Дата документу 08.11.2018 Справа № 317/2039/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/543/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 317/2039/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 81 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 10 серпня 2018 року, якою

відмовлено в задоволенні подання Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ухвали, Державна установа «Біленьківська виправна колонія (№99)» звернулася до суду із поданням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 .

Відмовляючи у задоволенні клопотання суд мотивував своє рішення тим, що засуджений ОСОБА_8 не працевлаштований, має значну невідбуту частину покарання, а саме 2 роки 03 місяці 29 днів. Мав 8 стягнень і лише 4 заохочення. Судом враховано матеріали особової справи, які у сукупності з даними про підвищену суспільну небезпеку тих дій, за які ОСОБА_8 був засуджений, та зроблено висновок про те, що засуджений не довів своє виправлення, оскільки не проявляв себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання протягом всього часу відбування покарання, а тому відносно нього неможливо застосувати умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, через невідповідність висновків суду. Зазначає, що він своєю працею та поведінкою, за час відбування покарання, довів своє виправлення. Враховуючи те, що він з 2013 до 2017 року не мав порушень режиму відбування покарання, має 4 заохочень. Всі стягнення, які були на нього раніше накладені на момент звернення з поданням до суду, погашені чи зняті в порядку заохочення. Починаючи з 2013 року засуджений на прохання адміністрації колонії займається редагуванням загальноосвітніх стендів, виконує обов`язки днювального, а також задіяний у проведенні косметичних ремонтів та проведення облаштування гуртожитків на території колонії. Також зазначає, що у зв`язку з його хибним вчинками, які викликані його психологічним станом до нього були застосовані стягнення. Тому вважає за можливе застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_8 посилається на необґрунтованість та безпідставність ухвали суду першої інстанції. Вважає, що висновки суду, викладені в ухвалі про те, що ОСОБА_8 є особою, яка не працевлаштована та про те, що позитивні зрушення у поведінці останнього сталися лише в період що передує зверненню установи відбування покарання до суду із відповідним поданням і цього явно недостатньо не відповідають фактичним обставинам та є хибними. Вважає, що суд мав би більш ретельно дослідити причини допущення ОСОБА_8 порушень та їх характер. Суд першої інстанції не врахував дані про особу засудженого та дані, які містяться в характеристиці, наданої установою виконання покарань.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 10.08.2018 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання та звільнити умовно-достроково ОСОБА_8 .

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; захисника обвинуваченого, яка підтримала апеляційні скарги засудженого та адвоката ОСОБА_9 ; прокурора, який вважав, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а апеляційні скарги засудженого та його захисника, такими, що не підлягають задоволенню; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_9 задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі відбуває покарання з 08.10.2011 року, під перебування в Вільнянському слідчому ізоляторі допустив 2 порушення установленого порядку відбування покарання, заохочень не мав. В Біленьківській виправній колонії № 99 відбуває покарання з 05.08.2012 року. За період відбуття покарання має 6 порушень установленого порядку відбування покарання. За сумлінне ставлення до праці, за виконання покладених на нього обов`язків та додержання правил поведінки має 4 заохочення. Однак відповідно до довідки про працевлаштування засудженого (а.с.10-11) вбачається, що ОСОБА_8 з серпня 2012 року по квітень 2018 року працював в червні 2013 року 8 днів, у вересні 2014 року 18 днів.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що матеріали справи не містять у своїй сукупності з даними про підвищену суспільну небезпеку вчинених дій, що засуджений ОСОБА_8 довів своє виправлення, і встановлені в судовому засіданні дані не можуть свідчити про його виправлення, а тому до нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання.

Суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки засуджений ОСОБА_8 не має сталих соціально-корисних зв`язків з рідними, а також місця для постійного проживання.

Доводи, на які посилаються засуджений та його захисник в апеляційних скаргах, не є підставами для скасування ухвали районного суду і застосування щодо ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Ухвала суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційних скаргах засудженого та його захисника, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 10 серпня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні подання Державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4