Справа № 467/1414/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження № 0000557, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 листопада 2018 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Виноградний Яр Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, на утриманні малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних осіб не має, місце проживання не зареєстроване, фактично проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Суд визнав доведеним, що в кінці серпня 2018 року, точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи неподалік пасовища, розташованого біля с. Благодатне Арбузинського району Миколаївської області, помітивши припнутого чужого бичка, маючи умисел на його таємне викрадення і реалізуючи задумане з метою подальшого продажу та власного збагачення, розуміючи суспільно - небезпечний характер своїх дій та їх караність, діючи з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрав бичка темно червоної масті, відіпнувши його з ланцюга і розпорядившись ним на власний розсуд, а саме : продав його особі, яка займається скупкою великої рогатої худоби, загальною вагою 450 кілограм вартістю 38 грн. 00 коп. за один кілограм живої ваги великої рогатої худоби, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 17 100 грн. 00 коп.

Таких висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України і оцінюючи кожний доказ, з точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, з урахуванням показань обвинуваченого, який в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив обставини його скоєння, зокрема, в частині часу, місця та способу вчинення, а також мети, мотивів та наслідків, що настали.

Зокрема, допитаний в судовому засіданні у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 показав суду, що приблизно в серпні місяці 2018 року, точної дати не пам`ятає, він помітив бичка, який випасався на пасовищі неподалік с. Благодатне Арбузинського району Миколаївської області. Вирішивши викрасти його з метою продажу, він зателефонував особі, яка займається скупкою великої рогатої худоби, дізнавшись номер телефону у сусіда, який тримає худобу. Коли приїхали двоє чоловіків аби купити бичка, він відіпнув його і повів його до автомобіля. Оглянувши тварину, скупник сказав, що її вага приблизно 400 кілограм і дав йому на місці 13 000,00 грн. Погодившись із цим, він допоміг погрузити бичка на причіп, а за отримані на місці кошти віддав борги.
Обвинувачений крім того, пояснив, що він не знав кому саме належить тварина, матеріальну шкоду потерпілій не відшкодував, але такий намір має. Скупникам сказав, що бичок належить йому.
Потерпіла ОСОБА_5 , будучи допитаною згідно правил ст. 353 КПК України, суду показала, що в серпні 2018 року, точної дати не пам`ятає, близько 05 год. 00 хв. ранку, її чоловік вивів двох бичків на пасовище, яке розташоване біля с. Благодатне Арбузинського району Миколаївської області.
Ввечері, коли він пішов забирати їх, то виявив, що одного бичка немає. Тоді чоловік обшукав балку, а наступного дня вона разом з ним шукали бичка за селом.
Бичкові було три роки, а його вага становила близько 550 кілограм.
Свідок ОСОБА_6 , будучи допитаним в судовому засіданні із дотримання правил ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, показав, що він займається скупкою великої рогатої худоби, яку в подальшому здає на м`ясокомбінат у Вінницькій області.
В кінці літа 2018 року, точної дати не пам`ятає, він купував худобу в с. Любоіванівка Арбузинського району Миколаївської області. В цей час до нього подзвонив невідомий чоловік і запропонував купити бичка, на що він погодився і домовились про зустріч біля ставка в с. Благодатне Арбузинського району Миколаївської області.
Коли він приїхав в обумовлене місце, то там знаходились два хлопчаки, які вивели з пасовища бичка темно червоної масті, один з них, той який зараз знаходиться на лаві підсудних, повідомив, що тварина належить його сестрі.
Оскільки він не мав сумнівів, що бичок не їхній, то провів його заміри за допомогою спеціальної таблиці, і з`ясував, що вага тварини 450 кілограм. Він запропонував хлопцеві 14 000,00 грн., які відразу віддав йому на місці.
Наразі бичка здали на м`ясокомбінат.
Тож, ці показання обвинуваченого, потерпілої та свідка, ураховуючи, що вони отримані у передбачений законом спосіб, сприймались судом безпосередньо, є належними оскільки, прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають для нього значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Крім того, судом були досліджені зібрані в ході досудового слідства докази, в яких посвідчені відомості, які мають значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню, правильної кваліфікації дій обвинуваченого та призначення йому покарання у відповідності до засад і положень кримінального закону України.

