Справа № 521/4658/19
Номер провадження:1-кс/521/2314/19
У Х В А Л А

25 березня 2019 року м. Одеса
Слідчий суддя Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах особи, в якої було вилучено майно ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_7 , про арешт майна, за матеріалами кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0003647 від 25 жовтня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення ч. 4 ст. 368-3 КК України, слідчий суддя
В С Т А Н О В И В:
З клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що 25 жовтня 2018 року до Малиновського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області звернувся із заявою ОСОБА_8 , з проханням вжити заходи до невстановлених осіб, однієї з компаній, які неправомірно отримують гроші за виготовлення документів.
За даною заявою, 25 жовтня 2018 року, слідчим СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області були внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, які були зареєстровані №0003647 від 25 жовтня 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368-3 КК України (одержання службовою особою юридичної особи приватного права незалежно від організаційно правової форми неправомірної вигоди для себе та третіх осіб, за вчинення дій з використанням наданих їй повноважень в інтересах того хто надає таку вигоду, за попередньою змовою групою осіб).
Для встановлення осіб причетних до вчинення даного злочину, було надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій співробітникам УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області.
Відповідно до рапорту оперуповноваженого УБЗПТЛ ГУНП в Одеській області, ним в ході виконання наданого доручення, було встановлено, що до вчинення даного злочину причетний засновник ТОВ «Міжнародний морський тренажерний центр» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка за попередньою змовою, разом з невстановленими особами, систематично одержує неправомірну вигоду для себе та третіх осіб, за вчинення дій з використанням наданих їй повноважень в інтересах того хто надає таку вигоду.
В ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_5 користується автомобілем марки «Lexus» модель «IS 250», номерні знаки республіки Грузія НОМЕР_1 .
Так, 18 березня 2019 року старшим слідчим Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси, було проведено обшук транспортного засобу марки «Lexus» модель «IS 250» номерні знаки НОМЕР_1 республіки Грузія, що знаходився за адресою: м. Одеса, вул. Краснова, 14-А, біля ресторану «MacDonalds», під час якого було виявлено та вилучено речі та документи, які мають суттєве значення для досудового розслідування.
Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити.
Адвокат ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання.
Вивчивши клопотання та матеріали додані до нього, слідчий суддя вважає, що клопотання необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України ); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України ); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів суду не надано належних доказів, що вилучене майно під час обшуку від 07 листопада 2018 року не мають відношення до предмету доказування по кримінальному провадженню, оскільки є речами загального використання, а їх вилучення можна розцінювати як порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. ст. 31, 32, 33 Конституції України. Крім того, доводи прокурора щодо необхідності накладення арешту на вилучене майно також є непереконливими.

Більш того, на переконання суду, ініціювання органом досудового розслідування питання про накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з Конституцією України та Законом України "Про міжнародні договори і угоди", чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу N 1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі "Броньовський (Broniowski) проти Польші" від 22.06.2004 р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції").

Слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права власника майна.

Керуючись ст. 132, 167, 168, 170, 172, 173, 175 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В:
Клопотання слідчого Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Повернути майно ОСОБА_5 , яке було вилучено під час обшуку 18 березня 2019 року, а саме:
-полімерний файл з копіями документів на ім`я ОСОБА_9 на 6 арк.;
-полімерний файл в якому знаходяться копії документів на ім`я ОСОБА_10 на 10 арк., та грошові кошти в сумі 1800 гривень, з яких 3 купюри номіналом по 500 гривень, серії та номер: МА 5990184, ЗИ 9878172, ВЗ 7617198, 3 купюри номіналом по 100 гривень, серії та номер: УБ 0885140, УЖ 7252477, МЗ 3996729;
-полімерний файл з копіями документів на ім`я ОСОБА_11 на 4 арк., оригіналом послужної книжки моряка на ім`я ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , №04069/2009/24 видана 12.10.2009, посвідченням особи моряка на ім`я ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 № НОМЕР_2 видане 04.01.2012 року;
-полімерний файл з копіями документів на ім`я ОСОБА_9 на 9 арк., фотокартками, копією паспорта на ім`я ОСОБА_12 , та грошовими коштами в сумі 30700 гривень, з яких 61 купюра номіналом по 500 гривень, серії та номер: ЛБ 4778630, СЖ 7539649, СГ 0000686, ФГ 2361123, СБ 7204577, ЛД 6777291, ЛИ 8243087, СЖ 7679558, УГ 8634332, УД 8504973, ЛД 6353243, ЛБ 0297032, ВА 1645580, СГ 2874862, УИ 8651809, ЛД 5897900, ХТ 2694727, ХА 7726206, ХБ 5436588, ВЖ 6118653, ЛЗ 2016456, БР 2792294, УЖ 4050236, ВБ 6423134, ЗГ 8936555, ЗИ 8595682, ВЕ 5049088, УГ 0891089, СД 7103906, ХВ 1234746, ВФ 6391650, ЛИ 3368555, ХА 3527447, ГТ 3626598, ВБ 0225430, ВЕ 5756649, СБ 7629908, ВГ 2843433, ЛА 7517343, ЗЗ 8698983, УИ 7736345, ЗД 3227046, ВБ 3470667, УЗ 4132890, УЗ 0464705, ВД 0743784, СГ 3709610, ВГ 9441637, ВЕ 2534037, УЖ 8307614, БН 6823774, ВА 4082013, ФГ 2897364, ЛВ 3143458, МА 4330564, ЛД 3646853, СЗ 1529812, МВ 6273722, ЛГ 0404633, СГ 7149836, СГ 3966618, та 1 купюра номіналом 200 гривень серія та номер: ЕЗ 2938194;
-полімерний файл з копіями документів на ім`я ОСОБА_13 на 4 арк., та грошовими коштами в сумі 3800 гривень, з яких 7 купюр номіналом по 500 гривень, серії та номер: ФБ 2588284, ВФ 3414662, ЛЗ 8289842, ФЗ 1050494, ФЗ 9979298, ФД 4234185, ФГ 8641738, 1 купюра номіналом 200 гривень, серія та номер: ТВ 9808101, 1 купюра номіналом 100 гривень серія та номер: МР 7583606, та 2 фотокартками;
-мобільний телефон «Iphone» в корпусі сріблясто рожевого кольору, модель А1688 в силіконовому чохлі зі сріблястими вставками;
-акт прийому - передачі частки в статутному капіталі ТОВ «Міжнародний морський тренажерний центр» від 27.12.2018 року на 1 арк.;
-договір купівлі продажу частки в статутному капіталі ТОВ «Міжнародний морський тренажерний центр» на 4 арк.;
-свідоцтво №181 від 15.03.19 на ім`я ОСОБА_14 ;
-свідоцтво №178 від 15.03.19 на ім`я ОСОБА_15 ;
-список співробітників Державної служби морського та річкового транспорту України ( в кольоровій копії) на 5 арк.
Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана, безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1