/7567/2018
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з неповною середньою освітою (9 класів), неодруженого, непрацюючого, що зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2004 року за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України з застосуванням положень ст. 69 КК України до чотирьох років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням тривалістю в три роки;

- вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.08.2005 року за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України з застосуванням положень ст. 71 КК України до чотирьох років двох місяців позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 22 травня 2007 року умовно-достроково з невідбутим строком в один рік три місяці дванадцять днів;

- вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2009 року за ч. 1 ст. 309 КК України до одного року позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням тривалістю в один рік;

- вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2011 року за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в сумі 850 грн.;

- вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2013 року за ч. 2 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням тривалістю в один рік;

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений, який має судимості за вчинення корисливих злочинів, вчинених різними способами, а також незаконні дії в сфері обігу наркотичних засобів, вчинив злочинне посягання проти чужої власності за таких обставин.

В період часу з 09-00 до 09-30 годин 19 листопада 2018 року обвинувачений, керуючись умислом на крадіжку, з квартири АДРЕСА_2 , де він постійно проживає, таємно викрав належний потерпілій ОСОБА_4 телевізор марки «Samsung» моделі UE40ES7507U в корпусі чорного кольору.

Описаними діями потерпілій спричинено майнову шкоду, вартість якої за висновком судової експертизи становить 9810 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав винуватість у вчиненні таємного заволодіння чужим майном за вказаних в обвинуваченні обставин і дав показання про мотиви і фактичні обставини вчинення кримінально караного діяння.

Пояснив, що вчинив крадіжку, керований бажанням розважитися. Викрадений предмет з допомогою свого приятеля здав в ломбард по АДРЕСА_3 , отримавши за нього 700 грн. Гроші витратив на споживання послуг гральних автоматів.

У вчиненні злочину щиро розкаявся. Пояснив, що повністю усвідомив протиправність вчиненого і жалкує про те, що сталося.

Заявив, що в теперішній час він твердо стоїть на шляху внапередодні офіційного працевлаштування. Крім того, допомагає матері здійснювати прибирання територій, догляд за якими охоплюється її трудовими обов`язками прибиральниці.

Зі згоди учасників кримінального провадження в силу ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази щодо обставин, які ніким не оспорюються, при з`ясуванні обставин справи не досліджувалися, при цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники провадження ці обставини, чи добровільна їх позиція, а також роз`яснив наслідки дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і переконався в правильності усвідомлення ними цих наслідків.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого:

- за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

За змістом роз`яснення п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання. а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Питання звільнення від відбування покарання з випробуванням внормоване статтею 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням наведених положень законодавства при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_5 скоїв злочин середньої тяжкості.

Враховує суд і наявність у обвинуваченого судимостей за вчинення корисливих злочинів, незаконні дії в сфері обігу наркотичних засобів, що характеризують його як особу, схильну до вчинення кримінально караних діянь, та свідчать про певний ступінь його соціальної небезпеки.

Разом з цим суд бере до уваги і зміст обвинувачення, яке утворює один епізод крадіжки, а також ту обставину, що предмет викрадення, вилучений з ломбарду, визнаний речовим доказом і в силу ст. 374 КПК України буде повернений потерпілій за належністю.

Бере до уваги суд і спосіб вчинення зазначеної крадіжки, яка не поєднана із псуванням запорів, пошкодженням майна для досягнення мети доступу до нього, а вчинена шляхом вільного доступу до матеріальних цінностей в житлі, яке є місцем постійного проживання обвинуваченого.

У вчиненому обвинувачений щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи, через повернення потерпілій викраденої речі буде усунено спричинено шкоду.

Перелічені обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Сукупність згаданих пом`якшуючих обставин, відомості про особу винного, який має постійне місце проживання, роботу, хоча й у відсутність офіційного працевлаштування, проживає разом з матір`ю похилого віку, яка клопочеться про застосування до обвинуваченого несуворого покарання, і бере участь в організації її життєдіяльності, що свідчить про достатній рівень його соціалізації, дають суду підстави при призначенні покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції частини статті обвинувачення в мінімальному розмірі, встановленому Загальною частиною КК України, звільнити винну особу від відбування покарання з випробуванням.

Застосування згаданого інституту звільнення від відбування покарання, яке, як зазначено, має бути індивідуальним щодо кожної особи, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання з урахуванням таких міркувань.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з ст. 61 Конституції, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Основного Закону в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у своєму Рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержувати справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Наведені міркування дають суду підстави дійти висновку про недоцільність застосування до обвинуваченого за вироком найбільш суворого заходу примусу, без надання особі можливості виправлення без ізоляції від суспільства.

Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , є рецидив злочинів, тобто наявність судимостей за інші кримінально карані діяння, а також вчинення кримінально караного діяння щодо особи похилого віку.

Визнана речовим доказом викрадена річ підлягає поверненню потерпілій за належністю.

Визнані речовими доказами договори про надання фінансового кредиту під заставу майна, а також відеозапис з камер відеоспостереження, долучені до матеріалів досудового розслідування, належить зберігати з матеріалами досудового розслідування.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.

Відомостей про процесуальні витрати суду не надано.

У відсутність клопотань учасників кримінального провадження щодо застосування до обвинуваченого запобіжного заходу суд вважає за можливе не застосовувати до ОСОБА_5 запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, що передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити покарання у вигляді одного року позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнити, якщо обвинувачений протягом іспитового строку тривалістю в один рік не скоїть нового злочину і виконає покладені на нього в силу ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноваженому органу з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід до обвинуваченого до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Речовий доказ телевізор марки «Samsung» моделі UE40ES7507U в корпусі чорного кольору, що знаходиться на зберіганні в камері схову Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, - повернути потерпілій ОСОБА_4 за належністю.

Речові докази специфікацію до договору про надання фінансового кредиту під заставу майна від 19.11.2018 року, договір про надання фінансового кредиту під заставу майна від 19.11.2018 року, відеозапис з камер відеоспостереження приватного товариства «Місюра і компанія «Ломбард Капітал», які долучені до матеріалів досудового розслідування, - зберігати з матеріалами досудового розслідування.

На вирок суду може бути подана апеляція до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1