ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1078/18 Справа № 205/6974/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2018 року, якою залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання,
За участю сторін:
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 , в режимі відеоконференції, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2018 року залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що ОСОБА_6 раніше був неодноразово судимий за умисні тяжкі і середньої тяжкості злочини, при цьому, належних висновків для себе не зробив, свою правову поведінку і відношення до суспільства не змінював, і маючи незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив нові умисні злочини, за які на даний час і відбуває покарання.
З характеристики на ОСОБА_6 слідує, що за час відбування покарання останній характеризується посередньо, непрацевлаштований в зв`язку з хворобою, за весь період відбування покарання у виді позбавлення волі мав 1 дисциплінарне стягнення, та лише 1 дисциплінарне заохочення.
Суд першої інстанції, оцінюючи у сукупності всі дані, які слугують чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, вважає, що процес виправлення ОСОБА_6 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у вигляді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах без ізоляції від суспільства.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати щодо нього положення ст. 81 КК України.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у застосувані щодо нього положення ст. 81 КК України.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, думку засудженого, який підтримав в повному обсязі доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).
За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 відбуває покарання в ДУ Дніпровська виправна колонія (№89) з 17 липня 2017 року, на даний час відбув більше 2/3 строку покарання.
Згідно характеристики засуджений ОСОБА_6 характеризується посередньо, на теперішній час не працевлаштований, залучається до робіт з благоустрою установи, за активну участь у проведенні ремонту відділення отримав подяку. У відношенні до засуджених не конфліктний, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, але не завжди адекватно реагує на критику на свою адресу. Не завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Не завжди приділяє увагу необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу не приймає. Участі у роботі самодіяльних організацій не приймає, соціально корисну активність в організації їх роботи не проявляє (а.кп. 6).
Згідно довідки про заохочення та стягнення убачається, що на даний період часу ОСОБА_6 має одне заохочення за сумлінне ставлення до праці, та одне стягнення за відсутність в строю під час перевірки, яке застосоване до нього 03 жовтня 2017 року (а.кп. 7).
Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано, та не в повній мірі досліджено матеріали особової справи засудженого є безпідставними. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що процес виправлення ОСОБА_6 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у вигляді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах без ізоляції від суспільства.
Колегія суддів звертає увагу, що поведінка засудженого може свідчити лише про належне дотримання ним умов відбуття покарання, а не про сумлінність його поведінки, тому наявність у засудженого одного заохочення є недостатнім для оцінки ставлення до праці засудженого.
Суд першої інстанції належним чином, вмотивовано та обґрунтовано надав оцінку усім обставинам в їх сукупності і що сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, відсутність непогашених стягнень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, що відповідає матеріалам справи і з чим погоджується колегія суддів.
Таким чином, судовий розгляд зазначеного клопотання було здійснено та проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення і не вбачає підстав для його скасування з викладених в апеляційній скарзі мотивів.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2018 року, якою залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4