ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/118/19 Справа № 191/4737/14-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001392 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2015 року, щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Фрунзе, Синельниківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, освіта неповна середня, не працюючого, не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_9 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі з поміщенням його до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
Вирішено питання речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.
Згідно вироку суду, ОСОБА_6 26 липня 2014 року приблизно о 21 годині 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , з метою протиправного позбавлення життя ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, взяв вдома кухонний ніж, та направився до місця проживання ОСОБА_10 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .
Прибувши на територію зазначеного домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де в цей момент знаходилася потерпіла ОСОБА_10 . Між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 виникла обопільна словесна сварка, по закінченні якої ОСОБА_10 нанесла ОСОБА_6 в область голови декілька ударів сапою, внаслідок чого у ОСОБА_6 згідно висновку експерта № 220 виявлені тілесні пошкодження, які по своєму характеру відносяться до категорії легких.
У подальшому, маючи намір на позбавлення життя, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, та бажаючи настання наслідків свого діяння, ОСОБА_6 витягнув з правої кишені шортів, в яких він був одягнений, ніж, який приніс із собою, та навмисно наніс ним один тичковий колючий удар в область обличчя ОСОБА_10 , після чого, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, у вигляді настання смерті ОСОБА_10 , та реалізуючи свій злочинний намір, наніс останній ще один тичковий колючий удар в ділянку шиї справа, внаслідок чого, потерпіла ОСОБА_10 померла на місці вчинення злочину.
В цей час, ОСОБА_12 (донька ОСОБА_10 ), яка знаходилася в літньому душі, у подвір`ї за адресою: АДРЕСА_2 , вийшла з літнього душу, та побачивши протиправні дії ОСОБА_6 в той момент, коли останній наносив удари ножем потерпілій ОСОБА_10 з метою запобігти протиправні діяння ОСОБА_6 , стала заспокоювати його усними проханнями, але в цей час в ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на протиправне позбавлення життя двох осіб, тобто позбавлення життя ОСОБА_10 та ОСОБА_12 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне позбавлення життя ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , ОСОБА_6 після нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , від яких потерпіла померла на місці події, підійшов до ОСОБА_12 та наніс їй не менше чотирьох ударів ножем в голову спереду, а також в шию спереду, праве плече та зовнішню поверхню правого променево-запястного суглобу, від яких потерпіла ОСОБА_12 померла на місці вчинення злочину.
В апеляціях на вирок:
Обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляції та доповненнях до неї, не оскаржуючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, вважає, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував всі пом`якшувачі обставини по справі, а саме те, що він вважається раніше не судимим щиросердно розкаявся та співпрацював зі слідством, має малолітню дитину, а також вважає, що правопорушення вчинене ним у стані сильного душевного хвилювання. Просить вирок суду змінити та призначити йому більш м`яке покарання.
Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі не погоджуючись з вироком в частині призначеного судом покарання, зазначає, що висновки суду про відсутність повного розкаяння не відповідають дійсності, адже обвинувачений визнав свою вину та готовий нести за це відповідальність. Вважає, що умислу на вбивство у її підзахисного не було, а судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_10 першою нанесла ОСОБА_6 тілесні ушкодження. Крім того, зазначає, що суд належним чином не мотивував призначення довічного позбавлення волі. Просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_6 покарання на певний строк.
Обвинувачений ОСОБА_6 подав уточнену апеляційну скаргу в якій просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування зазначив, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зазначає, що формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, в частині умислу засудженого на вчинення вбивства є суперечливим. Як зазначив суд у вироку, умисел на вбивство двох осіб у обвинуваченого виник під час нанесення ним ударів ножем потерпілій ОСОБА_10 , тобто під час фактичної реалізації умислу на вбивство однієї особи. Однак з такого формулювання обвинувачення не можливо встановити чи обвинувачений керувався єдиним умислом на вбивство двох осіб, чи намір вбити ОСОБА_12 у нього виник після вбивства ОСОБА_10 . Крім того, вирок суду першої інстанції не містить мотиви призначення ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі.
Потерпіла ОСОБА_13 та її представник ОСОБА_14 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, надали до апеляційного суду заяву про розгляд без їх участі, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності потерпілої та її представника, відповідно до вимог ст. 405 КПК.
