ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/7265/16-к Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/947/19 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч.3 ст. 15, ч.2 ст.289 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 21 серпня 2017 року, стосовно ОСОБА_7 -,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 21 серпня 2017 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Харкова, громадянин України, не працюючий, з професійно - технічною освітою, не одружений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимий:

- 04.04.2013 року Пушкінським районним судом Московської області за п. А ч. 2 ст. 166 КК Росії до 1 року позбавлення волі;

- 14.12.2015 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК Україна до 4 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України строком 1 рік 6 місяців;

- 01.11.2016 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі;

- 24.01.2017 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі;

- 16.02.2017 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі,

визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, до призначеного покарання частково приєднано покарання, невідбуте за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.02.2017 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Вказаним вироком встановлено, що 01 серпня 2016 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 знаходячись біля будинку № 1 по вул. Морозова в м. Харкові, побачив автомобіль ВАЗ 2106 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 23 070 грн., що належить ОСОБА_9 , та, маючи злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи повторно, підійшов до вказаного автомобілю, і, шляхом пошкодження замку водійських дверей автомобіля, проник до салону, де, діставши дроти замка запалювання, намагався завести двигун з метою заволодіння даним транспортним засобом, однак з причин, незалежних від його волі, ОСОБА_7 не зміг довести свій злочинний умисел до кінця, тому що на місці вчинення кримінального правопорушення, він був зупинений потерпілим ОСОБА_9 та іншими особами, які присікли його злочинні дії.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу з доповненнями в якій просить вирок Комінтернівського районного м.Харкова від 21.08.2017 року скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування вимог вказує, що суд ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення оскільки його вина в скоєному злочині не підтверджена належними та допустимими доказами. Посилається на те, що в судовому засіданні він вказував, що до автомобілю він проник для крадіжки цінних речей, а умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом він не мав, крім того експертом не підтверджено факту того, що за допомогою дротів запалювання, можливо завести автомобіль, не виявлено відбитків його пальців та слідів пошкодження дверей автомобілю. Зазначає, що свою вину у скоєному визнав під впливом захисника ОСОБА_8 та обмовив себе.

Вислухавши доповідь судді; доводи обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги .

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений заперечував свою вину у скоєнні злочину. Враховуючи таку позицію апелянта , колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження належним чином .

Суд допитав обвинуваченого та перевірив його покази щодо непричетності до скоєння злочину.

Допитавши потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , вивчивши інші докази серед яких: протокол огляду, протоколи пред`явлення особи для впізнання, протокол проведення слідчого експерименту, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку у винності ОСОБА_7 в незакінченому замахі на заволодіння транспортним засобом за вказаних у вироку обставин.

Суд першої інстанції ретельно дослідив докази, навів їх зміст у вироку, проаналізував їх , та надав відповідну оцінку, з якою погоджується колегія суддів , в зв`язку з чим вважає недоцільно наводити зміст доказів вдруге.

Позицію обвинуваченого про те, що він не збирався заволодіти автомобілем, а лише викрасти з нього майно , з врахуванням затримання останнього на місці злочину після протиправного проникнення в салон автомобіля та пошкодження замка запалювання , про що пояснили потерпілий та свідки, колегія суддів вважає явно надуманою. Відсутність відбитків обвинуваченого в салоні автомобіля та даних щодо пошкодження замку дверцят , з врахуванням обставин затримання обвинуваченого та пояснень володільця автомобіля на доведеність вини та кваліфікацію злочину не впливають.

Посилання обвинуваченого на неналежний рівень його захисту адвокатом, в результаті чого він визнав свою вину в суді першої інстанції , не відповідають дійсності, оскільки в суді першої інстанції ОСОБА_7 свою вину не визнавав, тому розгляд справи відбувся з дослідженням всіх доказів.

Клопотання ОСОБА_7 про заміну захисника за призначенням колегія суддів залишає без задоволення , оскільки будь яких обґрунтованих та вмотивованих обставин , які свідчать про неналежне виконання захисником своїх обов`язків, обвинувачений не навів.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме.

Врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості.

Судом не враховувалось щире каяття обвинуваченого у вчиненні злочину, як пом`якшуюча вину обставина, оскільки ОСОБА_7 свою провину заперечував протягом всього часу судового розгляду, й лише після надання пояснень всіма учасниками кримінального провадження та дослідження доказів по справі в повному обсязі, змінив правову позицію за даним обвинуваченням. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнав рецидив злочинів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що такий вид і міра покарання буде достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 про незаконність та необґрунтованість судового рішення є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду м.Харкова від 21 серпня 2017 року, стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді-