ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/281/18 Справа № 183/2727/16 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001169 за апеляційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2018 року, щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлівка Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 31.08.2016 року вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2016 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Новомосковського міськрайонного центру зайнятості Дніпропетровської області суму у розмірі 5 922 гривні 53 копійки в рахунок відшкодування майнової шкоди.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_6 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, за таких обставин.
14 листопада 2013 року приблизно об 11 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні Новомосковського міськрайонного центру зайнятості населення (далі Новомосковський МРЦЗ), розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, пл. Перемоги, буд. 8, звернувся до керівника Новомосковського МРЦЗ з письмовою заявою про надання йому статусу безробітного у зв`язку із відсутністю роботи, а отже і заробітку, та інших передбачених законодавством доходів як джерела існування. При написанні заяви про присвоєння статусу безробітного ОСОБА_6 був ознайомлений зі своїми правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
Після подання зазначеної заяви ОСОБА_6 згідно наказу директора Новомосковського міськрайонного центру зайнятості № НТ 131114 від 14 листопада 2013 року присвоєно статус безробітного, а згідно наказу № НТ 131121 від 21 листопада 2013 року призначено допомогу по безробіттю відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
01 квітня 2014 року ОСОБА_6 знятий з обліку як безробітний та наказом директора Новомосковського міськрайонного центру зайнятості № НТ 140401 від 01 квітня 2014 року йому припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з працевлаштуванням за наймом на умовах трудового договору (контракту) відповідно до абзацу 3, 2, пп.1 п.37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 07 листопада 2014 року приблизно о 09 годині 30 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні Новомосковського міськрайонного центру зайнятості населення, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, пл. Перемоги, буд. 8, вдруге звернувся до керівника Новомосковського МРЦЗ з письмовою заявою про надання йому статусу безробітного у зв`язку із відсутністю роботи, а отже і заробітку, та інших передбачених законодавством доходів як джерела існування. При написанні заяви про присвоєння статусу безробітного ОСОБА_6 був ознайомлений зі своїми правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
Після подання зазначеної заяви ОСОБА_6 згідно наказу директора Новомосковського міськрайонного центру зайнятості № НТ 141107 від 07 листопада 2014 року присвоєно статус безробітного, а згідно наказу № НТ 141114 від 14 листопада 2014 року призначено допомогу по безробіттю відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
26 лютого 2015 року ОСОБА_6 знятий з обліку як безробітний та наказом директора Новомосковського міськрайонного міського центру зайнятості № НТ 150226 від 26 лютого 2015 року йому припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з самостійним працевлаштуванням відповідно до абзацу 3, 2, пп.1 п.37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198.
Відповідно до акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 30 грудня 2015 року, в ході проведення звірки даних Новомосковського міськрайонного центру зайнятості з даними Державної податкової служби щодо обґрунтованості призначення та виплати матеріального забезпечення по безробіттю виявлено розбіжності щодо безробітного ОСОБА_6 , який відповідно до даних звірки перебуваючи на обліку в центрі занятості у період з 14 листопада 2013 року по 01 квітня 2014 року, і у період з 07 листопада 2014 року по 26 лютого 2015 року перебував на денній формі навчання за державним замовленням у Перещепинському професійному ліцеї та отримував стипендію.
Таким чином, 14 листопада 2013 року та 07 листопада 2014 року ОСОБА_6 , діючи умисно та з корисливих мотивів, маючи умисел на безпідставне заволодіння грошовими коштами Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, розпорядником яких відповідно до ст. 12 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» являються органи державної служби зайнятості, офіційно навчаючись на денній формі навчання за державним замовленням у Перещепинському професійному ліцеї, отримуючи стипендію, подав письмові заяви про надання йому статусу безробітного у зв`язку із відсутністю роботи, а отже заробітку та інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, до Новомосковського міськрайонного центру зайнятості, не повідомивши належним чином спеціаліста Новомосковського міськрайонного центру зайнятості, що він не може отримувати статус безробітного, так як це передбачено п.п. 8 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198, ч.2 ст.6 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, та ч.1ст.43 Закону України Про зайнятість населення, тобто умисно приховав відомості щодо свого навчання та у період з 14 листопада 2013 року по 01 квітня 2014 року, і у період з 07 листопада 2014 року по 26 лютого 2015 року безпідставно отримував допомогу на випадок безробіття, таким чином протиправно заволодів та розпорядився на власний розсуд грошовими коштами Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття у сумі 5 922 гривень 53 копійок, чим завдав матеріальну шкоду Фонду на зазначену суму.
Не погоджуючись з вказаним вироком заступник прокурора Дніпропетровської області подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.08.2016 року виконувати самостійно.
В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор зазначає, що згідно з роз`ясненнями, які місяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, у разі, коли особа, яку за попереднім вироком було звільнено від відбування покарання з випробуванням, до постановлення вироку в першій справі вчинила інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається.
Як вбачається із оскаржуваного вироку, ОСОБА_6 засуджено вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.08.2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України 2 роки іспитового терміну. Злочин, за який засуджено ОСОБА_6 вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.06.2018 року до реальної міри покарання у виді громадських робіт, він вчинив у період з 14.11.2013 року по 01.04.2014 року, і у період з 07.11.2014 року по 26.02.2015 року, тобто до постановлення вироку у першій справі.
Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_6 , застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України і шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.08.2016 року, остаточно визначив останньому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків відповідно до ст. 76 КК України, що призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив колегію суддів задовольнити її в повному обсязі, за наслідками розгляду вирок в частині призначеного покарання ОСОБА_6 скасувати, та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин. Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.08.2016 року виконувати самостійно. В іншій частині вирок залишити без змін.
Обвинувачений в судовому засіданні при апеляційному розгляді не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, думку обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Судове рішення є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права.
Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє вирок суду в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження подані не були.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини та кваліфікацію кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України, яке вчинив ОСОБА_6 , вказане не оспорюється в апеляційній скарзі.
Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає слушними.
Підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 засуджений вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України 2 роки іспитового терміну. Злочин, за який ОСОБА_6 засуджено вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2018 року до реальної міри покарання у виді громадських робіт, він вчинив у період з 14.11.2013 року по 01.04.2014 року, і у період з 07.11.2014 року по 26.02.2015 року, тобто до постановлення вироку у першій справі.
Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_6 , застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України і шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.08.2016 року, остаточно визначив останньому покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільним ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 2 роки, з покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України, що на думку колегії суддів призвело до неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ст. 70 КК України встановлено порядок призначення покарання за сукупністю злочинів. Зокрема, ч. 4 ст. 70 КК України передбачено, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, - покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті.
Згідно роз`яснень, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», що у разі коли особа, яку за попереднім вироком було звільнено від відбування покарання з випробуванням, до постановлення вироку в першій справі вчинила інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Суд першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_6 не взяв до уваги, що вказаний вирок набрав законної сили та його звернено до виконання.
Виходячи з вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Таким чином, вказаний вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.
Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з вимог ст. ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем мешкання характеризується задовільно, на обліку у лікарів не перебуває, обставиною, що пом`якшує покарання судом правильно визнано щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, - не встановлено.
Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, із виконанням вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2016 року відносно ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України - самостійно.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.06.2018 року підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням судом апеляційної інстанції нового вироку.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 414, 420, 421 ч. 1 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2018 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, в частині призначення покарання скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2016 року відносно ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України виконувати самостійно.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4