У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2019 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:

головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 27 квітня 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Краматорського міського суду Донецької області від 27 квітня 2018 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді виправних робіт строком на 2 роки з відрахуванням із заробітку засудженого в дохід держави 15 відсотків.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, ОСОБА_5 звільнено від призначеного покарання.
Кримінальне провадження відносно нього закрито.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 , моральну шкоду в розмірі 30000 гривень.
Донецький апеляційний суд ухвалою від 24 жовтня 2018 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишив без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задовольнив, вирок Краматорського міського суду Донецької області від 27 квітня 2018 року змінив та виключив з резолютивної частини вироку рішення про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 . В решті вирок залишив без змін.
За вироком суду, 30 березня 2013 року о 21 годині 30 хвилин ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 знаходились на сходовому майданчику під`їзду, біля квартири АДРЕСА_1 . Перебуваючи у вказаному місці, між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин стався словесний конфлікт після чого у ОСОБА_5 виник злочинний умисел спрямований на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , знаходячись спиною до ОСОБА_6 , схопив своєю правою рукою її за ліву кисть, якою вона утримувала ОСОБА_5 за воріт светра ззаду. Утримуючи таким чином за кисть ОСОБА_6 , ОСОБА_5 викрутив її пальці, коли розвертався обличчям до останньої. Внаслідок умисних, противоправних дій ОСОБА_5 , ОСОБА_6 були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Захисник ОСОБА_4 звернулася до суду з касаційною скаргою, в якій виклала вимогу про скасування вказаних судових рішень і закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Суд, перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджується детально наведеними у вироку доказами, які судом досліджено та яким надано належну оцінку. Так, винуватість ОСОБА_5 підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_6 показаннями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , даними протоколу прийняття заяви від потерпілої про вчинене кримінальне правопорушення, висновком №120 від 01 квітня 2013 року, довідкою з міської лікарні №3 від 30 березня 2013 року, даними протоколів проведення слідчого експерименту, висновком експерта №52/269 від 12 липня 2013 року, даними протоколу огляду місця події від 07 серпня 2013 року, висновком експерта №74/269 від 16 серпня 2013 року, висновком комісійної судово-медичної експертизи №645, висновком комісійної судово-медичної експертизи №24/15.
Доводи захисника про відсутність доведеності наявності прямого умислу в діях ОСОБА_5 були предметом перевірки судом апеляційної інстанції, який визнав їх безпідставними, оскільки було встановлено наявність між потерпілою та засудженим неприязних стосунків, що підтвердили їх показання у судовому засіданні та показання свідків.
Також, доводи ОСОБА_4 про перебуванняОСОБА_5 у стані необхідної оборони, який захищався від нападу з боку ОСОБА_6 , судом апеляційної інстанції були спростовані. Судом першої інстанції було встановлено, що перед тим, як потерпіла схопила ОСОБА_5 за одяг, засуджений застосував фізичне насильство до ОСОБА_10 , яка намагалась перешкодити забрати дитину.

Посилання захисника на те, що суд першої інстанції вийшов за межі висунутого обвинувачення, встановивши обставини заподіяння засудженим тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , також перевірені судом апеляційної інстанції та визнані такими, що не ґрунтуються на законі, оскільки з вироку суду вбачається, що зазначені насильницькі дії не інкримінувались судом засудженому та не потягли відповідальності, а були встановлені судом в ході повного з`ясування обставин. Оцінка таких обставин судом з метою перевірки перебування засудженого у стані необхідної оборони не суперечить вимогам діючого кримінального процесуального законодавства.
Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, перевірив усі доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 , які аналогічні доводам касаційної скарги захисника, та навів відповідні мотиви на їх спростування, з якими колегія суддів погоджується.

Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 27 квітня 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3