Справа № 467/182/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

законного представника ОСОБА_6

представника служби у справах дітей ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 липня 2018 року за № 0000613 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Агрономія, Арбузинського району Миколаївської області, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, проживаючого в повній сім`ї з батьками, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що 10 грудня 2018 року, близько 19 год. 00 хв., ОСОБА_4 перебував біля домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 . В цей час у ОСОБА_4 виник умисел на вчинення крадіжки живо ростучого дерева ялинки з території домоволодіння, що належить ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій, їх караність, ОСОБА_4 переліз через паркан та проник на територію домоволодіння ОСОБА_8 після чого шляхом вільного доступу за допомогою сокири зрубав та скоїв крадіжку живо ростучого дерева ялинки вартістю 452 грн. 79 коп., яке росло на подвір`ї, після чого місце вчинення злочину покинув, розпорядившись викраденим майном, яке належить ОСОБА_8 на власний розсуд, чим заподіяв останній матеріальну шкоду на загальну суму 452 грн. 79 коп.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, та суду показав, що дійсно він у вечірній час, 10 грудня 2018 року, взявши з дому сокиру, щоб наточити її у знайомого, йшов по АДРЕСА_1 . Біля будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 побачив ялинку, яку вирішив зрубати. Далі переліз через паркан та проник на територію вказаного домоволодіння ОСОБА_8 та шляхом вільного доступу за допомогою сокири зрубав живо ростучу ялинку. У вчиненому розкаюється, обіцяв, що більше такого не повториться.

Потерпіла ОСОБА_8 до суду не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, претензій до обвинуваченого не має, не заперечувала передати неповнолітнього на поруки батькові.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 показав суду, що про скоєний сином злочин він дізнався від молодшого сина. На даний час він посилив контроль над поведінкою сина. Син весь час перебуватиме під його наглядом, піддається його впливу та вихованню, усвідомив скоєне, щиро покаявся, та його поведінка після вказаних подій змінилася на краще.Потерпілій відшкодовано завдані збитки.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_4 та інші учасники справи погодилися з клопотанням прокурора та просили визнати недоцільним дослідження доказів в повному обсязі, так як повністю погоджуються із встановленими досудовим розслідуванням обставинами справи.

Покази обвинуваченогоОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позицій.
За таких обставин, суд переконався, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин кримінального провадження, в суду відсутні сумніви в добровільності його позицій, і у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, законного представника обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для правильної кваліфікації дій обвинуваченого та призначення покарання у відповідності до положень Кримінального Кодексу України. При цьому, судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Зокрема, судом у порядку ст. 358 КПК України були досліджені такі докази, подані стороною обвинувачення:

- протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 22 грудня 2018 року;
- розрахунок шкоди завданої незаконною рубкою дерева ялини від 27.12.2018 року №488, що становить 452 грн. 79 коп.
Враховуючи викладені обставини, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Обставин, які обтяжують вину обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Обставинами, які пом`якшують вину обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, вчинення злочину неповнолітнім.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заявила клопотання, в якому просила звільнити неповнолітнього обвинуваченого від покарання на підставі п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України та передати його під нагляд батька, законного представника ОСОБА_6 .

Представник служби у справах дітей вказала, що ОСОБА_4 на обліку не перебуває, тому його можливо звільнити від покарання.

Прокурор не заперечував проти звільнення обвинуваченого від покарання на підставі п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, посилаючись на наявність підстав для звільнення від покарання.

Відповідно до ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього один із зазначених в ч. 2 ст. 105 КК України видів примусових заходів виховного характеру, в тому числі передачу під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, за їх згодою.

Згідно вимог ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, належить до категорії злочинів середньої тяжкості.

Враховуючи заявлене захисником неповнолітнього обвинуваченого клопотання про застосування відносно нього примусових заходів виховного характеру, яке було підтримано обвинуваченим та його законним представником, заслухавши думку прокурора, враховуючи думку потерпілої, яка не заперечувала щодо передачі обвинуваченого під нагляд батькові, представника служби у справах дітей, суд вважає, що є всі підстави для застосування відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, а саме: передати неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 під нагляд батька ОСОБА_6 , з яким обвинувачений постійно проживає, оскільки неповнолітній обвинувачений розкаюється у вчиненому, раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання, обвинувачений своєю поведінкою довів, що його виправлення може відбутися без призначення кримінального покарання, а також запевнив суд, що подібного більше ніколи не повториться.

Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться в постанові від 5 травня 2006 р. № 2 "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України) допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують. Хоча в законі не передбачено обов`язкове отримання згоди батьків або осіб, які їх заміняють, на передачу їм неповнолітнього під нагляд, суд має отримати таку згоду.

Згідно пункту 10 Зауважень загального порядку №10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей», у всіх рішеннях, які ухвалюються у контексті здійснення юстиції щодо дітей, головним міркуванням має бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини означає, що традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, повинні поступатися місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей-правопорушників. Згідно з пунктом 23.2 Рекомендацій CM/Rec(2008)11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам «Про Європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи», перевагу слід надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню збитків, завданих правопорушенням, яке вчинила неповнолітня особа.

В інформаційному листі ВССУ від 16 січня 2017 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх» роз`яснено, що, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, суд постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15.05.2006 року «Про практику розгляду справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою.

Строк нагляду, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Як свідчить практика, цей нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж до досягнення особою повноліття).

Суд, оцінюючи встановлені обставини в сукупності, враховуючи наведені дані про особу неповнолітнього ОСОБА_4 , який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України у віці 17 років, умови його життя, наявність контролю з боку батьків, досудову доповідь органу пробації, звіт про неповнолітнього обвинуваченого у кримінальному провадженні служби у справах дітей Арбузинської райдержадміністрації, дійшов висновку, що ОСОБА_4 на час постановлення вироку не потребує застосування покарання та його можливо звільнити від покарання із застосуванням примусового заходу виховного характеру, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, у виді передачі під нагляд батьку ОСОБА_6 , який не працює, однак позитивно характеризується за місцем проживання.

На думку суду, у даному випадку судовий процес з винесенням обвинувального вироку з подальшою передачею неповнолітнього ОСОБА_4 під нагляд батьків буде мати достатній виховний вплив на неповнолітнього, що відповідає наведеним міжнародним стандартам при розгляді кримінальних справ щодо неповнолітніх.

Судові витрати в кримінальному провадженні відсутні. Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

На підставі п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України звільнити неповнолітнього ОСОБА_4 від кримінального покарання із застосуванням відносно нього примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд батьку ОСОБА_6 строком на 1 (один) рік, але не довше, ніж до досягнення особою повноліття.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти днів) з дня його проголошення.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_1