При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_9 просили апеляційні скарги задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Прокурор ОСОБА_8 при апеляційному розгляді заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Положеннями п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України встановлено, що вирок суду у разі визнання особи винуватою має містити, крім іншого, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався. Оскаржуваний вирок суду за змістом не відповідає сукупності обставин, які суд першої інстанції мав дослідити та дати оцінку для встановлення кваліфікації вчиненого ОСОБА_6 діяння.
Так, від встановлених судом конкретних обставин кримінального провадження, направленості умислу винного та мотиву вчинення кримінального правопорушення залежить правильність юридичної оцінки кримінально караного діяння.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року умисне позбавлення життя двох і більше осіб кваліфікується за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України за умови, що їх убивство охоплювалось єдиним умислом винного.
Дії особи не можуть кваліфікуватися за п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, якщо не доведено, що її умисел був спрямований на позбавлення життя саме двох або більше осіб. У випадках, коли умисне вбивство двох або більше осіб не охоплювалося єдиним наміром винного, вчинене не містить ознак злочину, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України, й може кваліфікуватися за ч.1 ст.115 і п.13 ч.2 ст.115 КК України.
Як зазначив суд першої інстанції у вироку, умисел на вбивство двох осіб у ОСОБА_6 виник під час нанесення ударів ножем потерпілій ОСОБА_10 , тобто під час фактичної реалізації умислу на вбивство однієї особи.
Однак, з такого формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним в частині умислу ОСОБА_6 на вчинення вбивства неможливо встановити чи обвинувачений керувався єдиним умислом на вбивство двох осіб, чи намір вбити ОСОБА_12 у нього виник після вбивства ОСОБА_10 .
З огляду на це, висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, не ґрунтується на формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, що є порушенням вимог ст. 374 КПК України та позбавляє можливості встановити правильність кваліфікації вчиненого діяння.
Не може колегія суддів не звернути увагу і на те, що суд першої інстанції у вироку при призначенні покарання ОСОБА_6 послався на ненадання обвинуваченим медичної допомоги потерпілим та залишення їх в безпорадному стані, враховуючи при цьому, що ОСОБА_6 засуджено за умисне вбивство.
Крім того, при призначенні покарання суд першої інстанції послався на тяжкі наслідки вчинення кримінального правопорушення, зокрема, що в результаті смерті потерпілих ОСОБА_15 , яка перебувала з ними в близьких родинних відносинах, не витримала своїх душевних страждань та вкоротила собі віку шляхом повішення. Проте, як убачається з обвинувального акту, такі наслідки вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 в провину не ставились.
З огляду на це, на думку колегії суддів, оскаржуваний вирок не може залишатися чинним з мотивів відсутності в ньому належної комплексної оцінки змісту висунутого ОСОБА_6 обвинувачення на предмет його доведеності і обґрунтованості.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 370, 374 КПК України при ухваленні вироку відносно ОСОБА_6 , які є істотними в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України, тобто такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому є безумовною підставою для скасування вироку, відповідно до ст.409 КПК України.
Вирішуючи питання про подальший рух кримінального провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного.
Порушення судом першої інстанції вищезазначених засад кримінального провадження не відноситься до передбаченого в ч. 1 ст. 415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Проте, відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.
Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 1, 2, 10, 15 ч. 1 ст. 7 КПК України.
З метою забезпечення належного дотримання під час судового розгляду саме цих загальних засад кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне призначити новий судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_6 у суді першої інстанції.
Оскільки вирок скасовується у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів, згідно положень ч. 2 ст. 415 КПК України, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому не перевіряє доводи обвинуваченого та його захисника щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.
При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, дати належну оцінку доказам з урахуванням позиції сторін з точки зору їх належності, допустимості та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином вмотивоване рішення.
Вирішуючи питання запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційний суд бере до уваги, що з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобіганню ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, які на момент розгляду кримінального провадження в суді не зменшилися, колегія суддів вважає за необхідне продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2015 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Запобіжний захід ОСОБА_6 залишити у вигляді тримання під вартою до проведення судом першої інстанції підготовчого судового засідання, але не більше ніж на 60 днів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4