КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/382/2018 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця с.Холмовка, Бахчисарайського району, Республіки Крим, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України та йому призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 визначено обчислювати з моменту затримання та поміщення до Київського СІЗО.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він, 4.08.2017 приблизно о 21.15 год. керуючи технічно справним автомобілем "Опель Астра" державний номер НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Закревського в м. Києві зі сторони вул. Цвєтаєвої в напрямку вул. Сабурова, в порушення вимог п.п.2.3, 18.1, 4.16 «а» Правил дорожнього руху, не був уважним, не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, позначеним дорожніми знаками 5.35.1-5.35.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра» та продовжив рух, в результаті чого вчинив наїзд на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які переходили проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво.

Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а потерпілому ОСОБА_10 - тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті. Смерть ОСОБА_10 настала від закритої травми грудей з множинними переломами ребер з розвитком шоку.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи висновків суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, доведеності його вини, та кваліфікації його дій, вважає вирок суду не законним та не обґрунтованим у зв`язку із невідповідністю призначеного йому покарання та не врахуванням його особи, просить вирок суду у цій частині змінити, призначивши йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, з випробуванням.

Вважає, що судом 1-ї інстанції не було враховано те, що він повністю визнав вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся, готовий відшкодувати всі завдані збитки, позитивно характеризується за місцем проживання і в силу ст. 89 КК України є раніше не судимий.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 та потеріплого ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який проти неї заперечив, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегією суддів не переглядаються відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, є правильною.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого, то колегія суддів вважає їх необгрунтованими.
Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжуютьпокарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Водночас положення ст. 50 КК України визначають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Згідно з вимогами ст. 75 КК України, якщо суд при призначені покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 зі змінами, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

З матеріалів кримінального провадження та змісту вироку вбачається, що призначаючи ОСОБА_6 основне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, без застосування ст. 75 КК України, суд першої інстанції, дотримавшись вимог ст. 65 КК України, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжкого, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, які його обтяжують, а також дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Зокрема, суд врахував, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, задовільно характеризується за місцем проживання та призначив обвинуваченому покарання, без застосування ст. 75 КК України. Судом також враховано посткримінальну поведінку ОСОБА_6 , який не вживав заходів для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

З урахуванням наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання у виді позбавлення волі та призначив покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів, з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк.

Довід апеляційної скарги про готовність обвинуваченого відшкодувати завдану шкоду та наявність розписки потерпілого ОСОБА_9 від 27.11.2018 про отримання від ОСОБА_6 суми у розмірі 10 000 грн. на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП є непереконливим, оскільки з моменту вчинення кримінального правопорушення 24.08.2017 посткримінальна поведінка обвинуваченого жодним чином не свідчила про його бажання відшкодувати завдану злочином шкоду потерпілому ОСОБА_11 (про що свідчить заява потерпілого від 23.07.2018, а.с. 118) та мінімізувати негативні наслідки вчиненого.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_6 основне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, і з цим видом та розміром покарання колегія суддів погоджується і підстав для призначення більш м`якого покарання за доводами, наведеними в апеляційній скарзі обвинуваченого, не вбачає.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 19 квітня 2018 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4