У Х В А Л А
іменем України

11 березня 2019 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву засудженого ОСОБА_4 про зняття судимості,

ВСТАНОВИВ:
Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 27.03.2000 року ОСОБА_4 визнаний винуватим і йому призначено покарання за ч. 1 ст. 101 КК України (в редакції 1960 року) у виді двох років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 206 КК України (в редакції 1960 року) у виді 2 років позбавлення волі, в силу ст. 42 КК України, шляхом часткового приєднання покарань, остаточно призначено до відбування три роки позбавлення волі у виправній трудовій колонії посиленого режиму. Строк відбування покарання відраховано з 09.02.2000.

12.11.2018 до суду надійшла заява ОСОБА_4 від 02.11.2018, в якій просить зняти з нього вказану судимість.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 заяву підтримав, та пояснив, що після відбуття покарання за вказаним вироком засуджувався за вчинення умисних злочинів, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 309 КК України в 2004, 2007, 2010, 2017 роках.

Прокурор вважав, що підстави для задоволення заяви відсутні.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, ознайомившись з матеріалами провадження, суд дійшов наступного:

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 91 КК України, якщо особа після відбуття покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці довела своє виправлення, то суд може зняти з неї судимість до закінчення строків, зазначених у статті 89 цього Кодексу.

Зняття судимості до закінчення строків, зазначених у статті 89 цього Кодексу, не допускається у випадках засудження за умисні тяжкі та особливо тяжкі, а також корупційні злочини.

Так, ОСОБА_4 засуджений за вчинення злочину середньої тяжкості (ч. 2 ст. 206 КК України в ред. 1960 року) та за тяжкий злочин (ч. 1 ст. 101 КК України в ред. 1960 року).

Згідно з ч. 5 ст. 90 КК України, якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить злочин, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожний злочин після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останній злочин.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 89 КК України, такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 26.12.2003 "Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості", погашення і зняття судимості є різними формами припиненння стану судимості. Воно можливе лише за наявності передбачених ст. 55 КК 1960 р. чи статтями 89, 108 КК 2002 р. підстав і за умови, що особа протягом строку погашення судимості не вчинить нового злочину. Погашення судимості не потребує посвідчення спеціальним рішенням суду чи іншим документом. Відповідно до ст. 5 КК 2001 р. на осіб, які були засуджені за КК 1960 р. до позбавлення волі на строк більше десяти років і щодо яких відповідно до п. 8 ст. 55 цього Кодексу питання про погашення судимості вирішувалося судом, поширюється положення п. 9 ст. 89 КК 2001 р. про те, що особи, засуджені за особливо тяжкий злочин, визнаються такими, які не мають судимості, якщо вони протягом восьми років з дня відбуття покарання (основного і додаткового) не вчинять нового злочину.

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_4 засуджено за вчинення умисного тяжкого злочину, а також враховуючи, що після відбуття покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 27.03.2000 року ОСОБА_4 переривав шестирічний строк погашення судимості вчиненням нових умисних злочинів, то відповідно до положень ч. 2 ст. 91 КК України, заява ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Відповідно до положення ст. 538 КПК України, після відбуття покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі суд, який ухвалив вирок, має право розглянути питання про зняття судимості з цієї особи за її клопотанням.

Керуючись ч. ч. 1, 2 ст. 91 КК України, ст. 538 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про зняття судимості за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 27.03.2000 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Зміївський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий: