Справа № 165/1644/18 Провадження №11-кп/802/49/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.186, ст.395 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06 серпня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нововолинськ Волинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, раніше судимого:

- вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 29.11.2005 року за ч.3 ст.185, ст.69, ст.75 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з іспитовим строком 1 рік;
- вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 05.02.2008 року за ч.1 ст.185, ст.104, ст.75 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з іспитовим строком 1 рік;
- вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 26.12.2008 року за ч.2 ст.345, ч.2 ст.342, ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці;
- вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 17.04.2009 року за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільнений 23.12.2010 року по відбуттю строку покарання;
- вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 17.01.2013 року за ч.2 ст.307, ст.69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. 07.07.2014 року звільнений від відбуття покарання згідно ухвали Сарненського районного суду Рівненської області від 27.06.2014 року на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році»;
- вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 06.02.2015 року за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 18.03.2015 року за ч.3 ст.185, ч.1 ст.395, ч.1 ст.71, ст.72, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 12.04.2018 року звільнено з місць позбавлення волі,
засуджено за:

- ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

- ст.395 КК України та призначено йому покарання у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_7 визначено у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту затримання - 08 червня 2018 року.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередню тримання під вартою.

Речовий доказ золотий ланцюжок вагою 8,79 грам 585 проби, повернуто потерпілій ОСОБА_9 .

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 20 травня 2018 року об 12 год. 30 хв., діючи повторно, з прямим умислом, переслідуючи корисливий мотив, з метою відкритого заволодіння чужим майном, в місті Нововолинську неподалік будинку №42 мікрорайону Шахтарський, застосовуючи насильство, яке не є небезпечне для життя чи здоров`я потерпілого і виразилось в ривку за ланцюжок, що знаходився на шиї ОСОБА_9 внаслідок чого, згідно висновку судово-медичної експертизи №83 від 06.06.2018 року, заподіяв їй тілесне ушкодження осадження шиї на шкірі справа, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, та відкрито викрав, зірвавши з шиї золотий ланцюжок вагою 8,79 г 585 проби, вартістю (з розрахунку 110 грн. за грам) на суму 9669 грн., завдавши потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_7 достовірно знаючи, що відносно нього постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.03.2018 року встановлено адміністративний нагляд строком на 2 (два) роки, з обмеженнями: заборони виходу з будинку (квартири) за місцем проживання з 23 год. до 06 год. наступного дня; заборони відвідувати ресторани, кафе, бари, відділи магазинів, в яких торгують спиртними напоями з метою їх придбання; заборони виїзду в особистих справах за межі міста (району) без дозволу органів поліції; реєстрації в поліції чотири рази на місяць про що свідчить його підпис в постанові про оголошення особі про час і дату реєстрації від 04.05.2018 року, однак з метою ухилення від такого нагляду, діючи умисно, самовільно, без дозволу уповноважених працівників Нововолинського ВП ГУНП у Волинській області, порушив встановлене обмеження адміністративного нагляду, а саме в період з 22 по 27 травня 2018 року самовільно залишив обране ним місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 та адмінтериторію міста Нововолинська і виїхав у зв`язку з чим фактично проживав в реабілітаційному центрі «Ковчег», що розташований за адресою: вул.Центральна, 2, с.Черемошна Воля, Любомльський район, Волинська область, без дозволу органів поліції.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 не оспорюючи доведеності винуватості обвинуваченого та правильності кваліфікації дій, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Вказує, що судом при призначенні покарання не взято до уваги тих обставин, що обвинувачений після вчинення злочину не переховувався від органів слідства, повністю визнав вину у вчиненні злочинів, щиро розкаявся, активно сприяв слідству у їх розкритті, відшкодував потерпілій шкоду та має стійкі соціальні зв`язки. При цьому обставин, що обтяжують його покарання судом встановлено не було. З огляду на це, просить вирок суду першої інстанції змінити, звільнивши обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважає скаргу сторони захисту безпідставною, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого задоволенню не підлягають з таких підстав.
Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та їх кваліфікація є правильною.
При цьому у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінальних правопорушень та його особі внаслідок суворості.
Проте такі твердження сторони захисту до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.
Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Дані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та дані про його особу. При цьому судом наведено переконливі доводи про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд правильно відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обтяжуючих покарання обставин, судом не встановлено.

Крім того, місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченому врахував, що вчинені ним злочини, згідно із ст.12 КК України відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості (ст.395) та тяжких (ч.2 ст.186), дані про його особу, зокрема те, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні корисливі злочини, має не зняту та непогашену в установленому порядку судимість, новий злочин вчинив протягом нетривалого часу після звільнення з місць позбавлення волі, а також його негативну характеристику.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкцій ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі (4 роки) та ст.395 КК України у виді арешту (4 місяці), та на підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Призначене покарання на думку апеляційного суду, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого.

Таким чином, підстав для зміни вироку та звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з мотивів наведених в апеляційній скарзі сторони захисту, апеляційний суд не знаходить.

Усі доводи, сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі і надані під час апеляційного розгляду справи щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та відповідно не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для зміни оскаржуваного вироку, як про це просить апелянт.
Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає законних підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисником обвинуваченого.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06 серпня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді