Справа № 466/2412/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження №0000150 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, із середньо-спеціальною освітою, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України ,-

в с т а н о в и в:

30.01.16 р. , близько 14 год. 30 хв., ОСОБА_4 керуючи автомобілем » Форд Мондео» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним у м. Львові по вул. Омеляна Ковча , від вул. Шевченка в напрямку вул. Вінниці, порушив чинні вимоги ПДР України, затверджені Постановою КМ України № 1306 від 10.10.01 р. зі змінами та доповненнями відповідно до постанови КМ України № 136 від 06.03.13 р., а саме : Р.1 п.1.5 , Р.2 п.2.3 ( б.д.) , Р.12 п. 12.1 , які виразились в тому, що він своїми діями створив небезпеку для руху, був не уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно ним керувати, що в подальшому призвело до виїзду за межі проїзної частини та наїзду на перешкоду у вигляді бетонної огорожі.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_7 зазнав травм, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

В судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні та зазначив, що з підстав ст. 63 Конституції України відмовляється давати показання з приводу події ДТП. Крім того обвинувачений зазначив, що щиро кається у скоєному , просить суворо його не карати, оскільки злочин є ненавмисним, він частково відшкодував шкоду потерпілому та не заперечує проти виплати потерпілому моральної шкоди у розмірі, визначеному судом.

Дослідивши зібрані в ході судового розгляду докази, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у пред`явленому органом досудового розслідування обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України доведена повністю.

Крім повного визнання винуватості обвинуваченим, така стверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що не згідний з пред`явленим ОСОБА_4 обвинуваченням , оскільки вважає , що причиною ДТП стало керування останнім транспортним засобом в стані сп`яніння та порушення п.2.3 ( «б» і «д» ) і п. 12.1 ПДР. Крім того, органом досудового розслідування не було пред`явлено ОСОБА_4 обвинувачення за незаконне заволодіння транспортним засобом та залишення потерпілого після ДТП у небезпечному стані. Потерпілий не зазначив про це в процесі проведення досудового розслідування, оскільки під час допиту погано себе почував із-за тяжких травм, які отримав в результаті ДТП. Крім того пояснив, що 30.01.16 р. близько обіду, до нього зателефонував його знайомий та попросив допомогти перегнати машину. Приїхавши до автосервісу, що по вул. Шевченка у м. Львові, він побачив там ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , з якими товаришує, та невідомого йому хлопця. Як в подальшому вияснилось, це був ОСОБА_4 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 сіли в одну машину, а він мав намір сісти за кермо автомобіля « Форд Мондео», який треба було перегнати . Проте ОСОБА_4 не дав йому змоги сісти за кермо, наполягав на тому, що сам буде керувати транспортним засобом. При цьому у обвинуваченого були некоординовані рухи , дивна поведінка, тому потерпілий вважає, що той перебував у стані сп`яніння. Не може вказати з яких причин, проте він сів на пасажирське сидіння біля обвинуваченого , думаючи, що ОСОБА_4 буде акуратно керувати автомобілем. При цьому він не пристебнувся поясом безпеки. Але ОСОБА_4 відразу розігнав транспортний засіб на швидкості більш як 100 км за год. , перетнув дві суцільні лінії під час проїзду по вул. Омеляна Ковча в напрямку до вул. Варшавської та коли виїхав на зустрічну смугу, де рухався інший автомобіль, різко звернув у стіну. Внаслідок ДТП потерпілий зазнав значних травм, пережив нестерпний біль, а ОСОБА_4 втік з місця пригоди та не надав йому жодної допомоги. ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , що на іншому автомобілі рухались за ними, зупинились та викликали допомогу. Швидка допомога приїхала через 15-20 хв. Весь цей час потерпілий не втрачав свідомість, проте на місці події ОСОБА_4 не бачив. Той прийшов в лікарню лише через тиждень та просив пробачення за скоєне та визнавав свою вину. В лікарні потерпілий провів біля двох місяців. Ним витрачено значні кошти на лікування , яке не завершене і на даний час. Від обвинуваченого він отримав 15 000 грн. на придбання лікарських препаратів. Крім того, 30.01.19 р. він отримав від ПАТ`УСК « Княжа Вієнна Іншуранс груп» страхове відшкодування у розмірі 19 396 грн. 21 коп. В зв`язку із відшкодуванням коштів страховою компанією, просив залишити без розгляду цивільний позов в частині заявлених ним вимог до ПАТ`УСК « Княжа Вієнна Іншуранс груп» . Не заперечив потерпілий і ту обставину, що у відшкодування моральної шкоди , в процесі судового розгляду обвинуваченим йому перераховано 15 225 грн. Між тим, просить задовольнити в повному обсязі заявлений ним цивільний позов до обвинуваченого щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 126 005 грн., що є еквівалентно 5 000 дол. США.

Статтею 337 КПК України врегульовано, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Недодержання положень ст. 337 КПК України щодо меж судового розгляду може бути визнано істотним порушенням кримінального процесуального закону і стати підставою для скасування вироку суду в апеляційному або касаційному порядку.

Враховуючи викладене, суд досліджував здобуті у справі докази лише в межах висунутого ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України. Між тим, в ході судового розгляду перевірялись доводи потерпілого та його представника в частині наявності обставини , яка обтяжує покарання, - зокрема, щодо перебування обвинуваченого на момент вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Так, допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 повідомив, що 30.01.16 р. до нього зателефонував його знайомий ОСОБА_14 та запитав чи не зможе він перегнати на сервіс автомобіль « Форд Мондео», що належить його знайомому. При цьому зазначив, що день перед цим щось святкував, тому не хоче сідати за кермо. Свідок погодився та зателефонував до свого товариша ОСОБА_15 , який теж не заперечив проти поїздки. ОСОБА_13 керував автомобілем, а ОСОБА_16 та ОСОБА_12 по дорозі на автосервіс на задньому сидінні машини розпивали спиртні напої, для купівлі яких вони зупинялись на вул. Хімічній. Свідок повідомив своїм знайомим, що о 13 год. він має забрати з автосервісу свій автомобіль. Свідок також бачив, що ОСОБА_16 вживав спиртне і з майстрами авто-майстерні, що на вул. Шевченка , 134 «а» у м. Львові, куди вони привезли авто. Повернувшись через деякий час вже на своєму автомобілі, він побачив , що ОСОБА_16 сидить за кермом автомобіля « Форд Мондео», який вони переганяли . Поряд з ним на передньому пасажирському сидінні сидів потерпілий. За яких обставин він опинився у машині свідкові не відомо, проте як він, так і інші хлопці, просили ОСОБА_17 не їхати за кермом, оскільки він вживав спиртне. Проте обвинувачений заблокував двері і незважаючи на вмовляння, зрештою поїхав в напрямку вул. Варшавської та в районі вул. Тунельної обігнав автомобіль, в якому їхав свідок з ОСОБА_18 . Побачивши ДТП , яке скоїв ОСОБА_16 , свідок зупинив свій транспортний засіб. Підійшовши до місця події побачив, що ОСОБА_16 через заднє скло вилазить з салону авто, а ОСОБА_19 Печарський зазнав серйозних ушкоджень , був весь у крові. ОСОБА_20 спершу стояв поряд з розбитим автомобілем, не намагався допомагати ОСОБА_21 . Згодом, свідок не бачив обвинуваченого на місці події , а з`явився він вже коли приїхали працівники поліції. Свідок же поїхав в лікарню швидкої медичної допомоги, куди повезли потерпілого. Він не повідомляв працівникам поліції про те, що ОСОБА_16 в момент аварії перебував у стані алкогольного сп`яніння. Він піклувався про стан здоров`я свого товариша ОСОБА_22 . Обвинувачений же був лише його знайомим, з яким він спілкувався дуже рідко.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_23 пояснив, що 30.01.16 р. близько 10 год. до нього зателефонував його друг ОСОБА_11 та запитав чи не заперечує він прогулятись. Коли він вийшов з будинку, що розташований на вул. Миколайчука у м. Львові, з ОСОБА_24 був їх знайомий ОСОБА_25 . Хлопці знаходились в салоні автомобіля « Форд Мондео», яким керував ОСОБА_26 . Вони разом поїхали через вул. Хімічну, де придбали спиртне, в напрямку вул. Шевченка. В подальшому ОСОБА_11 їхав за кермом автомобіля, а свідок з обвинуваченим на задньому сидінні розпивали спиртне. В загальному в цей день вони випили близько по 225 грн. на кожного. Пили в подальшому і з майстрами авто майстерні. Перебуваючи біля автосервісу, що на вул. Шевченка біля будівлі колонії, ОСОБА_16 запитував хто ж буде керувати автомобілем, оскільки він випив, а ОСОБА_11 на той час забрав із сервісу своє авто. Свідок зателефонував до свого друга ОСОБА_22 та попросив його приїхати та допомогти відвезти авто . Через деякий час на вул. Шевченка приїхав потерпілий. Свідок зазначив, що не може уточнити, оскільки був у стані сп`яніння, за яких обставин потерпілий опинився у автомобілі « Форд Мондео», на пасажирському сидінні. Свідок лише пам`ятає, що ОСОБА_16 сидів за кермом вказаного авто, відмовлявся вийти, заблокував двері . Всі присутні вмовляли його не керувати автомобілем у стані сп`яніння, проте він не реагував. Потерпілий залишився в автомобілі Бурички, а ОСОБА_11 зі свідком поїхали в бік вул. Варшавської. Біля вул. Тунельної автомобіль « Форд Мондео» під керуванням ОСОБА_27 на швидкості перегнав їх авто. За поворотом вони побачили, що вказане авто в`їхало у підпорну стіну. Н. ОСОБА_28 зупинив автомобіль і вони побігли до місця аварії. ОСОБА_16 вибрався з авто і на ньому не було пошкоджень, а Печарський ОСОБА_19 зазнав сильних пошкоджень. Вони викликали швидку допомогу і поліцію. Першою прибула бригада поліції , яка спілкувалась з обвинуваченим. Через кілька хвилин приїхали медики і почали надавати допомогу потерпілому. Вони, як друзі, поїхали після вказаної події в лікарню швидкої медичної допомоги. ОСОБА_17 він зустрів в лікарні лише на наступний день. Той повідомив, що ОСОБА_19 в реанімації, а він має намір допомагати йому матеріально на лікування. З того часу він з обвинуваченим не спілкується.

Між тим, суд критично оцінює вказані показання потерпілого та свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_13 в частині того, що ОСОБА_4 30.01.16 р. керував транспортним засобом « Форд Мондео» , реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, що є стало причиною ДТП. На думку суду такі пов`язані зі спором, який існує між потерпілим та обвинуваченим щодо розміру відшкодування моральної шкоди, яку ОСОБА_7 просить сплатити у еквіваленті 5 000 дол. США.

Проте, вказані показання суперечать іншим доказам, здобутим в ході судового розгляду. Крім того, сам потерпілий не міг пояснити в судовому засіданні причину, за якої сів у салон транспортного засобу , яким мав намір керувати невідомий йому до дня події ДТП ОСОБА_4 , що зі слів ОСОБА_7 , перебував у стані сильного сп`яніння.

Так, з показань допитаного в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_29 вбачається, що він є власником автомобіля « Форд Мондео» , реєстраційний номер НОМЕР_1 . Близько двох років тому, точної дати він не пам`ятає, він залишив вказаний транспортний засіб у автосервісі, де працював ОСОБА_4 , доручивши останньому провести ряд робіт. Крім того сказав обвинуваченому, що кілька днів його не буде у м. Львові, тому попросив останнього після проведених робіт відпаркувати авто на стоянку, залишивши ключі та техпаспорт. Згодом йому зателефонували та повідомили, що його автомобіль потрапив у ДТП. Обставин вказаної транспортної пригоди у ОСОБА_4 він не з`ясовував. Всі необхідні запитання обвинуваченому ставили у страховій компанії, яка відшкодувала шкоду по ДТП близько 200 000 грн., відтак претензій майнового характеру до обвинуваченого у нього немає. Жодних коштів від ОСОБА_4 чи його родичів у відшкодування шкоди свідок не отримував.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_30 пояснив, що як вбачається із записів журналу , 30.01.16 р. він , як черговий лікар - нейрохірург, оглядав ОСОБА_4 , що був доставлений у медичний заклад після дорожньо-транспортної події, з приводу отримання ним травми голови. У реєстраційному журналі він не робив жодних записів щодо перебування чи не перебування особи у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вказане питання не входить до його спеціалізації. Оскільки кожного дня за медичною допомогою до лікарні швидкої медичної допомоги звертається багато людей, він не пам`ятає ОСОБА_4 особисто та не пам`ятає чи перебувала вказана особа у стані алкогольного сп`яніння при огляді 30.01.16 р.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_31 пояснив, що працює лікарем-травматологом у КМКЛШМД. Як вбачається з представлених йому для огляду в судовому засіданні записів у журналі реєстрації хворих, 30.01.16 р. він оглядав ОСОБА_4 , що поступив до медичного закладу після ДТП. Записи зі слів хворого щодо його анкетних даних та стану проводились медсестрою . Свідок, як лікар не встановив стану алкогольного сп`яніння у хворого, тому і його записів з цього приводу немає. Якщо б стан сп`яніння був очевидним, він обов`язково би записав про це у журналі реєстрації. У разі , якщо є будь-які сумніви з цього питання, він записів про стан алкогольного сп`яніння не робить. Як правило після ДТП хворого скеровують на аналіз крові на вміст етанолу. На даний час не пам`ятає ОСОБА_4 , оскільки багато хворих звертаються за допомогою кожного дня. Пояснення давав на підставі записів у журналі реєстрації хворих.

З показань допитаної в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_32 вбачається, що вона проводила лабораторне токсикологічне дослідження крові ОСОБА_4 згідно направлення з третього травмпункту ЛШМД. Вона, як працівник лабораторії хворого не бачила та з ним не спілкувалась. Біологічний матеріал поступає в запечатаному виді . Відбір крові ОСОБА_4 був здійснений медсестрою ОСОБА_33 , зазначена дата забору 30.01.16 р. о 19 год. 15 хв., підпис лікаря ОСОБА_34 та особи, у якої здійснено забір крові. Вказані дані відображені у записах на флаконі та засвідчені печаткою лікаря . На дослідження поступає два таких флакони. Один з них використовується безпосередньо для аналізу, а другий, для подальшої можливої перевірки результатів, протягом 90 днів зберігається у належний умовах в лабораторії. Результати аналізу визначає спеціальний апарат. У разі, якщо лікар у скеруванні ставить під сумнів , чи перебуває хворий у стані сп`яніння, а апарат видає результат, що вміст етанолу 0 %, свідок повторно перевіряє результат, оскільки несе відповідальність за довідку, яка видається лабораторією. Свідок зазначила також, що їй не відомо про випадки підміни дослідницького матеріалу. У лабораторії ведеться також журнал реєстрації всіх результатів досліджень, який зберігається в подальшому тривалий час в архіві. В комп`ютері зберігаються також результати хроматограми конкретного аналізу. Це унеможливлює зміну чи спотворення будь-яких результатів аналізів щодо вмісту етанолу в крові особи. Згідно результатів дослідження крові ОСОБА_4 30.01.16 р. він не перебував у стані алкогольного сп`яніння .

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_35 повідомив, що працює водієм та 30.01.16 р. здійснював виїзд у складі бригади №76 від лікарні швидкої медичної допомоги на місце ДТП вул.Омеляна Ковча у м. Львові. Проте, за спливом часу не пам`ятає обставин тієї події. Жодних записів по численних виїздах швидкої він не веде і як правило у період, коли медики надають допомогу, він перебуває у автомобілі. Аналогічні за змістом були надані в судовому засіданні і показання свідка ОСОБА_36 , який в якості водія бригади № 70 швидкої медичної допомоги виїздив на місце ДТП. Свідок зазначив, що взагалі не пам`ятає обставин транспортної пригоди, за яких автомобіль в`їхав у опорну стіну на вул.Омеляна Ковча у м. Львові.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_37 пояснила, що працює операційною медсестрою у травмпункті ЛШМД, що на вул. Миколайчука, 9 у м. Львові. З наданих в розпорядження свідка копій записів журналу реєстрації хворих вона може повідомити, що бригадою №76 був доставлений хворий. Спершу він був зазначений як невідомий, оскільки можливо не перебував у контакті. В подальшому були записані його дані ОСОБА_4 . Записи у вказаному журналі виконані не почерком свідка. Вказаного випадку вона не пам`ятає, оскільки кожного дня поступає багато хворих. Між тим, записи у журналі хворих спершу можуть проводитись лікарями швидкої, які доставили хворого, а в подальшому лікарі стаціонару оглядають хворого і можуть не підтвердити діагноз, записаний первинно. Хто здійснив записи 30.01.16 р. щодо хворого ОСОБА_27 у журналі реєстрації, свідкові не відомо.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_38 пояснила, що працює молодшою медсестрою підстанції № 2 ЛШМД , що на вул. Орлика у м. Львові. Після ознайомлення з копією журналу реєстрації хворих зазначила, що була в складі бригади № 76 при виїзді на місце ДТП по вул. Тунельній у м. Львові 30.01.16 р. Проте не пам`ятає обставин вказаного виїзду та не пригадує учасників ДТП.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_39 пояснила, що працює на підстанції № 2 ЛШМД фельдшером . 30.01.16 р. у складі бригади № 76 вона виїздила на місце аварії - вул. Тунельну у м. Львові, проте обставин не пам`ятає, оскільки кожен день багато викликів. Після ознайомлення з записами журналу реєстрації хворих зазначила, що частково записи проведені її рукою, зокрема щодо анкетних даних хворого та його скарг . Запис щодо стану сп`яніння не є стверджувальним, а проведений для того, щоб у хворого відібрали кров на етанол. Вона, як фельдшер, не може встановити наявність чи відсутність стану сп`яніння. Проте, оскільки виїзд було здійснено на місце ДТП, то необхідно було перевірити кров водія на вміст алкоголю. Це загальна практика по таких випадках. Цей запис є підставою для того, щоб у особи, яку доставили у медичний заклад після ДТП відібрали аналіз крові на вміст алкоголю. Жодним чином цим записом вона не стверджувала факт перебування особи у стані алкогольного сп`яніння, оскільки людина після ДТП може перебувати і й стані стресу, який теж можна сприйняти візуально за стан сп`яніння. Чи вживала людина алкогольні напої може бути встановлено лише за результатами лабораторних досліджень. Крім того свідок зазначила, що не пам`ятає обставин виїзду по ДТП 30.01.16 р. на вул.Тунельну та учасників тієї події. Свої пояснення надає лише на підставі записів в журналі реєстрації хворих, які здійснені нею.

Враховуючи зазначені показання свідка ОСОБА_39 суд не приймає у якості доказу наявності стану сп`яніння у обвинуваченого на момент вчинення ним ДТП , досліджені в судовому засіданні записи журналу № 5 реєстрації хворих в МТП КМК ЛШМД за період з 30.01.16 р. по 09.02.16 р. ( т. 1 а.с. 119-120), оскільки такий не констатує стан алкогольного сп`яніння, а є підставою для скерування особи на лабораторні дослідження з метою перевірки наявності чи відсутності даних щодо перебування учасника ДТП у стані сп`яніння.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_40 повідомив, що працює лікарем станції швидкої медичної допомоги на вул. Орлика у м. Львові. З наданих для огляду записів щодо виїзду на місце ДТП, що відбулось 30.01.16 р. на вул. Тунельній у м. Львові свідок зазначив, що не пам`ятає конкретно учасників тієї події. Між тим, потерпілим був молодий хлопець, якому і була приділена вся увага медиків. При виїзді на місце ДТП він, як лікар завжди запитує, чи є інші постраждалі і в залежності від складності тілесних ушкоджень надається медична допомога та при необхідності викликається додаткова бригада медиків. Як пригадує свідок той випадок, допомогу він надавав лише одному потерпілому і більше ніхто з присутніх не скаржився на стан здоров`я чи отримані травми при ДТП. Обвинуваченого не пам`ятає.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_41 пояснив, що працює інспектором патрульної поліції. 30.01.16 р. від у складі бригади виїздив на місце ДТП , що сталось на вул. Тунельній у м. Львові. Проте обставин та учасників події не пам`ятає, оскільки з ними не спілкувався. Відеозапису він теж не здійснював, оскільки лише регулював рух інших транспортних засобів . Оскільки склад бригад , які виїздять на патрулювання постійно змінюється, не може вказати і на інших працівників поліції, хто виїздив на місце ДТП.

Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України в межах висунутого обвинувачення доводиться також наданими у розпорядження суду письмовими доказами, що були предметом дослідження у судовому засіданні . Зокрема, обставини ДТП відображені у протоколі огляду місця дорожньо - транспортної пригоди від 30.01.16 р. ( а.пр. 10-17). Вказані документи, що досліджувались у ході судового розгляду не оспорювались учасниками процесу.

Як вбачається із виписки з медичної карти хворого ОСОБА_4 ( а.пр. 36) , такий 30.01.16 р. поступив у МКЛШМД 30.01.16 р. та йому було встановлено діагноз : забій грудної клітки, тупа травма живота, садна лівої половини обличчя. Хворий був оглянутий лікарями , отримав рекомендації та відмовився від госпіталізації . Згідно результатів лабораторних досліджень крові ОСОБА_4 на етанол за № 835 , вміст етанолу 0 %.

Як вбачається з висновку експерта за № 57/2016 від 04.02.16 р. ( а.пр. 48 ) , у ОСОБА_4 виявлені наступні ушкодження : садно лівої лобно-вилично-щічної ділянки обличчя, яке утворилось від контакту з тупим предметом, можливо, 30.01.16 р. від удару до частин салону автомобіля під час ДТП зіткнення з перешкодою, відноситься до легкого тілесного ушкодження . Клінічний діагноз забій грудної клітки, тупа травма живота не підтверджений об`єктивними відомостями, тому не приймається до уваги при визначенні ступеня тяжкості тілесного ушкодження. При звертанні в травмпункт 30.01.16 р. в крові ОСОБА_4 етанолу не виявлено ( аналіз крові № 835 ).

Предметом дослідження судового провадження був і результат токсикологічного дослідження за № 835 та скерування на таке дослідження ( а.с.118, 121-122 т. 1 ) , які витребувані судом з медичного закладу за клопотанням захисника потерпілого. Із тексту зазначених документів вбачається, що о 19 год. 15 хв. , 30.01.16 р. у ОСОБА_4 було відібрано два флакони крові по 5 мл , які в подальшому скеровані на токсикологічне дослідження . Відбір зразка здійснювався ОСОБА_42 у присутності лікаря ОСОБА_43 . Лабораторне дослідження зразка крові обвинуваченого проводилось 01.02.16 р. у період з 10 год. до 12 год. Результат дослідження - 0 % етанолу. Вказані докази підтверджують ту обставину, що під час керування транспортним засобом 30.01.16 р. автомобілем « Форд Мондео « ОСОБА_4 не перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України стверджується також дослідженим в ході судового розгляду висновком експерта № 54/2016 від 02.02.16 р. ( а.пр. 49-50 ) , відповідно до якого у ОСОБА_7 були встановлені наступні ушкодження : переломи кісток тазу вертлюгової западини справа, лонного зчленування, відкритий уламковий перелом нижньої третини правої великогомілкової кістки , переломи правої малогомілкової кістки у верхній та нижній третинах, рана передньовнутрішньої поверхні нижньої третини правої гомілки, садна лобної ділянки голови - справа, на правому крилі носа, на підборідді справа, на передній поверхні правого колінного суглобу. Ушкодження у потерпілого утворились від контакту з тупими предметами передньої правої поверхні голови. Тазу, правої нижньої кінцівки, могли бути причинені 30.01.16 р. від удару до частин салону автомобіля під час ДТП зіткнення з перешкодою, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння, не характерні для падіння на площину з висоти росту. При поступленні в УМК ЛШМД в крові гр. ОСОБА_7 етанолу не виявлено ( результат дослідження № 859 ). Крім того, судом досліджувались і виписки з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_7 , що містяться на а.с. 33-34 тому 1 та листки непрацездатності ( т. 1 а.с. 75-76), що підтверджують період перебування потерпілого на стаціонарному лікуванні з 30.01.16 р. по 03.03.16 р. та подальше проходження тривалого амбулаторного лікування.

Згідно висновку експерта № 1/130 від 11.02.16 р. встановлено, що на момент огляду робоча гальмівна система досліджуваного автомобіля « Форд Мондео» НОМЕР_1 знаходилася в працездатному стані та могла виконувати функції, передбачені конструкцією. Яких-небудь несправностей системи виявлено не було. Система рульового управління досліджуваного автомобіля на момент огляду знаходилась в непрацездатному стані. Деформації та пошкодження, які спричинили до втрати працездатності системи рульового управління автомобіля утворились під час ДТП.

Таким чином, допитавши потерпілого , дослідивши письмові докази, показання свідків та висновки експертів, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку. Дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України , за кваліфікуючою ознакою - порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину , що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином ; обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який є людиною молодого віку , на обліку в психіатра чи нарколога не перебуває . Також суд враховує, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинений ним злочин відноситься до категорії необережного. Також ту обставину, що вже після скоєння даного кримінального правопорушення, ОСОБА_4 був визнаний винуватим за ст. 124 КУпП України з приводу іншого факту порушення ПДР.

Обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди потерпілому у розмірі , що є значним. Зокрема, у відшкодування матеріальної шкоди у період перебування потерпілого на стаціонарному лікуванні обвинуваченим було добровільно передано 15 000 грн., що стверджується розписками ( т. 1 а.с. 55-56) . Крім того, в процесі судового розгляду поштовим переказом обвинуваченим потерпілому було відшкодовано 15 225 грн. у відшкодування моральної шкоди .

Обставин , що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, а також, приймаючи до уваги, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд вважає, що достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів буде покарання , в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин , у виді позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами ,враховуючи ту обставину, що в період розгляду справи судом ОСОБА_4 притягався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР , що призвело до ДТП.

Згідно до вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

На підставі наведеного суд вважає, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі, до нього можливе застосування ст. 75 КК України, при цьому поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

До початку судового розгляду потерпілим подано цивільний позов про відшкодування моральної шкоди до відповідачів: ОСОБА_4 та Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія « Княжа Вієнна Іншуранс Груп» .

Зокрема, ОСОБА_7 просив стягнути з ОСОБА_4 126 005 грн., а з Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія « Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відповідно 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В процесі розгляду справи потерпілим подано заяву про залишення без розгляду його позову в частині вимог до відповідача - Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія « Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Дане клопотання, яке потерпілий підтримав в судовому засіданні , на думку суду , підлягає до задоволення.

З інформації, що поступила до суду від Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія « Княжа Вієнна Іншуранс Груп» вбачається, що ОСОБА_7 було виплачено страхове відшкодування за шкоду здоров`ю у розмірі 19 396 грн. 21 коп. Дана обставина не заперечувалась самим потерпілим та підтверджується дослідженими в ході судового розгляду платіжним дорученням № ЗР007819 від 30.01.19 р. Вказана сума складається з розміру страхового відшкодування 18 472 грн. 58 коп. та моральної шкоди, що становить 923 грн. 63 коп. Зазначене вказано у розрахунку № 791 , складеному страховою компанією, в якому також зазначено, що при проведенні такого враховувалась та обставина, що ОСОБА_4 в добровільному порядку виплачено потерпілому на відшкодування матеріальної шкоди 15 000 грн. ( розписки від 14.02.16 р. та 06.02.16 р. ) ( т. 2 а.с. 154-158).

Позовні вимоги потерпілий обгрунтовує тим, що внаслідок дорожньо-транспортної події він зазнав фізичних та моральних страждань. Майже два місяці він був прикутий до ліжка, не міг самостійно пересуватись та обслуговувати себе. За цей період він переніс дві важких операції , на його тілі залишились шрами від рваних ран та оперативного втручання. Він відчуває себе інвалідом , йому ще потрібно буде проходити тривалий курс реабілітації. Крім того, він втратив можливість підтримання своїх соціальних зв`язків та активних контактів з друзями, існують проблеми з працевлаштуванням. Вважає, що моральна шкода, що є еквівалентом 5 000 дол. США ( 126 005 грн.) буде справедливою та розумною компенсацією.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд вважає, що потерпілий ОСОБА_7 зазнав душевних страждань у зв`язку з ушкодженням його здоров`я і має право на відшкодування моральної шкоди зі сторони обвинуваченого. Проте, оцінюючи розмір завданої шкоди, суд враховує ту обставину, що в процесі судового розгляду обвинуваченим добровільно відшкодовано потерпілому , крім зазначених вище 15 000 грн. матеріальної шкоди, 15 225 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Розмір позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, заявлених потерпілим, суд вважає завищеним. Цивільний позов у цій частині вимог слід задовольнити частково.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався. Речові докази у справі відсутні.

Документально підтверджені процесуальні витрати у справі: на проведення судової авто технічної експертизи у розмірі 736 грн. 56 коп. , відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, суд ,-

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2. ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 ( трьох ) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами протягом 1 ( одного ) року.

Відповідно до ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання лише у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 2 ( двох ) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання. У відповідності до ч. 2 ст. 76 КК України додатково покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 у відшкодування моральної шкоди. В решті вимог до ОСОБА_4 - відмовити.

Залишити без розгляду частину позовних вимог щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія « Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_7 моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати на проведення експертизи у розмірі 736 грн. 56 коп.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу подано не було. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Львова.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1