Зокрема, суд досліджував :

-протокол огляду місця події від 16 листопада 2018 року, складений слідчим СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_7 в присутності двох понятих ;

-протокол пред`явлення особи для впізнання від 18 листопада 2018 року, із якого слідує, що свідок ОСОБА_6 впізнав особу на фото № 3, тобто ОСОБА_4 , за характерними рисами обличчя;

-довідку Відділу агропромислового розвитку Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області за № 538 від 19.11.2018 року, згідно із якою середня вартість одного кілограма живої ваги рогатої худоби (бичка) станом на 16 листопада 2018 року становила 38 грн. 00 коп.

Усі ці докази у їх сукупності, як то, показання обвинуваченого, потерпілої, свідка та досліджені судом документи, підтверджують обставини, регламентовані ст. 91 КПК України, тобто, містять відомості, що підлягають доказуванню , а саме : щодо події кримінального правопорушення (часу, місця, способу) його учинення, винуватості обвинуваченого, форми вини, мотивів і мети, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а так само і обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого і характеризують особу обвинуваченого.

При цьому, будь якого істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, під час здійснення досудового розслідування, а також доказів, що здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не виявлено і сторонами не доведено.
Отже, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, з урахуванням показань обвинуваченого, які за своєю суттю є логічними і послідовними, узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, керуючись законом, оцінюючи докази у їх сукупності та взаємозв`язку, з точки зору належності, допустимості і достатності, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за обставин, доведених перед судом.

Кваліфікуючи дії обвинуваченого, суд враховував роз`яснення, що містяться в пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 06.11.2009 року № 10, відповідно до яких крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

А отже, з огляду на наведене вище, у ракурсі установлених фактичних обставин справи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Вирішуючи питання про обрання міри покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

В аспекті ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд ураховує класифікацію злочинів за ст. 12 КК України, зокрема, що інкримінований ОСОБА_4 злочин відноситься до категорії середньої тяжкості, особливості й обставини його вчинення у даному, конкретному випадку, тобто форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

В той час як обвинувачений раніше не судимий, не працює, не одружений, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, не має місця реєстрації, проживає із сестрою, на обліку в Арбузинському районному комісаріаті не перебуває, скарг від мешканців села на нього не надходило.

При цьому суд не погоджується із твердженням сторони обвинувачення про наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, як щире каяття, оскільки останнє характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Однак, в ході судового розгляду було встановлено, що обвинувачений хоча й попросив вибачення у потерпілої, проте жодних дій, які б свідчили про дійсно щире розкаяння у вчиненому не вчинив, як то, відшкодувати спричинену шкоду, принаймні у розмірі, який сам же вважав за прийнятний, або ж відновити становище, що існувало до вчинення злочину. При цьому, потерпіла запевнила, що в ході досудового розслідування ОСОБА_4 перед нею не вибачався, у той час, як останній супротивного не довів.
Тож, обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, а так само і обставин, що його обтяжують, визначених ст. 67 КК України, суд не установив.

А тому покарання ОСОБА_4 належить призначити у межах санкції ч.1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт.

При цьому суд виходив із наявних у нього дискреційних повноважень щодо призначення покарання і прийшов до висновку, що визначена його міра у даному, конкретному випадку є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень), як ним самою, так й іншими особами.

Приймаючи таке рішення, суд враховував, окрім вищевикладеного, досудову доповідь, складену та долучену до матеріалів кримінального провадження провідним інспектором Братського районного сектора філії Державна установа «Центр пробації» в Миколаївській області, за якою ризик учинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_4 оцінюється як середній.

Як наслідок, визначене судом покарання у виді громадських робіт, з огляду на відсутність передумов для застосування ст.ст. 69, 69-1 КК України, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним) і пропорційним, тк то, таким аби не становити надмірного тягаря для особи.
А тому визначене судом покарання, його вид і розмір, за умови конкуренції інтересів суспільства та особи, яка піддається кримінальному переслідуванню, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного, а також особою винного.
При цьому характер вчиненого кримінального правопорушення та відсутність будь-яких непомірних наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превалювали над принципом поваги до свободи особистості, не дають змогу прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання, аніж визначене судом за результатами розгляду цього кримінального провадження.

Вирішуючи пред`явлений до обвинуваченого цивільний позов, суд виходив, зокрема, із такого.

В судовому засіданні цивільний позивач ОСОБА_5 заявлені нею вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити.

Так, цивільний позивач пояснила суду, ОСОБА_4 заподіяв їй матеріальну шкоду у розмірі 17 100,00 грн., надавши суду відповідні розрахунки, виходячи із установленої слідством ваги належної їй великої рогатої худоби та вартості одного кілограма живої ваги ВРХ станом на момент учинення злочину.

Крім того, у зв`язку із його незаконним діями, як стверджувала ОСОБА_5 , їй було завдано моральної шкоди, зокрема, яка полягала у душевних стражданнях, пов`язаних із фактом незаконного заволодіння її майном, втраті нормального сну через переживання і звичайного ритму життя через вимушені поїздки до місця досудового розслідування.

Просила суд стягнути із ОСОБА_4 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 17 100,00 грн. та 10 000,00 грн. моральної шкоди.

Обвинувачений, у свою чергу, цивільний позов визнав повністю, жодних заперечень щодо нього не виказував.

Прокурор щодо вирішення цивільного позову поклалась на розсуд суду.

Тож, суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані цивільним позивачем доказами з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно із ч.1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 року роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За правилами ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній особі, неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Водночас, згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Отже, саме на цивільному відповідачеві лежить тягар доведення того, що шкоду завдано не з його вини, проте в порушення зазначених положень закону відповідач належними доказами не довів відсутності своєї вини в заподіянні шкоди, апріорі, судом визнано доведеним, що внаслідок дій обвинуваченого потерпілій було спричинено моральну шкоду, що певною мірою спричинило вплив на її повсякденне життя і призвело до тих чи інших обмежень, моральних страждань, пов`язаних із втратою майна.

Тож суд, з урахуванням наданих йому у судовому засіданні сторонами кримінального провадження доказів, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступінь вини заподіювача, в якій грошовій сумі потерпілий вказує та пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.

Поряд з цим, суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень ст. 128 КПК України, та наведених вище норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди для стягнення з відповідача з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав цивільний позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), тяжкості вимушених змін у її життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості й вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого/цивільного відповідача на користь потерпілої/цивільного позивача моральну шкоду в розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

Що ж до заявленого розміру матеріальної шкоди, то суд враховує таке.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).
Частина 2 статті 1166 ЦК України встановлює, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Водночас, згідно ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
При цьому, суд бере до уваги, що розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці (абз. 1 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності»).
Звідси, зважаючи на те, що протиправними діями обвинуваченого потерпілій було завдано матеріальної шкоди, шляхом викрадення майна, що їй належало, у розмірі 17 100,00 грн. (450 кг. Х 38, 00 грн. за один кілограм живої ваги ВРХ), що встановлено судом, з огляду на доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про задоволення вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди у повному обсязі.
У цілому ж, цивільний позов підлягає частковому задоволенню з мотивів, що викладені вище у частині пред`явленої моральної шкоди.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому не обирався та підстав для його обрання на даному етапі немає.

Долю речових доказів та процесуальних витрат суд не вирішує через їх відсутність у цьому кримінальному провадженні.

Тож, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України,

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 150 (сто п`ятдесят ) годин.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 17 100 (сімнадцять тисяч сто) грн. 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

Запобіжний захід не обирати.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1