Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11березня 2019 року

м. Київ
справа № 201/602/18
провадження № 51-1073ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 08 травня 2018 року та вирок Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року в межах кримінального провадження № 0001324 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кадивка Луганської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, такого, що відповідно до ст. 89 КК судимостей не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.
Встановлені обставини
Вироком Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 08 травня

2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
Вироком Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року частково задоволено апеляційну скаргу представника потерпілого та повністю задоволено апеляційну скаргу прокурора.
Вирок Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 08 травня

2018 року щодо ОСОБА_5 скасовано в частині призначеного покарання.
Призначено ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 5 роківз позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

В іншій частині вирок місцевого суду залишено без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі потерпіла, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині призначеного покарання і призначити ОСОБА_5 нове покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, формально посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, потерпіла у касаційній скарзі

не наводить правового обґрунтування незаконності вироку апеляційного суду відповідно до ст. 414 КПК. Так вона у касаційній скарзі не зазначила, у чому полягає явна несправедливість призначеного ОСОБА_5 основного покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років, та чому це покарання є недостатнім для кари і виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, а основне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років (яке просив призначити в апеляційній скарзі представник потерпілої), відповідно до ч. 2 ст. 50 КК буде сприяти цій меті.
Також у порушення п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК вимоги касаційної скарги потерпілої

не повною мірою узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 436 КПК, якими визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, а також прямо суперечать ч. 1 ст. 437 цього Кодексу, тому що суд касаційної інстанції не має права застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання.
Крім того, усупереч п. 6 ч. 2 ст. 427 КПК потерпіла не долучила до касаційної скарги її копій з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження й усім учасникам судового провадження.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 08 травня 2018 року та вирок Дніпровського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3