Категорія: ч.2 ст.389 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0002213 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду від 12 жовтня 2018 року, щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, гр. України, з середньою освітою, одружений, має на утриманні троє малолітніх дітей, непрацюючий, раніше судимий 24.10.2016 Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ст.125 ч.1 КК України до 190 годин громадських робіт;

засуджений

- за ч.2 ст. 389 КК України до покарання у виді у виді 1 (одного) місяця арешту.
На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково невідбутого покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.10.2016 40 (годин) годин громадських робіт, з розрахунку, що згідно ст.72 КК України, одному дню арешту відповідає вісім годин громадських робіт, визначено ОСОБА_8 до відбуття остаточне покарання у виді 1 (одного) місяця 5 (п`яти) днів арешту.
Строк відбуття покарання постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_8 , будучи засудженим вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.10.2016 за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 190 годин громадських робіт, 04.01.2017 поставлений на облік в Луцький МРВ з питань пробації, того ж дня письмово ознайомлений з умовами відбуття покарання, відповідальністю за ухилення від відпрацювання громадських робіт, згідно ст. 389 ч.2 КК України, та направлений для відбуття призначеного вироком суду покарання до КП «Луцький зоопарк», що по вул. Глушець, 16 м. Луцька Волинської області, куди останній зобов`язувався прибути 05.01.2017.
Однак він, в порушення ст.37 КВК України, ухиляючись без поважних причин від призначеного вироком суду покарання у виді громадських робіт, в період з 05.01.2017 по 09.06.2017, умисно більше двох разів на місця не з`являвся на їх відпрацювання, таким чином, ухилився від відбуття призначеного судом покарання, порушивши встановлені законодавством порядок та умови відбуття покарання.
Захисник в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, вказує, що апеляційна скарга вноситься у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу у розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку, пояснив ким і в якому обсязі він оскаржений, виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити, прокурора, який апеляційну скаргу вважав безпідставною, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим,
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, є правильними і ґрунтуються на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Разом з тим, захисник в апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.
Проте такі його доводи не заслуговують на увагу суду з наступних підстав.

Згідно із пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У відповідності до вимог ст.65 КК України, суд призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з вироку, призначаючи ОСОБА_8 покарання, судом враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який вину визнав, у вчиненому розкаявся, має постійне місце проживання, на його утриманні знаходиться троє малолітніх дітей, раніше судимий за вчинення умисного злочину, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, умисно ухилявся від виконання судового рішення, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, а тому дійшов правильного висновку, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства та призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 389 КК України.

До обставин, що пом`якшують покарання суд відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів.
До обставин, що обтяжують покарання, суд відніс рецидив злочину.
Відповідно обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для зміни вироку з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, та враховуючи висновки суду апеляційної інстанції, колегія суддів не вбачає. Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_8 покарання, суд врахував усі ті обставини, на які захисник вказує в поданій апеляційній скарзі.

Посилання обвинуваченого про те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого колегія суддів вважає безпідставними.

Так при призначенні покарання суд першої інстанції врахував всі ті обставини на які вказує захисник, оскільки обрано мінімальне покарання, передбачене санкцією відповідної статті Кримінального закону, що свідчить про їх врахування в повній мірі судом першої інстанції при визначенні виду і розміру покарання, призначеного ОСОБА_8 .
Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає законних підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисником.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд.

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Луцького міськрайонного суду від 12 жовтня 2018 року в даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий:

Судді: