Справа № 746/323/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/162/18
Категорія - ч.3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 18 квітня 2018 року за № 0000063, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_10 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 липня 2018 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Іванківці Срібнянського району, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Срібнянського районного суду від 07.05.2018 року до 100 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 липня 2018 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70, ст. 72 КК України ОСОБА_8 остаточно призначено покарання шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком та покаранням, призначеним за вироком Срібнянського районного суду від 07.05.2018 року та остаточно призначено покарання у виді 3 років 3 місяців 3 днів позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в 1 рік 6 місяців не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати по справі за проведення судової товарознавчої експертизи в розмірі 429 грн.

Питання щодо речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 18 квітня 2018 року, близько 03 години, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою крадіжки чужого майна, прийшов на територію господарства за адресою: АДРЕСА_2 . Перебуваючи на території вказаного господарства, підійшов до господарського приміщення, де за допомогою молотка, який заздалегідь приніс із собою, відбив навісний замок на дверях та проник всередину, звідки таємно, умисно, з корисливих мотивів вчинив крадіжку велосипеда «Аіст» з жіночною рамою синьо-фіолетового кольору, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальні збитки на суму 1862 грн. 50 коп.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України визначене у вироку Прилуцького міськрайонного суду від 04.07.2018 року без застосування ст.ст. 75,76 КК України. В решті вирок залишити без змін. Також просить дослідити характеризуючі матеріали стосовно ОСОБА_8 , що наявні в кримінальному провадженні.

Не заперечуючи фактичних обставин справи, кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності вини у скоєнні кримінального правопорушення вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. На думку прокурора, підстави для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням за вчинення вказаного кримінального правопорушення відсутні, що підтверджується даними про особу винуватого та характером вчиненого злочину. Вказує на порушення судом вимог ч. 2 ст. 50, ст. 65 КК України, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.09.1994 року № 9 Про судову діяльність в умовах загострення в Україні криміногенної ситуації, та постанови ПВСУ № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання. Зазначає, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, являючись особою працездатного віку ніде не працює, а свій майновий стан поліпшував за рахунок крадіжок. Вказує, що обвинувачений викрав чуже майно 18.04.2018 року, поєднане з проникненням у приміщення, тобто до ухвалення вироку від 07.05.2018 року, яким було призначене покарання у виді 100 годин громадських робіт, який не був оскаржений в апеляційному порядку і набрав законної сили 06.06.2018 року. Зауважує, що ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд фактично звільнив обвинуваченого не тільки від покарання, яке раніше йому призначено реально, а й від покарання за сукупністю злочинів. Також судом не надано належної оцінки та не враховано при призначенні покарання особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину проти власності, протягом 2018 року чотири рази притягувався до адміністративної відповідальності, ніде не працює, посередньо характеризується за місцем проживання, схильний до вживання алкогольних напоїв. Зазначає, що поза увагою суду залишились висновки органу пробації. Наголошує на недотриманні судом вимог ч. 3 ст. 374 КПК України щодо зобов`язання зазначення мотивів призначення покарання, звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, позицію обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін, потерпілу, яка заявила що простила обвинуваченого і просила не позбавляти його волі, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення у апеляційній скарзі не оспорюються.

Однак, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 визначив покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України. При цьому, призначивши реальну міру покарання обвинуваченому за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, фактично поглинувши покарання призначене за вироком Срібнянського районного суду Чернігівської області від 07.05.2018 року, суд застосував положення ст.75 КК України та звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням як від покарання за даним вироком, так і за вироком Срібнянського районного суду Чернігівської області від 07.05.2018 року, яке належить відбувати реально, а саме у виді громадських робіт.

Викладене вказує на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність на момент ухвалення вироку.

Відповідно доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Згідно п.4 ч.1ст.409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для зміни вироку суду першої інстанції.

На час розгляду справи в суді апеляційної інстанції суду було надано докази того, що ОСОБА_8 повністю відбув покарання за вироком Срібнянського районного суду від 07.05.2018 р. Тому питання апеляційної скарги прокурора про незаконне звільнення засудженого від відбування покарання, яке він повинен відбувати реально, на даний момент фактично вирішено і не підлягає розгляду у зв`язку з повним відбуттям цього покарання засудженим.

Виходячи із положень ст.65 КК України, роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання суворо додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Вирішуючи питання щодо покарання обвинуваченому ОСОБА_8 в дотримання вимог ст.65 КК України, положень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», від 24.10.2003 року №7, суд врахував спосіб та ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого: його вік та стан здоров`я, сімейний стан, соціальне становище, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілій завданого ним збитку, обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, формально позитивну характеристику по місцю проживання, наявність відомостей про притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальності, відсутність даних про перебування обвинуваченого на обліку в лікаря психіатра та лікаря нарколога, зміст досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації, позицію прокурора та потерпілої щодо призначення виду і міри покарання

При цьому, судом належним чином умотивовано рішення щодо застосування ст.75 КК України.

Апеляційний суд враховує позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка в засіданні апеляційного суду просила не позбавляти волі ОСОБА_8 , заявила, що вона давно його знає і помирилася з ним, матеріальна шкода, заподіяна злочином, відшкодована їй у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обвинуваченому призначено покарання, яке відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а звільнення від покарання з випробуванням є обґрунтованим, тому твердження у апеляційній скарзі прокурора, що судом не в повній мірі враховано положення ст. 65 КК України є безпідставними.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 липня 2018 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначення покарання.

Виключити з рішення суду посилання про призначення ОСОБА_8 остаточного покарання за сукупністю вироків та з урахуванням положень ст. 72 КК України.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.3 ст. 185 КК України до покарання, призначеного судом, у виді позбавлення волі на 3 роки 3 місяці із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців та покладанням на нього судом першої інстанції обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4