Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року
м. Київ
справа № 562/537/15
провадження № 51-276ск19
Верховний суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року стосовно засудженого ОСОБА_5 .
Встановлені обставини
Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 20 липня

2017 року, який протягом встановленого ст. 395 КПК строку не оскаржувався в апеляційному порядку, ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 2

ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК, шляхом часткового складання покарання, враховуючи покарання, призначене вироком Дубенського міськрайонного суду від 04 травня 2017 року, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.
Постановлено відповідно до ч. 5 ст. 72 КК рахувати ОСОБА_5 строк відбування покарання з 25 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Період з 21 червня 2017 по день вступу вироку в законну силу попереднє ув`язнення рахувати день за день.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 листопада 2017 року внесені уточнення до згаданого вироку місцевого суду.

Постановлено зазначити в резолютивній частині вироку, що строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту затримання, зокрема з 25 лютого 2017 року. Період з 25 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року рахувати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Період з 21 червня 2017 року по 21 серпня 2017 року (день набрання вироком законної сили) рахувати день за день.

16 травня 2018 року захисник ОСОБА_4 звернувся до Апеляційного суду Рівненської області з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Здолбунівського районного суду Рівненської області від 20 липня 2017 року щодо ОСОБА_5 , а також ухвали цього суду

від 17 листопада 2017 року.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року ОСОБА_4 відмовлено в поновленні строку на апеляційне оскарження зазначених судових рішень та відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК повернуто апеляційну скаргу.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу апеляційного суду через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає, що у заяві навів достатньо вагомі та об`єктивні доводи для поновлення строку на апеляційне оскарження судових рішень, а саме: засуджений не є спеціалістом у галузі права та не знає особливостей призначення покарань, а його захисник не усвідомив неправильного застосування місцевим судом ч. 4 ст. 70 КК, що призвело до неправильного встановлення початку строку відбування ОСОБА_5 покарання. Зазначені порушення встановлено представниками Української Гельсінської спілки у квітні 2018 року.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на вирок або ухвалу про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру протягом тридцяти днів з дня їх проголошення.
Відповідно до ч. 3 ст. 395 КПК для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

При цьому, правило дотримання тридцяти денного строку для подання апеляційної скарги має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу. Це правило надає сторонам кримінального провадження достатній строк для роздумів, у межах якого вони зобов`язані (мають право) вчинити процесуальну дію, чітко визначити свої аргументи та окреслити власну правову позицію.
Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові

від 20 квітня 2017 року № 5440кс(15)16, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Згідно зі змістом касаційної скарги, апеляційні скарги на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 20 липня 2017 року та ухвалу цього суду

від 17 листопада 2017 року захисник ОСОБА_4 подав 16 травня 2018 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження згаданих судових рішень.

Положеннями п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК встановлено, що апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку на апеляційне оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Встановивши, що вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області

від 20 липня 2017 року постановлено за участі сторони захисту, копії цього судового рішення вручені сторонам в день його проголошення, а під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції представництво інтересів та захист ОСОБА_5 здійснював адвокат ОСОБА_6 , апеляційний суд обґрунтовано відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК відмовив у поновленні строку на апеляційне оскарження і повернув апеляційну скаргу.
Таким чином, ухвала суду апеляційної інстанції постановлена згідно з нормами процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, в ній наведені належні і достатні мотиви та підстави ухвалення такого рішення.
Касаційна скарга захисника не містить посилань на обставини, які би свідчили про неможливість звернутися до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення місцевим судом.
Відповідно до положень ст. 433 КПК суд касаційної інстанції є судом права і переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, а з наведеного вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_4 немає.
Крім того, Верховний Суд звертає увагу на те, що кримінальним процесуальним законом передбачено механізм захисту прав засудженого ОСОБА_5 ,

про порушення яких зазначає захисник, а саме шляхом звернення до місцевого суду в порядку статей 537, 539 КПК та перегляду судового рішення, ухваленого за результатами такого звернення, в порядку апеляційної процедури.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Оскільки з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року стосовно засудженого ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3