У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0004982 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 серпня 2018 року, стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого вантажником, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч.1 ст. 125 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити йому покарання за ч.1 ст. 122 КК України у виді 2 років виправних робіт, за ч.1 ст. 125 КК України у виді 200 годин громадських робіт, із застосуванням вимог ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначивши покарання у виді виправних робіт на строк до 2 років.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 125 КК України та призначено покарання:
за ч.1 ст.122 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки,
за ч.1 ст.125 КК України - у виді громадських робіт на строк 200 годин.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Строк покарання засудженому обчислювати з 09.08.2018 р., в який зарахувати строк попереднього ув`язнення з 29.03.2018 р. по 09.08.2018 р.
Стягнуто з засудженого на користь держави в особі Міської лікарні швидкої медичної допомоги - 3048 грн. 96 коп.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що суд призначив йому занадто суворе покарання при цьому маючи можливість призначити менш суворе покарання, яке, на думку обвинуваченого, було б достатнім для його виправлення.

Пояснює, що наносив потерпілим удари лише руками, а не ножем, при цьому вважає, що саме потерпілі спровокували його на конфлікт, який він всіляко уникав.

Зауважує, що не мав наміру ухилятися від слідства, а після конфлікту покинув свою кімнату в гуртожитку та жив у своєї дівчини лише за для того, щоб уникнути подальшого з`ясування відносин із потерпілими.

Не погоджується із показами потерпілих та свідка ОСОБА_8 з приводу характеристики та самої наявності у нього ножа та вважає, що вони мають суперечності, оскільки свідок ОСОБА_8 та потерпілі надавали весь час різні покази.

Вказує, що під час допиту його в суді першої інстанції, він щиро розкаявся та висловив щирий жаль з приводу скоєного, а тому не погоджується із висновком суду про не встановлення судом обставин, які пом`якшують покарання, просить апеляційний суд врахувати пом`якшуючі покарання обставини.

Звертає увагу, що відповідно до характеристики виданої СІЗО м. Миколаєва, він характеризується посередньо, будь яких доган та нарікань від адміністрації закладу на його адресу не надходило.

Крім того, апелянт зазначає, що його мати є жінкою літнього віку, якій виповнилось 71 рік, а тому вона потребує постійного догляду з його боку та піклування.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що ОСОБА_5 , 05.10.2017 р. близько 14.30 год., знаходячись на спільній кухні гуртожитку по АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , після словесної сварки з ОСОБА_9 , на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи намір на заподіяння тілесних ушкоджень, в загальному коридорі гуртожитку, наніс ОСОБА_9 , притискаючи її до дивану, руками не менше одного удару в область обличчя і предметом схожим на кухонний ніж кілька ударів по обличчю, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді синця лобної ділянки голови, забою головного мозку з ангіодістонічним і цереброастенічним синдромами, рани нижнього повіка правого ока та ускладненої рани нижнього повіка лівого ока з частковою втратою зору, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Після чого, о 14.50 год. продовжуючи намір на заподіяння тілесних ушкоджень, з особистих неприязних відносин, наніс ОСОБА_11 , яка вибігла з коридору до під`їзду гуртожитку з метою виклику працівників поліції, не менше двох ударів рукою по обличчю, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді синця нижнього повіка правого ока та спинки носу, які по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_5 , судом кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою тяжких наслідків, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я та за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання суд врахував що обвинуваченим вчинено злочини невеликої тяжкості та середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, за вчинення злочинів пов`язаних з застосуванням насильства, за місцем проживання характеризується негативно, перебуває на обліку як наркозалежна особа, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлені, та з метою виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів, вважав необхідним призначити покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі, за ч.1 ст.125 КК України, у виді громадських робіт із застосування вимог ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 , на підтримку вимог апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 та кваліфікація його дій за ч.1 ст. 122 та ч.1 ст. 125 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та сумнівів не викликають.

В судовому засіданні суду першої обвинувачений ОСОБА_5 свою провину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав частково та пояснив, що восени 2017 року в другій половині дня, він посварився кухні гуртожитку з ОСОБА_9 і її подругою, які перебували в стані сп`яніння. Після того, як ОСОБА_9 вдарила його шваброю, він побив її по обличчю кулаками, оскільки вона не заспокоювалася. Крім того, два рази вдарив ОСОБА_12 , яка тримала двері і не випускала його у коридорі. Ударів ножем він не наносив. Раніше між ними та потерпілими часто виникали конфлікти і вони провокували його.

Проте, винуватість обвинуваченого в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень та ушкоджень середньої тяжкості потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_9 саме із застосуванням ножа підтверджується доказами дослідженими судом та наведеними у вироку, а саме: показами потерпілих, свідків, протоколом обшуку від 01.11.2017р., висновками експертів №444/1551-17 від 27.04.2018р., та №1550 від 06.10.2017р.

На підтвердження вини обвинуваченого суд вірно у вироку послався на показання потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які в судовому засіданні пояснили, що 05.10.2017 р., ОСОБА_5 ,, зайшов на кухню гуртожитку з ножем і мискою, де ОСОБА_9 з ОСОБА_11 робили ремонт, почав нецензурно виловлюватися на їх адресу, після того, як ОСОБА_9 зробила йому зауваження, той пішов за нею, повалив на диван і замахувався на неї ножем, і коли ОСОБА_11 викликала поліцію, пішов у її бік, взяв рукою за горло і наніс декілька ударів рукою в обличчя. При цьому, обвинувачений раніше виловлював їм погрози вбивством.

Дані обставини також підтвердила свідок ОСОБА_13 .

Не найшли свого підтвердження доводи обвинуваченого про те, що він не застосовував ніж. Так Згідно висновку експерта № 444/1551-17 від 27.04.2018р., у ОСОБА_9 виявлені тілесні пошкодження у вигляді синця лобної ділянки голови, забою головного мозку з ангіодістонічним і цереброастенічним синдромами, які могли утворитися від не менше як одного удару тупим твердим предметом, якими могли бути руки, ноги; рани нижнього повіка правого ока та ускладненої рани нижнього повіка лівого ока з частковою втратою зору, які могли утворитися від дії гостро-ріжучого предмету по типу клинка ножа, та по ступеню тяжкості відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Що свідчить про застосування ОСОБА_5 ножа для нанесення потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Між тим, сам обвинувачений не заперечував той факт, що він прийшов до кухні з ножем, який в подальшому був вилучений та визнаний речовим доказом у справі.

Таким чином, суд на підставі досліджених доказів, в їх сукупності, дійшов правильного висновку щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою тяжких наслідків, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, та в легкому тілесному ушкодженні, та вірно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 125 КК України. Порушення судом норм матеріального та процесуального права при розгляді справи та постановлені вироку не допущено.

Щодо призначеного покарання обвинуваченому, то воно призначено судом першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, з урахуванням обставин вчинення злочинів, їх ступені тяжкості, які відповідно до положень ст. 12 КК України відносить до злочинів невеликої тяжкості та середньої тяжкості, та особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, за вчинення злочинів пов`язаних з застосуванням насильства, за місцем проживання характеризується негативно, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом: РПП внаслідок вживання опіоїдів, каннабіноїдів. Синдром залежності. Крім того свої попередні злочини скоював за місцем свого проживання та відносно своїх сусідів.

Відповідно до висновку органу пробації існує високий рівень ризику вчинення ОСОБА_5 повторного злочину та високий рівень ризику небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, А тому виправлення обвинуваченого без позбавлення чи обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.

А тому, призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі та ізоляції ОСОБА_5 від суспільства - є необхідне і достатнє для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_5 на те, що він згідно характеристики СІЗО м. Миколаєва характеризується посередньо, не може характеризувати обвинуваченого за місцем його проживання, та не підтверджує його належну поведінку за місцем мешкання де він вчинив злочини.

Крім того, посилання обвинуваченого на те, що його мати потребує постійного нагляду та піклування з його сторони, нічим не підтверджено, а матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що мати обвинуваченого не має змоги піклуватися про себе самостійно.

Щодо щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_5 під час допиту його в суді першої інстанції, апеляційній суд розцінює вказану обставину лише як засіб пом`якшення покарання, яке йому загрожувало за вчинення ним кримінальних правопорушень, оскільки до початку судового розгляду обвинувачений не виявляв розкаяння та навіть не перепросив у потерпілих, натомість переховувався у своєї дівчини та ухилявся від слідства.

З огляду на наведене та відсутністю підстав для зміни вироку, передбачених ст. 409 КПК України, з наведених апелянтом мотивів, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом покарання, у зв`язку з чим апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 9 серпня 2018 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: