Справа №592/4444/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/59/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/4444/16-к за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Сум від 17 квітня 2018 року, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК раніше не судимий

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданих апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_12 , не оспорюючи кваліфікацію злочину та викладені у вироку фактичні обставини, вважає, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_10 суворе покарання, оскільки він раніше не судимий та не притягувався до жодної іншої відповідальності, позитивно характеризується, попросив вибачення у потерпілого та надавав всіляку допомогу. Також зазначає, що злочин є неумисним та вчинений із необережності, а обвинувачений розкаявся та надав правдиві показання в суді. Крім того, вказує, що після проведення повторного автоматизованого розподілу кримінального провадження судовий розгляд був призначений без проведення підготовчого судового засідання, у зв`язку з чим просить скасувати вирок суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції;

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 також просить скасувати вирок суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції з тих підстав, що після проведення повторного автоматизованого розподілу головуючий прийняв судову справу до свого провадження та, не провівши підготовче судове засідання, відразу призначив судовий розгляд, внаслідок чого були суттєво порушені права сторін кримінального провадження.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 17.04.2018 ОСОБА_10 визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК і йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців без позбавлення права керувати транспортними засобами. Стягнуто: з ОСОБА_10 на користь Головного фінансового управління Сумської обласної державної адміністрації 1810,24 грн. витрат на лікування потерпілого, на користь ОСОБА_14 62450 грн. на відшкодування моральної шкоди та на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта у розмірі 11878,72 грн.; з ПрАТ СК «Україна» на користь ОСОБА_14 на відшкодування моральної шкоди 2550 грн.

Відповідно до вироку суду, 25.08.2015 близько 06 год. 08 хв. ОСОБА_10 , рухаючись у стані алкогольного сп`яніння на автомобілі «Samand LХ» р.н. НОМЕР_1 по вул. Ковпака зі сторони вул. Чернігівська у напрямку пр-ту Курського в м. Суми, поблизу буд. № 59/4 знехтував безпекою дорожнього руху, перевищив дозволену швидкість руху і не врахував дорожню обстановку, що призвело до виїзду лівим боком автомобіля за межі проїжджої частини на праве узбіччя з одночасним зіткненням із бардюрним каменем та послідуючим зіткненням з металевою огорожею, подальшим перекиданням та зіткненням із бетонною огорожею у кінцевому положенні автомобіля. Внаслідок зіткнень з елементами проїжджої частини та узбіччя ОСОБА_10 залишився в салоні автомобіля, а пасажир ОСОБА_14 вилетів з салону автомобіля під час неодноразового його обертання та отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , які підтримали апеляційні скарги, просили скасувати вирок суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, доводи прокурора ОСОБА_9 , яка заперечила проти апеляційних скарг, просила вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вказані вище апеляційні скарги як захисника, так і прокурора задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційних скаргах захисника та прокурора не оскаржуються.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_11 про суворість призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, положеннями ст.ст.50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Зазначені загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Згідно ст.414 КПК невідповідним ступеню злочину та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого злочину, у значенні ст.414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст.12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного злочину, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст.414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції, дотримуючись вимог кримінального закону, врахував як ступінь тяжкості вчиненого останнім злочину, який згідно ст.12 КК є тяжким злочином, так і обставини, які його обтяжують, зокрема вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Обставин, які пом`якшують покарання, судом першої інстанції не встановлено. Також враховані і дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий та негативно характеризується.

Не може колегія суддів залишити поза увагою й ту обставину, що ОСОБА_10 керував транспортним засобом, вже будучи позбавленим відповідного права у 2014 році за керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння.

Взявши до уваги усі зазначені обставини, в тому числі й ті, на які посилаються захисник у апеляційній скарзі, особу винного, його відношення до вчиненого, суд першої інстанції прийшов цілком обґрунтованого висновку про можливість призначення покарання у виді позбавлення волі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що саме таке покарання буде відповідати тяжкості злочину, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Переконливих аргументів, які б свідчили про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого і були б безумовними підставами для зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений попросив вибачення у потерпілого, надавав всіляку допомогу та розкаявся, не можуть бути взятими, оскільки такі обставини не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даного кримінального провадження.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_10 надав правдиві показання в суді першої інстанції з огляду на вказані вище обставини, на думку колегії суддів, істотно не впливає на визначення виду і розміру покарання та повинна враховуватися у сукупності з усіма іншими обставинами провадження, з якими кримінальний закон пов`язує призначення кримінального покарання.

Будь-яких законних підстав для призначення ОСОБА_10 покарання із застосуванням положень ст.69 КК, а саме призначення йому основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.286 КК, або ж переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції цієї норми закону, колегією суддів не встановлено, оскільки у кримінальному провадженні відсутні жодні пом`якшуючі покарання обставини, які з урахуванням особи винного та інших обставин кримінального провадження, істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.

Таким чином, враховуючи вказані вище обставини кримінального провадження та вимоги ст.65 КК, колегія суддів вважає, що при визначенні обвинуваченому виду та розміру покарання, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в повній мірі врахував ст.ст.65 і 67 КК, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів, тому призначене покарання відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчиненого діяння, є справедливим за своїм видом і розміром, а також необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_10 і попередження нових злочинів.

Є необгрунтованими та не підлягають задоволенню також і доводи апеляційних скарг захисника та прокурора про істотне порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, яке полягало в тому, що після проведення повторного автоматизованого розподілу головуючий-суддя прийняв судову справу до свого провадження та не провівши підготовче судове засідання відразу призначив судовий розгляд.

Так, відповідно до ч.1 ст.319 КПК, судовий розгляд у кримінальному провадженні повинен бути проведений в одному складі суддів. У разі якщо суддя позбавлений можливості брати участь у судовому засіданні, він має бути замінений іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому ч.3 ст.35 цього Кодексу. Після заміни судді судовий розгляд розпочинається спочатку, крім випадків, передбачених ч.2 ст.319 та ст.320 КПК.

У відповідності до п.24 ч.1 ст.3 КПК, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.

Таким чином, законодавцем визначено, що у разі заміни судді, розгляд кримінального провадження розпочинається саме зі стадії судового розгляду, а не з підготовчого судового засідання, оскільки вони є окремими стадіями судового провадження, положення щодо яких визначені в КПК окремими главами.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що його розгляд в суді першої інстанції спочатку здійснював суд у складі головуючої-судді ОСОБА_15 , а потім і головуючого-судді ОСОБА_16 . При цьому було проведено підготовче судове засідання та призначений судовий розгляд, який з огляду на положення до ст.347 КПК так і не розпочався. Після проведення 10.10.2016 повторного автоматизованого розподілу судова справа була передана у провадження судді цього суду ОСОБА_1 , який і здійснив подальший судовий розгляд та ухвалив обвинувальний вирок.

Враховуючи вказані вимоги кримінального процесуального закону, а також те, що судовий розгляд у кримінальному провадженні вже був призначений, то після заміни судді підготовче судове засідання не повинно було проводитись.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для скасування вироку суду, як про це поставлене питання в апеляційних скаргах захисником та прокурором, оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а самі апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Сум від 17 квітня 2018 року відносно ОСОБА_17 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .,