КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/693/2019 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Суддя-доповідачОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000831 щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ОСОБА_7 , громадянина України, українця, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Хотів Києво-Святошинського району Київської області, отримав середню спеціальну освіту, одружений, працює оператором АГСМ у ТОВ "Квізаліз", зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

за участі: прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12

обвинуваченого ОСОБА_7

представників потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та на нього покладено обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Також судом прийнято рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні, скасовано арешт з транспортного засобу.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_15 та заподіяло потерпілому ОСОБА_16 тяжке тілесне ушкодження, за наступних обставин.

08 лютого 2018 року о 18 год. 02 хв. водій ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Renault Logan», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вулиці Шевченка в с. Хотів Києво-Святошинського району Київської області зі сторони смт. Чабани у напрямку вул. Б. Хмельницького с. Хотів.

Рухаючись у вказаному напрямку, поблизу будинку № 85 по вул. Шевченка с. Хотів водій ОСОБА_7 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та не вжив заходів щодо безпечності свого руху для інших учасників дорожнього руху, перевищуючи дозволену швидкість, змінив напрямок руху, виїхавши за межі проїзної частини, а саме на праве узбіччя відносно напрямку свого руху, де скоїв наїзд на пішоходів ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які рухались у попутному напрямку по узбіччю.

Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної відкритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась переломом склепіння черепа, крововиливами під оболонку, в речовину та шлуночки головного мозку, та відкритих переломів кісток гомілки, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 88 від 03.03.2018 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті.

Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми - закритої травми грудей, перелому 5-9 ребер справа зі зміщенням відламків, розриву легень, двобічного гемопневмотораксу, закритої травми живота, розривів селезінки та печінки, внутрішньочеревної кровотечі, крововиливів в брижу тонкої кишки; закритих переломів лівої гомілки (уламковий перелом лівої великогомілкової кістки в середній третині зі зміщенням відламків і в дистальній третині без зміщення відламків, уламкового перелому дистального кінця діафізу та головки лівої малогомілкової кістки зі зміщенням відламків); переломів правої лонної та сідничної кісток зі зміщенням відламків; закритої травми живота (розриви селезінки та печінки, внутрішньочеревна кровотеча, крововиливи в брижу тонкої кишки), які згідно з висновком експерта № 39/Д від 27.03.2018 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_7 порушив вимоги: п. 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків), пп. «б» п. 2.3 (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом на дорозі), пп. «а» п. 2.9 (водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин), п. 10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншими учасникам руху), п. 12.2 (у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги), п. 12.4 (у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Грубе порушення водієм ОСОБА_7 указаних вимог Правил дорожнього руху України перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП та настанням наслідків у вигляді смерті пішохода ОСОБА_15 та спричинення потерпілому ОСОБА_16 тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Києво- Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення і правильність кваліфікації його діяння, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 роки.

За доводами апеляційної скарги прокурор фактично не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував вимог ч. 2 ст. 50, ст. 65 КК України та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме положення ст. 75 КК України, які не підлягали застосуванню, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
На обґрунтування своєї позиції посилається на те, що суд належним чином не врахував суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, конкретні порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху, які є грубими і призвели до тяжких наслідків, а саме загибелі однієї людини та спричинення іншій - тяжких тілесних ушкоджень.

Негативно характеризує особу ОСОБА_7 , як зазначає апелянт, і факт керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та відповідно вчинення при цьому злочину, що згідно зі ст. 67 КК України є обставиною, яка обтяжує покарання, але також залишилася поза уваги суду.

Захисником ОСОБА_17 , потерпілими ОСОБА_16 та ОСОБА_18 подані заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких вони просять вирок Києво- Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2018 року щодо ОСОБА_7 , як законний, обґрунтований та вмотивований, залишити без змін.

Зокрема, потерпілі вважають, що ОСОБА_7 своїми діями уже довів усвідомлення протиправності своєї поведінки, щиро кається та співчуває, водночас покарання, не пов`язане з позбавленням волі, надасть йому можливість працювати та продовжити здійснювати компенсаційні виплати за спричинену своїми діями майнову шкоду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 , захисників та представників потерпілих щодо апеляційного прохання, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні при керуванні транспортним засобом правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_15 та заподіяло потерпілому ОСОБА_16 тяжке тілесне ушкодження, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам провадження та підтверджений представленими у справі доказами, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, а тому за відсутності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти в цій частині правильного висновку, не перевіряється колегією суддів, виходячи з положень ч. 1 ст. 404 КПК України.

З огляду на фактичні обставини, встановлені судом, та доведеність винуватості, вірною є і кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Разом з тим, суд першої інстанції всупереч вимогам ст.ст. 50, 65, 75 КК України, призначивши обвинуваченому основне покарання у виді позбавлення волі, без достатніх підстав звільнив від його відбування з випробуванням, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, на що обґрунтовано в апеляційній скарзі звертає увагу прокурор.

Так, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Крім того, за положеннями ст. 75 КК України у разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Таке рішення має бути належним чином умотивовано.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обираючи ОСОБА_7 захід примусу, суд першої інстанції врахував: характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких; обставини, які пом`якшують покарання, а це щире каяття та добровільне відшкодування потерпілим завданої майнової шкоди, визнавши згідно зі ст. 67 КК України обставиною, що його обтяжує, - вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння; взяв до уваги дані про особу винного, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується посередньо, одружений, працює і за місцем роботи характеризується позитивно, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра. Отже, врахувавши указані обставини, суд призначив ОСОБА_7 основне покарання у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімального, передбаченого санкцією частини статті закону України про кримінальну відповідальність, за якою визнав його винуватим, та застосував додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на максимальний строк.

Крім того, з посиланням на особу винного, обставини, які пом`якшують покарання та думку потерпілих, які просили не призначати ОСОБА_7 покарання, пов`язане з позбавленням волі, суд першої інстанції вважав, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, тобто в умовах здійснення контролю за його поведінкою уповноваженим органом з питань пробації.

Однак свого рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, належним чином не мотивував, не обґрунтував підстав, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, з урахуванням того, що він, перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння (2.98‰ етилового спирту в крові) керував транспортним засобом та допустив при цьому грубі порушення елементарних правил дорожнього руху у нескладній дорожній обстановці, наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого вчинив, хоча і з необережності, але тяжкий злочин з невідворотними наслідками у виді смерті людини, а також завдав своїми діями тяжку шкоду здоров`ю іншій людині, що призвело до тривалого лікування потерпілого. До того ж колегія суддів зауважує, що наслідки у виді смерті людини не можуть бути компенсовані відшкодуванням шкоди у матеріальному виразі.

З урахуванням указаних обставин, які переконливо свідчать про підвищену суспільну небезпечність особи ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, застосування щодо нього положень ст. 75 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки не сприяє меті покарання - виправлення засудженого і попередження вчинення нових злочинів, а тому є невиправдано м`яким заходом примусу, як про це правильно вказує в апеляційній скарзі прокурор.

Враховуючи, що у суду першої інстанції не було підстав для висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без відбування покарання у виді позбавлення волі, вирок суду в частині призначеного покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України на підставі ст.ст. 409, 413, 414 КПК України підлягає скасуванню з постановленням за правилами ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку, за яким ОСОБА_19 , з урахуванням наведених вище обставин, повинен реально відбувати покарання у виді позбавлення волі, але в мінімальному його розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, а також додаткове покарання, визначене йому судом першої інстанції, бо саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення нових злочинів, як засудженим, так і іншими, та домірним вчиненому.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 слід обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України також необхідно зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення у межах даного кримінального провадження з 08 лютого 2018 року по 05 квітня 2018 року включно.

Підстав для скасування вироку і ухвалення нового вироку з визнанням ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, колегія суддів не вбачає, оскільки зміст та вимоги апеляційної скарги свідчать про незгоду прокурора з вироком лише у частині призначеного покарання.
Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 374, 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2018 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування основного покарання термін його попереднього ув`язнення у межах даного кримінального провадження з 08 лютого 2018 року по 05 квітня 2018 року включно.

У решті вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 липня 2018 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанціїпротягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4