ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/249/18 Справа № 327/280/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

його представника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, кримінальне провадження № 000088 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Розівського районного суду Запорізької області від 29 січня 2018 року та заперечення на вказану апеляційну скаргу представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , -

В с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.м.т. Розівка, Розівського району, Запорізької області, громадянина України, що має середню спеціальну освіту, не працюючого, не одруженого, дітей не маючого, військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого

визнано винуватим та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та призначено покарання у виді 4 років обмеження волі.

В строк покарання засудженому ОСОБА_8 зараховано період попереднього ув`язнення з 11 червня 2017 року по 06 вересня 2017 року (включно), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.
Цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди ухвалено задовольнити частково.
З обвинуваченого ОСОБА_8 в рахунок відшкодування потерпілому матеріальної та моральної шкоди ухвалено стягнути, відповідно, 169 051 грн. 04 коп. та 100 000 грн.
Вирішено долю речових доказів.

Відповідно до вироку ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він близько 02 год. 10 червня 2017 року, знаходячись в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, підійшов до ОСОБА_11 , який знаходився біля домоволодіння АДРЕСА_2 , та почав висловлюватись на адресу останнього образливими словами через виниклі раніше неприязні відносини.
ОСОБА_8 , не маючи наміру позбавити життя потерпілого, не передбачаючи можливості настання його смерті від вчиненої ним дії, хоча повинен був і міг її передбачити, наніс ОСОБА_11 один удар кулаком в ліву сторону обличчя між щелепою та скроневою частиною, від якого останній втратив рівновагу та впав спиною назад, при цьому вдарившись потиличною ділянкою голови праворуч об асфальтне покриття.
В результаті даних злочинних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_11 було спричинено тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, від якої ІНФОРМАЦІЯ_2 о 06 год. 30 хв. той помер.
Смерть ОСОБА_11 настала від закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому потиличної кістки праворуч з розповсюдженням до нижнього краю піраміди правої скроневої кістки, оминаючи її зліва, де далі перелом стоншується та закінчується у турецького сідла, крововиливів над та під оболонками і в речовину головного мозку, що проявилася набряком головного мозку, які утворилися не менш як від одного травматичного впливу тупим твердим предметом із переважаючою поверхнею в потиличну ділянку праворуч, які у сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, і знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті.

В апеляційній скарзі:

- захисник просить вирок змінити, пом`якшити міру покарання ОСОБА_8 .
В частині вирішення цивільного позову, зменшити розмір матеріальної та моральної шкоди.

