ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2018 року
справа № 185/366/15-к
провадження № 51-4506км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003235, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , неодноразово судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК), та

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Вежайки Усть-Вимського району Комі РФ, жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої в порядку ст. 89 КК,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК,

за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , а також захисника ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 4 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 4 серпня 2015 року засуджено:
ОСОБА_6 :
- за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років;
- за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного йому майна;
- на підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного йому майна.
ОСОБА_9 :
- за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 11 315 грн та 200 000 грн у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідно.

Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 16 грудня 2015 року залишив вирок щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_9 без зміни.

ОСОБА_6 та ОСОБА_9 визнано винуватими у злочинах, вчинених ними за таких обставин. 20 жовтня 2014 року о 01:00, будучи у стані алкогольного сп`яніння, біля магазину «Мономах» у м. Павлограді Дніпропетровської області вони побачили раніше незнайомих ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , стосовно яких у них виник умисел на вчинення протиправних дій.

ОСОБА_6 , маючи намір на розбійний напад з метою заволодіння майном ОСОБА_11 , поєднаний з насильством, небезпечним для її життя та здоров`я, тримаючи в руках дерев`яний предмет (біту), який вирішив використати як знаряддя злочину, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я, умисно завдав бітою не менше двох ударів по лівій руці та голові ОСОБА_11 , від чого остання впала на землю, і таким чином спричинив тяжкі тілесні ушкодження. Далі ОСОБА_6 оглянув її особисті речі та відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Нокіа 5228» вартістю 345,83 грн, що належав потерпілій ОСОБА_12 і який остання передала ОСОБА_11 .

Крім того, під час скоєння розбійного нападу на ОСОБА_11 . ОСОБА_6 умисно заподіяв потерпілій дерев`яним предметом (бітою) тяжких тілесних ушкоджень, від яких 21 жовтня 2014 року о 15:10 у лікарні настала її смерть.

ОСОБА_9 ,маючи намір на відкрите заволодіння майном ОСОБА_12 шляхом грабежу, діючи умисно із корисних спонукань, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, завдала удару кулаком у ділянку голови потерпілій ОСОБА_12 , від чого остання впала на землю, і таким чином заподіяла їй фізичного болю та тілесних ушкоджень у вигляді садна на передній поверхні правого колінного суглоба. Оглянувши особисті речі ОСОБА_12 , ОСОБА_9 відкрито викрала майно потерпілої, а саме цигарки марки «Бонд» та запальничку, на загальну суму 10,30 грн.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування своїх доводів зазначає, що:
- судовий розгляд проведено однобічно, неповно і необ`єктивно;
- суд першої інстанції брав до уваги тільки докази обвинувачення і відкидав докази захисту, чим позбавив його права на справедливий суд;
- суд відмовляв у задоволенні клопотань, у повторному дослідженні доказів;
- суд не встановив знаряддя злочину;
- висновки судово-медичної експертизи є суперечливими, суд не встановив, в результаті чого отримано тілесні ушкодження під час падіння або від удару.

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_9 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції з огляду на таке:

- суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини провадження, біля магазину відбулася бійка, оскільки потерпіла ОСОБА_12 причепилась до неї та грубила, грабежу не було, потерпіла сама віддала їй цигарки;
- належних доказів її винуватості немає, справу сфальсифіковано, на суд чинився тиск з боку журналістів, активістів, «Правого сектора», й суд, на її думку, вимушений був засудити її без доказів;
- суд порушив вимоги Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), зокрема частини 4, 7 ст. 474 КПК, також на досудовому розслідуванні, під час затримання їй не було надано захисника та не повідомлено про її права;
- при призначенні покарання суд не врахував, що вона є матір`ю малолітнього сина, батьківських прав не позбавлена.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі ОСОБА_9 через суворість, просить скасувати ухвалу та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовує свої доводи тим, що:
- суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини та неправильно кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 186 КК. Так, вона спочатку обернула майно ОСОБА_12 на свою користь, а вже потім між жінками виникла бійка, тобто ОСОБА_9 застосувала насильство лише з метою уникнення затримання, коли вже могла вільно розпоряджатися викраденим майном, тому її дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 186 і ч. 1 ст. 125 КК;
- суд першої інстанції не встановив місця вчинення злочинів, оскільки зі змісту судових рішень убачається, що ОСОБА_6 вчинив розбійний напад біля магазину «Мономах» на вул. Садовніченка в м. Павлограді, а ОСОБА_9 грабіжбіля магазину «Мономах» на вул. Сташкова в м. Павлограді, та відстань між цими вулицями є значною;
- суд першої інстанції недостатньо врахував усі пом`якшуючі обставини, внаслідок чого ОСОБА_9 призначено занадто суворе покарання, а саме те, що вона визнала вину та розкаялась, раніше не судима, цивільний позов не заявлено, ОСОБА_9 проживає у багатодітній сім`ї та допомагає матері доглядати за неповнолітніми дітьми;
- суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином зазначені в апеляційній скарзі захисника доводи і належним чином не мотивував свого рішення про залишення вироку без зміни.

Позиції учасників судового провадження
Від учасників процесу заперечень на касаційні скарги не надходило.

У судовому засіданні:
- засуджений та захисники надали пояснення та підтримали вимоги касаційних скарг;
- прокурор просила залишити судові рішення без зміни, а касаційні скарги без задоволення.

Мотиви Суду
У касаційних скаргах порушується питання про перевірку судових рішень у касаційному порядку у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Проте зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК не можуть бути підставою для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку. Крім того, згідно з вимогами ст. 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

З урахуванням зазначеного суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доводам касаційної скарги в частині оцінки доказів, належність і допустимість яких була перевірена судом апеляційної інстанції.
Тому доводи у скаргах щодо переоцінки фактичних обставин кримінального провадження та доводи, що стосуються оцінки доказів (показань обвинувачених та потерпілої, висновків експертиз), необхідності дослідження додаткових доказів не є предметом перевірки касаційним судом.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їм злочинів ґрунтується на сукупності доказів, досліджених судом.
Обвинувачена ОСОБА_9 у суді не заперечувала, що після вживання спиртних напоїв гуляла з ОСОБА_6 біля магазину «Мономах», бачила потерпілих і у неї виникла сварка з потерпілою ОСОБА_12 , під час якої вона вдарила ОСОБА_12 долонею по обличчю, після чого потерпіла сама віддала їй цигарки. Крім того, ОСОБА_9 показала, що ОСОБА_6 підбігав до неї, запитував про сварку з ОСОБА_12 , також після цього ОСОБА_6 у центрі м. Павлограда з кимось розмовляв з приводу продажу мобільного телефону.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що незважаючи на те, що обвинувачена ОСОБА_9 намагалась перекласти вину з себе на потерпілу та на знак солідарності не давала пояснення стосовно дій обвинуваченого ОСОБА_6 , її свідчення про основні події та обставини злочинів у повній мірі відповідали іншим доказам кримінального провадження.
Потерпіла ОСОБА_12 у суді підтвердила обставини вчинених щодо неї та ОСОБА_11 злочинів. Її показання суд визнав логічними і послідовними.
Як зазначив у своїх показаннях свідок ОСОБА_13 , у жовтні місяці 2014 року він особисто бачив, як на відстані близько одного метра від його машини ОСОБА_6 , наздогнавши ОСОБА_11 почав завдавати їй удари з такою силою, що у неї з легень виходило повітря. Після цього, під час надання потерпілій ОСОБА_11 допомоги вона йому повідомила, що її хтось вдарив ззаду палкою.

Як повідомив свідок ОСОБА_14 , восени 2014 року він підвозив ОСОБА_6 з ОСОБА_9 , котрі йому демонстрували біту довжиною 40 см та пропонували придбати мобільний телефон.
Суд першої інстанції встановив, що ці їх показання узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_16 та об`єктивно підтверджуються даними протоколів пред`явлення особи для впізнання, згідно з якими ОСОБА_12 впізнала ОСОБА_9 , як особу, яка скоїла стосовно неїграбіж, а ОСОБА_13 засудженого ОСОБА_6 , як чоловіка, котрий побив ОСОБА_11 ; даними висновку експерта щодо характеру заподіяних ОСОБА_12 тілесних ушкоджень; даними довідки приймального відділення КЗ «ПМЛ № 4» Дніпропетровської ради, протоколу огляду трупа і висновку експерта, відповідно до яких потерпіла ОСОБА_11 була доставлена в лікарню з діагнозом відкрита черепно-мозкова травма, яка утворилася внаслідок дії тупих предметів і перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю останньої, а також даними протоколів огляду місця події, проведення слідчих експериментів та висновків товарознавчих експертиз тощо.

Вищевказані докази ретельно досліджені судом першої інстанції та визнані достатніми й допустимими доказами, які у своїй сукупності доводять висунуте ОСОБА_6 та ОСОБА_9 обвинувачення. Інших доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_9 і не були б враховані судом, матеріали провадження не містять.Підстав вважати, що потерпіла або свідки обмовили засуджених у вчиненні цих злочинів, немає.
Доводи засудженої та її захисника про те, що ОСОБА_9 спочатку заволоділа майном потерпілої ОСОБА_12 , а лише потім між ними виникла бійка, були обґрунтовано спростовані наведеними вище доказами у своїй сукупності і взаємозв`язку, зокрема показаннями самої засудженої ОСОБА_9 та поясненнями потерпілої ОСОБА_12 , а також даними висновків судово-медичних експертиз і протоколів проведення інших слідчих дій.

Крім того, усупереч доводам касаційних скарг засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , суди першої та апеляційної інстанцій ретельно перевірили, чи правильно встановлено органами досудового слідства місце події злочинів, та на підставі пояснень потерпілої ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_13 , а також за схемою та ксерокопією карти ділянки, на якій були вчинено розбій стосовно ОСОБА_11 та грабіж стосовно ОСОБА_12 , усунули будь-які суперечності щодо обставин, які підлягають доказуванню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК.
Отже, наведене свідчить, що суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК, а ОСОБА_9 ч. 2 ст. 186 КК, і правильно кваліфікував їхні дії за наведеними нормами закону України про кримінальну відповідальність.

Доводи у скарзі засудженої про те, що під час досудового розслідування їй не було надано захисника та не повідомлено про її права; не відповідають матеріалам кримінального провадження, з яких убачається, що ОСОБА_9 було затримано 22 жовтня 2014 року, того самого дня ознайомлено з її правами та обов`язками, про що у протоколі є її розпис, та надано захисника ОСОБА_17 (т. 1, а.п. 32-34, 37, 38)

Також суд дотримався вимог статей 10, 21 КПК, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_9 в частині порушення її прав, передбачених частинами 4, 7 статті 474 КПК, не заслуговують на увагу, оскільки остання не зазначила у чому саме полягають такі порушення.
Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особи ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , які раніше притягалися до кримінальної відповідальності, мають незадовільні характеристики, вчинили злочини у стані алкогольного сп`яніння, вини ОСОБА_6 не визнав, а ОСОБА_9 визнала частково, думку потерпілих та відсутність обставин, що пом`якшують покарання.
Що стосується зазначених у касаційних скаргах засудженої ОСОБА_9 та її захисника обставин, які, на їх думку, пом`якшують покарання, а саме сімейний стан та наявність малолітньої дитини, то вони були відомі суду при постановленні вироку, частково спростовані показаннями свідка ОСОБА_18 й отримали належну оцінку, але у своїй сукупності не впливають та не спростовують правильності висновків щодо розміру призначеного засудженій покарання.
Виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, Суд вважає, що призначене ОСОБА_6 та ОСОБА_9 покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження нових злочинів.
Доводи апеляцій сторони захисту, які аналогічні доводам касаційних скарг, належно перевірені апеляційним судом, на них надано змістовні відповіді, ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Даних, які б свідчили, що допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону або неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, не виявлено.
За таких обставин Суд дійшов висновку про те, що відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог касаційних скарг.
Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, п. 15 Перехідних положень цього Кодексу,пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIIІ, Суд
ухвалив:
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 4 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_9 залишити без зміни, касаційні скарги засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3