УХВАЛА
14 листопада 2018 року
м. Київ
Провадження № 13-61зк18
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
перевіривши клопотання засудженої ОСОБА_16 про перегляд на підставі пункту 2 частини 1 статті 400-4 Кримінального процесуального кодексу України 1960 року (далі КПК 1960 року) вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2017 року та ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2015 року ОСОБА_16 засуджено за частиною 4 статті 27, пунктами 6, 11 частини 2 статті 115 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією належного їй майна. Цим же вироком засуджено також ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2017 року вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2015 року щодо ОСОБА_16 змінено, пом`якшено призначене їй покарання до 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Засуджена ОСОБА_16 подала до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (далі Касаційний кримінальний суд, суд касаційної інстанції) касаційну скаргу на рішення судів першої та апеляційної інстанцій. Касаційний кримінальний суд частково задовольнив касаційну скаргу, скасував ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2017 року і своєю ухвалою від 10 жовтня 2018 року справу направив на новий апеляційний розгляд.
Не погодившись із рішеннями судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій, засуджена ОСОБА_16 звернулася до Верховного Суду з клопотанням, в якому просить переглянути ухвалу Касаційного кримінального суду від 10 жовтня 2018 року на підставі пункту 2 частини 1 статті 400-4 КПК 1960 року; скасувати вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2017 року з закриттям кримінальної справи щодо неї і направленням справи щодо інших засуджених на додаткове розслідування.

Засуджена ОСОБА_16 у клопотанні зазначає про обмеження її права на захист у зв`язку з проведенням частини засідань в суді першої інстанції за відсутності одного або двох її адвокатів з трьох; оспорює аргументи, якими суд першої інстанції обґрунтував своє рішення; вказує на відсутність у матеріалах справи звукозаписів засідань в суді першої інстанції.
Касаційний кримінальний суд розглянув аналогічні доводи засудженої ОСОБА_16 , викладені в касаційній скарзі, погодився з окремими з них і своєю ухвалою від 10 жовтня 2018 року скасував ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2017 року, а справу направив на новий апеляційний розгляд.
У клопотанні засудженої ОСОБА_16 йдеться також про те, що суд касаційної інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону: не звернув уваги на порушення процесуального закону, допущені судами першої та апеляційної інстанцій і не скасував рішення цих судів; залишив без уваги її доводи, викладені в касаційній скарзі; ухвалив незаконне рішення про подальше тримання її під вартою.
Перевіривши доводи, наведені у клопотанні, та долучені до нього матеріали, Велика Палата Верховного Суду (далі Велика Палата) вважає, що у відкритті провадження за клопотанням засудженої ОСОБА_16 має бути відмовлено з огляду на наступне.
Розгляд справи у Касаційному кримінальному суді щодо ОСОБА_16 та інших засуджених здійснено за правилами КПК 1960 року.
ОСОБА_16 у клопотанні ставить питання про перегляд ухвали суду касаційної інстанції в порядку виключного провадження за статтею 400-4 КПК 1960 року, яку на момент ухвалення у кримінальній справі вироку та інших судових рішень було виключено з КПК на підставі Закону № 2453-VI від 07 липня 2010 року «Про судоустрій і статус суддів».

Після виключення статті 404-4 з КПК 1960 року підстава, на яку посилається засуджена ОСОБА_16 («неправильне застосування кримінального закону та істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, які істотно вплинули на правильність судового рішення»), не була регламентована у КПК як виключна.Не є вона такою і на момент звернення ОСОБА_16 з клопотанням. Із огляду на це, клопотання не може бути приводом для перегляду судових рішень Верховним Судом за виключною підставою.

Керуючись статтями 400-12, 400-17 КПК 1960 року, частиною 2 статті 464 та пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, пунктом 2 параграфу 3 «Перехідні положення» Розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII Велика Палата Верховного Суду
УХВАЛИЛА:
У відкритті провадження за клопотанням засудженої ОСОБА_16 про перегляд на підставі пункту 2 частини 1 статті 400-4 Кримінального процесуального кодексу України 1960 року вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Харківської області від 22 березня 2017 року та ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідачОСОБА_1
Судді:ОСОБА_2 ОСОБА_9 єв
ОСОБА_3 ОСОБА_10
ОСОБА_4 ОСОБА_11
ОСОБА_5 ОСОБА_12
ОСОБА_6 ОСОБА_13
ОСОБА_7 ОСОБА_14
ОСОБА_8 ОСОБА_15