Вказує, що висновок про результати медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного сп`яніння № 70 від 10 червня 2017 року, не може являтися допустимим доказом через порушення порядку збору доказів, відсутність часу проведення освідчення, зазначення іншої дати народження обвинуваченого, та виконаної дописки про «факт вживання канабіноїдів».
Зазначає, що свідки охарактеризували ОСОБА_8 з негативної сторони, оскільки вони є друзями потерпілого ОСОБА_11 .
В ході розгляду кримінального провадження по суті, під час його допиту ОСОБА_8 заперечував факт повідомлених ним раніше обставин, вказуючи інші свідчення, які не узгоджувалися з показами других свідків по справі, а саме про обставини конфлікту та наслідки даного конфлікту.
Крім того, на його думку, відомості про наявність алкогольного та наркотичного сп`яніння були у них сформовані батьком потерпілого, більшість свідків взагалі не підходили до ОСОБА_8 і в своїх первинних показаннях про наявність факту сп`яніння вони не повідомляли, вказуючи, що не можуть достеменно говорити про те чи був ОСОБА_8 в алкогольному чи наркотичному сп`янінні. Саму поведінку ОСОБА_8 вони описують, що він завжди подвижний і товариський.
В частині показань матері потерпілого ОСОБА_12 , зазначає, що вона повідомила суду, що ОСОБА_13 і ОСОБА_14 занесли сина в будинок і сказали його не чіпати, так як він спить, оскільки випив. В подальшому, коли ОСОБА_12 запримітила садно на потиличній частині голови, вказані свідки повідомили, що це давній конфлікт, про результати цього конфлікту вони матері не сказали. Також мати потерпілого повідомила, що син інсуліно залежний з 14 років, і на момент повідомлення чоловікові про необхідність виклику швидкої допомоги, вона помітила, що син знаходився в стані коми і до приїзду доньки, яка збивала цукор, помітила, що у нього був високий рівень цукру в крові.
Вважає, що вказані пояснення в ході досудового слідства слідчим не вияснялися, а в ході судового слідства увага суду була звернена на те, що у потерпілого був високий рівень цукру в крові і те, що він знаходився у комі можливо пов`язано з діабетом, а даний факт підлягав перевірці.
Вказує, що ОСОБА_8 повідомив суду, що в ході конфлікту наніс удар кулаком в щелепу потерпілого. Удар був невеликої сили, тому не припускав, що потерпілий від нього може впасти. Крім того, зазначає, що за результатами СМЕ (як первинної так і комісійної), не встановлено наявність якого-небудь тілесного пошкодження в області контакту його руки з обличчям потерпілого, а саме удару ОСОБА_8 в область щелепи потерпілого.
Вважає, що в ході судового слідства ніхто із свідків не вказав, що ОСОБА_11 втратив рівновагу, внаслідок чого впав. Всі зв`язували падіння потерпілого з ударом ОСОБА_8 . Проте, на думку апелянта, при наявності певної сили удару, сам механізм падіння тіла потерпілого повинен відбуватись по іншому, так як сила прискорення, викликана ударом, повинна змінювати положення тіла і відповідно вивести його із рівноваги. В даному випадку очевидці подій вказали, що тіло потерпілого впало плашмя, було рівним, що пов`язано і з точкою дотику на задній потиличній частині голови. Будь-яких кроків назад потерпілий перед падінням не робив.
На думку захисту, причиною падіння потерпілого міг бути і високий вміст цукру в крові, який привів до коми.
Щодо цивільного позову, зазначає, що в судовому рішенні вказано, що наявність матеріального збитку підтверджується певними письмовими доказами, а саме, накладними і чеками на придбання ліків, продуктів харчування на поминання, ритуальні послуги, придбання пам`ятника. Однак, вважає, що суд не розмежував документи, підтверджуючі затратну частину потерпілого, виходячи з дат і подій, пов`язаних з понесеними затратами.
Крім того, вважає, що суд не дав оцінки доводам захисту про недопустимість низки документів, як доказів понесених витрат.
Згідно договору № 015 від 12 липня 2017 року вони становлять - 95 365 грн.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 24 абз. 2 постанови № 6 Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року, затрати на виготовлення пам`ятника і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничного розміру вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості.
Судом отримані дані про стандартний пам`ятник і його середню ціну в с.м.т. Розівка, який не перевищував 10 000 грн, але суд стягнув значно більшу суму.
Суд виходив з того, що потерпілому повинні бути відшкодовані фактичні затрати, що не узгоджується з судовою практикою про відшкодування шкоди. Крім того, представлені потерпілим чеки, накладні, на його думку, не узгоджуються між собою по сумам.
Частина накладних датується 12 червня 2017 року про придбання продуктів харчування. Не мотивовано, куди віднести ці затрати ніяких пояснень потерпілий не надав.
Товарний чек без дати і підпису на суму 5 000 грн. містить дані про придбання одягу, але коли вона купувалася і для якої мети, також не мотивовано.
Самі чеки не містять підтверджень про те, хто купував медикаменти, листів призначення про придбання конкретних ліків суду не представлено.
Самі накладні на продукти харчування не містять інформацію, що вони купувалися в магазині, касовий чек відсутній.
До справи залучений чек від 22 червня 2017 року на суму 900 грн. за медичні послуги, однак відсутні будь-які пояснення з цього приводу.
Вказує, що факт проведення поминальних обідів згідно християнських традицій стороною захисту не оскаржується, однак зазначає, що суду не були представлені дані про проведення поминальних обідів.
Зазначає, що в ході судового слідства встановлено, що припускалося доставити потерпілого в лікарню, але з пояснень свідків, останній, коли його привели до тями, наполягав їхати до його матері. Яких-небудь перешкод з доставкою потерпілого до лікарні не було. Вважає, що перевезення потерпілого в спосіб, описаний даними свідками, погіршило його стан.
Суд вказав в рішенні, що необхідно враховувати міру покарання обвинуваченому з моменту затримання ОСОБА_8 і вступу вироку в законну силу, і що враховує в строк призначеного судом покарання, період знаходження ОСОБА_8 під вартою з 11 червня по 06 вересня 2017 р. в слідчому ізоляторі,з розрахунку один день перебування в слідчому ізоляторі за два дні обмеження волі.
Вважає, що при доведеності вини ОСОБА_8 в інкримінуємому йому діянні, суд не врахував, що на момент затримання обвинуваченого по підозрі у скоєнні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України діяла інша норма закону, а саме один день тримання під вартою за два дні обмеження волі, але суд, на його думку, не застосував норму закону, яка дає можливість враховувати покарання до 06 вересня 2017 р. в другому розмірі.
Міра покарання, призначена обвинуваченому, на думку захисту, з врахуванням обставин, встановлених в суді, характеристики ОСОБА_8 , відсутність судимості, розкаяння в скоєному, визнання провини - є занадто суворою.
Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_10 в запереченнях на апеляційну скаргу захисника просить вирок залишити без зміни. Апеляційну скаргу сторони захисту, без задоволення.
Вважає, що що перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину підтверджується показами свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , показами самого обвинуваченого, а також висновком № 70 медичного огляду ОСОБА_8 на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 10 червня 2017 року, який на його думку є належним і допустимим доказом по справі.
Вважає, що доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що більшість свідків давали неправдиві покази, оскільки були друзями потерпілого, є безпідставними.
Вказує, що висновок про втрату потерпілим свідомості внаслідок цукрового діабету не підтверджена доказами по справі.
Вважає рішення суду про задоволення цивільного позову є законним та обґрунтованим.
Не погоджується з доводами апелянта щодо неврахування судом позитивної характеристики обвинуваченого та призначення йому занадто суворого покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні вимоги, думку прокурора, потерпілого та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судове рішення, відповідно до ст. 370 КПК, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Посилання в апеляційній скарзі сторони захисту на неповноту та необ`єктивність досудового і судового слідства, на невідповідність висновків суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому дій фактичним обставинам справи, є безпідставними.
Матеріалами справи встановлено, що досудове і судове слідство проведені з дотриманням процесуального закону, а висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Наведені докази є допустимими, належними та достатніми.
В обгрунтування свого висновку про винуватість ОСОБА_8 суд, насамперед, послався на покази самого обвинуваченого, які той давав під час досудового слідства і в судовому засіданні після роз`яснення йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 42 КПК України.
Як свідчить проведений судом аналіз, його покази відзначались послідовністю і узгодженістю між собою і містили дані щодо часу, місця, способу застосування до потерпілого насильства, причину конфлікту, направленість умислу, наслідків таких дій, їх відносини до події і після злочину та інші його фактичні обставини, які складають елементи кримінально-караного діяння, і які визнані судом доведеними і вірно викладені у мотивувальній частині вироку.
Суть пояснень ОСОБА_8 зводилась до того, що в день події він намагався з`ясувати раніше виниклі неприязні стосунки з ОСОБА_11 . Під час цього, той дав йому ляпаса, на що у відповідь наніс потерпілому з невеликою силою удар кулаком в щелепу зліва. В результаті ОСОБА_11 впав назад і вдарився головою об асфальтове покриття та втратив свідомість. Його одразу відвезли додому.
Узгоджені з викривальними показаннями ОСОБА_8 дані містяться в показах свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 про те, що обвинувачений в стані алкогольного сп`яніння навмиснонаніс удар кулаком в обличчя потерпілого ОСОБА_11 . В результаті, той впав, і вдарившись головою об асфальтове покриття, втратив тяму і не приходив в себе.
Аналогічні покази вказані свідки давали і підтвердили їх з демонстрацією на місці події під час слідчого експерименту при відтворенні обстановки і обставин події, що зафіксовано у протоколах зазначених процесуальних дій та на фото таблицях до них.
Судом взято до уваги, що показання наведених свідків щодо обставин, які підлягають доказуванню у справі і складають об`єктивну і суб`єктивну сторони інкримінованого ОСОБА_8 злочину, містять подробиці подій, які могли знати лише особи, які знаходились на місці під час вчинення злочину.
Вірність повідомлених свідками даних про обставини вчинення ОСОБА_8 злочину, засвідчена власноручними записами та підписами свідків та інших учасників процесуальних дій, зокрема понятих та посадових осіб, які брали участь у відповідних процесуальних діях, без будь-яких зауважень.
Будь- яких підстав не довіряти послідовним поясненням вказаних свідків, які узгоджуються з сукупністю інших доказів, наведених у вироку, - колегія суддів не знаходить.
Не залишено судом поза увагою, що викривальні показання щодо обставин вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, той давав посадовим особам, які за його поясненнями та власноручними записами, не чинили на нього будь-якого впливу, і про те, що він добровільно виклав обставини вчинення ним злочину.
Крім того, про об`єктивність показів вищевказаних свідків про скоєння обвинуваченим ОСОБА_8 злочину в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, свідчать результати медичного огляду останнього про те, що знаходився в стані саме алкогольного сп`яніння (0,6 промиле), а також встановлено факт вживання ним канабіноідів.
Про те, що результатом застосування ОСОБА_8 насильства щодо потерпілого ОСОБА_11 при обставинах, на які посилався обвинувачений, а також свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 є смерть останнього, свідчать висновки судово-медичного і комісійного дослідження потерпілого про те, що причиною його смерті з`явилася черепно-мозкова травма, що реалізувалася переломом основи черепа, крововиливами над та під оболонками і в речовину головного мозку, що ускладнилося його набряком. У своїй сукупності дані ушкодження мають ознаки тяжких тілесних за ознакам небезпеки для життя і знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті.
Наведеними у вироку даними спростовані доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність у справі доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
З викладеного вище є безпідставними і доводи захисту обвинуваченого, що смерть потерпілого наступила від того, що останній хворів на цукровий діабет, та йому несвоєчасно було надано медичну допомогу, оскільки за висновком лікарів експертів, саме від отриманої тяжкої травми при падінні та ударі потиличною ділянкою голови праворуч об асфальтне покриття і настала смерть ОСОБА_11 .
Цими ж доказами спростовані твердження останніх про те, що ОСОБА_8 не знаходився в стані алкогольного сп`яніння під час скоєння злочину.
Таким чином, суд першої інстанції давши аналіз зібраним у справі доказам у їх сукупності, та належним чином їх оцінивши, обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винним у вчиненні зазначеного у вироку злочину, за який його засуджено, а його дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 119 КК України.
Обговорюючи доводи апеляційної скарги адвоката та обвинуваченого про призначення ОСОБА_8 необґрунтовано суворого покарання, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

При призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Як видно з вироку, призначаючи ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував як обставини, що пом`якшують покарання, так і ті, що його обтяжують, враховуючи особу обвинуваченого, його сімейний та майновий стан, що він в цілому характеризується задовільно, врахував його відношення до вчиненого злочину, щире каяття. Прийняв суд до уваги тяжкі наслідки у виді смерті потерпілого. Суд прийшов до висновку можливим призначити ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, покарання саме у виді обмеження волі на певний строк в межах, передбачених санкцією частини статті. Дане покарання є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

При цьому, суд обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування вимог ст. ст. 69, 75 КК України, справедливо призначивши обвинуваченому покарання у виді обмеження волі.

На переконання колегії суддів, за своїм видом та розміром, саме таке покарання,яке призначив районний суд, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 і попередження вчинення ним нових злочинів, та буде відповідати вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 2 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод, право кожного громадянина на життя охороняється законом. А відповідно до ст. ст. 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Також колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. В справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Також у справі Ізмайлов проти Росії від 16.10.2008 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості і не ставити особистий і надмірний тягар для особи.

Тому підстав для пом`якшення покарання, чи призначення обвинуваченому більш суворого покарання, колегія суддів не знаходить.

Колегія суддів зазначає, що розв`язуючи питання щодо задоволення цивільного позову, суд повинен керуватись вимогами ст. 175 ч. 3 ЦПК України про підтвердження позовних вимог доказами про обставини, на які посилається сторона.

Виходячи із тлумачення даної норми, суд повинен обґрунтувати своє рішення відповідними доказами на підтвердження своїх висновків про доведеність того, що саме в результаті злочинних дій винної особи потерпілий поніс матеріальну, моральну шкоду.

Між тим, суд, обґрунтовуючи своє рішення про доведеність заподіяння матеріальної шкоди не мотивував до чого віднесені затрати, які містяться в накладних від 12 червня 2017 року.

Не звернув суд уваги на те, що товарний чек на суму 5 000 грн. без дати і підпису містить дані про придбання одягу, що ставить під сумнів коли він придбався і для якої мети, чи було це пов`язано із похованням.
На підтвердження матеріальної шкоди надані окремі чеки, які не підтверджені листками призначення.
Видно, що накладні на продукти харчування не містять даних про те, що вони купувалися в магазині, а сам касовий чек відсутній. Окремі накладні та чеки не можливо розібрати, із-за потертостей, неякості печатної інформації.
З цього приводу в апеляційному суді були досліджені відповідні документи.
Сумнівним є залучений до справи чек від 22 червня 2017 року на суму 900 грн. за медичні послуги. Дані про те за що вони надані, не містяться.
За такою сукупністю суперечностей в обгрунтування висновку суду про заподіяння потерпілій стороні матеріальної шкоди, твердження суду про доведеність такої шкоди у відповідному розмірі, зазначеному у вироку,є сумнівними.

З урахуванням наведеного колегія вважає за необхідне в даній частині вирок скасувати, а саме щодо рішення суду щодо відшкодування матеріальної шкоди, і призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Під час судового розгляду суду необхідно ретельно перевірити докази на підтвердження заподіяння обвинуваченим матеріальної шкоди у відповідному розмірі.

Що стосується задоволення позовних вимог потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди, то рішення суду в цій частині колегія суддів вважає обгрунтованим, вмотивованим, прийнятим з врахуванням завданої здоров`ю моральної шкоди, характеру, глибини перенесених страждань та переживань.

Крім цього, не знайшло свого підтвердження посилання сторони захисту на неправильність застосування вимог ч.5 ст. 72 КК України, оскільки районний суд вірно вказав, що в строк відбування покарання ОСОБА_8 слід зарахувати період його тримання під вартою з 11.06.2017 року по 06.09.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення волі за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Розівського районного суду Запорізької області від 29 січня 2018 року відносно ОСОБА_8 в частині цивільного позову щодо відшкодування матеріальної шкоди, - скасувати і призначити новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набуває чинності з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4