Справа № 308/3154/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором, про накладення арешту на транспортний засіб - автомобіль марки «ВАЗ» моделі «211440», д.н.з. НОМЕР_1 , -

ВСТАНОВИВ:

З внесеного клопотання та доданих матеріалів вбачається, що СУ ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000042 від 22.02.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України.
Згідно клопотання, в ході досудового розслідування встановлено, що 22.02.2019 близько 14.25 години до подвір`я будинку ОСОБА_4 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на автомобілі марки «ВАЗ» моделі «211440», д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_5 , мешканцем АДРЕСА_2 , під керуванням ОСОБА_6 , приїхав ОСОБА_7 , який разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , почав вимагати у ОСОБА_4 повернення боргу, а саме грошові кошти в сумі 5000 доларів США, а коли останній відмовився, то вказані особи, діючи умисно, з хуліганських мотивів, пошкодили колесо та скло на лівій задній та лівій передній дверцятах автомобіля «Форд Транзіт Конект», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , чим спричинили йому матеріальної шкоди. Після чого, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на автомобілі марки «ВАЗ» моделі «211440», д.н.з. НОМЕР_1 намагалися втекти з місця події, проте були затримані працівниками поліції.

В клопотанні слідчий зазначає, що за постановою слідчого СВ Воловецького ВП Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області від 22.02.2019 автомобіль марки «ВАЗ» моделі «211440», д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на вказаний автомобіль серії НОМЕР_3 визнано речовими доказами, зважаючи на те, що в органу досудового слідства наявні достатні підстави вважати, що вищевказані речі, зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, зокрема даний транспортний засіб використовувався як засіб вчинення злочину, на якому особи приїжджали на місце події, після вчинення протиправних дій намагалися втекти з місця події та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Враховуючи викладене та те, що в органу досудового слідства наявні достатні підстави вважати, що автомобіль марки «ВАЗ» моделі «211440», д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на вказаний автомобіль серії НОМЕР_3 мають значення речових доказів, зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, використовувалися як засоби вчинення злочину, та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, слідчий просить клопотання задовольнити.

Слідчий на розгляд клопотання не з`явився, хоча про час та місце розгляду такого був повідомлений, подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на розгляд клопотання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду такого були повідомлені.

Дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.
Згідно п.7 ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, метою арешту майна є: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Відповідно до ч.3. ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що вилучене майно, відповідає вимогам ст. 98 КПК України, однак у судовому засіданні слідчий не довів, що автомобіль марки «ВАЗ» моделі «211440», д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на вказаний автомобіль серії НОМЕР_3 мають значення речових доказів у кримінальному провадженні.

Таким чином, посилання слідчого у клопотанні на достатність підстав вважати, що вилучене майно є речовими доказами у кримінальному провадженні є необгрунтованим, так як не підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобовязує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

При вирішенні питання про арешт майна, для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Враховуючи вищезазначене, а також наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання, про відсутність підстав для накладення арешту на майно, вказане в клопотанні, щодо якого відсутні достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором, про накладення арешту на транспортний засіб - автомобіль марки «ВАЗ» моделі «211440», д.н.з. НОМЕР_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1