Номер провадження: 11-сс/785/1897/18
Номер справи місцевого суду: 520/7362/16-к 1-кс/6402/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000032 від 20 квітня 2016 року за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.190, 5 ст.190, ст.356 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2018 року було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та накладено арешт на нерухоме майно, яке перебуває у спільній сумісній власності підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_2 ), а саме: квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101); нежитлове приміщення площею 4,6 кв.м., розташоване за адресою АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).
Крім того, зазначеною ухвалою слідчого судді було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності ОСОБА_8 (ІПН НОМЕР_2 ) у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000032 від 20 квітня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, в порушення вимог ст.84, ч.1 ст.170 КПК України ухвала слідчого судді постановлена без достатнього обґрунтування підстав для накладення арешту на майно, оскільки квартиру та нежитлове приміщення, на які було накладено арешт, ОСОБА_8 придбала за свої кошти у 2012 році, тобто за 3 роки до подій, які інкримінують її чоловіку ОСОБА_10 . Крім того, в клопотанні слідчого, в порушення вимог ч.2 ст.172 КПК України, не зазначено підстави і мету та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати, документи, які підтверджують право власності на майно.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч.2 зазначеної норми права метою накладення арешту на майно є:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно з ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

На теперішній час слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000032 від 20 квітня 2016 року за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.190, 5 ст.190, ст.356 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_10 обіймаючи посаду Голови кооперативу ОК «Набережний квартал Жаботинського», під час виконання службових повноважень, у період з 17.11.2015 по 21.06.2016, діючи умисно в супереч інтересам служби - ОК «Набережний квартал - Жаботинського» та його асоційованих членів, за попередньою змовою з іншими невстановленими на цей час службовими особами кооперативу та підприємств-контрагентів, здійснив заволодіння в особливо великому розмірі коштами асоційованих членів кооперативу, якими здійснено сплату внесків на будівництво другої секції багатоквартирного житлового будинку.

Зокрема, ОСОБА_10 перебуваючи у м.Одесі та здійснюючі свої повноваження голови кооперативу, достовірно знаючи про відсутність дозвільних документів на зведення 27-поверхового об`єкту будівництва на будівельному майданчику за адресою: АДРЕСА_3 , діючи з метою збільшення грошових надходжень від асоційованих членів кооперативу та подальшого заволодіння ними, допустив збільшення кількості будівельних поверхів та квартир на них, що призвело до надання Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області 04.02.2016 та 04.04.2016 приписів про зупинення будівельних робіт, а також прийняття 26.05.2016 Державною архітектурно-будівельною інспекцією України рішення № 61 «Про анулювання дозволу на виконання будівельних робіт» через самовільне будівництво.

Так, діючи з корисливих мотивів, у період часу з 04.02.2016 по 30.05.2016, голова кооперативу забезпечив не лише укладання менеджерами ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 договорів про пайову участь (продажу квартир) у першій секції, а й укладання 92 договорів про пайову участь в будівництві квартир, комор у другій секції з надходженням за ними внесків на загальну суму 41 506 407 гривень, у тому числі непередбачених затвердженою проектною документацією квартир 23-27 поверхів, а також не припинив одержання внесків за договорами, укладеними раніше.

Продовжуючи протиправну діяльність у період часу з 04.02.2016 по 21.06.2016, голова кооперативу ОСОБА_10 з метою доведення злочинного наміру до завершення, за попередньою змовою з іншими невстановленими службовими особами кооперативу та підприємств-контрагентів, будучи обізнаним про неможливість виконання будівельних робіт у строк до кінця четвертого кварталу 2016 року, у тому числі через відсутність таких можливостей у останніх, відсутності правових підстав, шляхом надання незаконних вказівок, розпоряджень щодо проведення транзакцій, під виглядом проведення фінансових розрахунків з контрагентами, забезпечив зарахування коштів на банківські рахунки контрагентів та власні рахунки відкриті у банківських установах на загальну суму 41 506 407 гривень,

Своїми умисними діями ОСОБА_14 протиправно заволодів коштами асоційованих членів кооперативу внесеними на будівництво другої секції у сумі 41 506 407 гривень.

27 вересня 2018 року ОСОБА_10 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

Органом досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_8 перебуває у зареєстрованому шлюбі з підозрюваним ОСОБА_10 з 29 вересня 2010 року.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на арештоване нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) ОСОБА_8 набула 17 жовтня 2016 року.

Доводи ОСОБА_8 про те, що вона інвестувала кошти в будівництво квартири АДРЕСА_1 ще у 2012 році за власні кошти, а тому ця квартира та приміщення не є спільною сумісною власністю подружжя апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки в той час вона вже була одружена з підозрюваним ОСОБА_10 та, крім того, не змогла надати доказів, що підтверджують наявність в неї власних коштів на придбання зазначених об`єктів нерухомості.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що у разі визнання ОСОБА_10 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, на його частка в спільному сумісному мані може бути конфіскована в дохід держави, а також на неї може бути звернено стягнення за цивільними позовами потерпілих.

За таких обставин доводи ОСОБА_8 та її представника про те, що арештована квартира не є належним об`єктом застосування заходів забезпечення кримінального провадження є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

З цих підстав апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав, передбачених ч.4 ст.170 КПК України для задоволення клопотання слідчого в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 разом з нежитловим приміщенням.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_8 , з метою попередження відчуження майна чи інших негативних наслідків, які можуть перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідування, зокрема відшкодуванню шкоди, завданої в наслідок кримінального правопорушення.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає.

Разом з цим, положеннями ч.4 ст.173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчого суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Проте, слідчий у своєму клопотанні та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі не зазначили, в якій спосіб необхідно накласти арешт на квартиру, а також слідчий суддя не визначив порядок виконання такого арешту.

Крім того, слідчий суддя наклав арешт на все рухоме та нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності ОСОБА_8 .

Виконання таких дій не передбачено положеннями чинного КПК України, оскільки з огляду на положенням п.2 ч.2 ст.171 КПК України слідчий суддя повинен конкретизувати перелік і види майна, що належить арештувати.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий суддя, дійшов правильного висновку про наявність підстав для накладення арешту на квартиру з нежитловим приміщенням, що належать на праві власності ОСОБА_8 , проте не визначив спосіб виконання такого заходу забезпечення кримінального провадження. В свою чергу накладаючи арешт на все інше нерухоме майно, грошові кошти та ціні папери, які належать ОСОБА_8 слідчий суддя діяв у спосіб не передбачений кримінальним процесуальним законом чим допустив істотне порушення його вимог, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно із п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального-процесуального закону.

Частина 1 ст.412 КПК України передбачає, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законе та обґрунтоване судове рішення.

З таких підстав, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого лише в частині накладення арешту квартиру АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_8 , шляхом заборони розпорядження ними.

Керуючись статями 170-173, 309, 376, 405, 407, 409, 412, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 05 листопада 2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000032 від 20 квітня 2016 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 .
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101); нежитлове приміщення площею 4,6 кв.м., розташоване за адресою АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), що належать на праві сумісної спільної власності ОСОБА_8 та ОСОБА_10 шляхом заборони розпорядження ними.

В решті вимог клопотання слідчого про арешт майна відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3