ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/1841/17 Номер провадження 11-кп/814/279/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава апеляційну скаргу з уточненнями обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 травня 2018 року по кримінальному провадженню № 00000554 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нові Санжари Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , не одруженого, депутата Клюсівської сільської ради сьомого скликання по одномандатному виборчому округу № 7, українця, громадянина України, з вищою освітою, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

у с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 травня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн. в дохід держави.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) грн. та в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 500 (п`ятсот) грн.

В іншій частині цивільного позову ОСОБА_8 відмовлено.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу не обирався.

За вироком суду, 09.10.2017 року близько 16-45 год. на вулиці с. Клюсівка Новосанжарського району Полтавської області ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, маючи прямий умисел на спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, протиправно кулаком правої руки умисно вдарив в ліву частину обличчя ОСОБА_8 , чим відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 129 від 10.10.2017 року спричинив тілесні ушкодження потерпілому у вигляді забою м`яких тканин у виличній області зліва, крововиливу в слизову лівої щоки, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подали

Обвинувачений ОСОБА_7 у принесеній апеляції з уточненнями просить вирок суду скасувати та постановити новий , яким відмовити у задоволенні позовних вимог потерпілого у повному обсязі.

В обґрунтовування апеляційних вимог вказує на неправильну і провокуючу поведінку потерпілого, неврахування судом при вирішенні цивільного позову майнового стану обвинуваченого, відсутність джерела доходів, наявність на його утриманні хворих батьків та малолітньої дитини.

Також, обвинувачений ОСОБА_7 в поданій апеляції вказує на проведення досудового розслідування з порушенням, зокрема, в частині проведення слідчого експерименту без його участі тільки за участю потерпілого. Також вказує на істотне порушення вимог процесуального закону , яке полягає в частині визнання належним доказом протоколів проведення слідчих експериментів від 11.10.17, 12.10.17 ( а.м.к.п. 110-116), та від 12.10.17 (а.м.к.п. 117-123).

Зазначає що в матеріалах кримінального провадження відсутні документи, що підтверджують повноваження представника потерпілого.

В доповненні до апеляційної скарги від 10 грудня 2018 року обвинувачений ОСОБА_7 наголошує на віктимній і неправильній поведінці потерпілого, що спровокувала його на вчинення кримінального правопорушення та безпідставному неврахуванні цієї обставини при призначенні покарання.

Окрім цього наголошує на відсутності у нього доходів та наявність на утриманні батьків похилого віку та малолітнього сина, що також не було враховано судом при призначенні йому покарання у виді штрафу та стягнення коштів на відшкодування шкоди, спричиненої злочином.

Також, в апеляційній скарзі обвинуваченого зазначається про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого та особі через суворість.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 апеляційну скаргу з уточненнями підтримав та просив задовольнити з наведених в ній підстав.

Потерпілий, в його інтересах адвокат ОСОБА_9 та прокурор в судовому засіданні заперечували з приводу задоволення апеляції.

Мотиви суду

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

В ході розгляду зазначеного кримінального провадження і постановленні вироку, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про вчинення злочину ОСОБА_7 , при вказаних у вироку обставинах, який ґрунтується на перевірених і досліджених в судовому засіданні доказах, яким дано відповідну юридичну оцінку. Доведеність винуватості обвинуваченого у скоєнні інкримінованого злочину в апеляційній скарзі не оспорюється. Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України є правильною.

Доводи апеляції обвинуваченого про визнання недопустимими доказами протоколів слідчих експериментів через те, що ці слідчі дії проведенні без його участі, не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до положень ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Згідно з ч. 3 цієї статті , до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Тобто, слідчий експеримент може бути проведений для перевірки виниклих у слідчого різного роду припущень, версій з метою перевірки фактичних даних, отриманих у результаті допиту підозрюваного, свідка, потерпілого.

Таким чином, відповідно до положень КПК, обов`язковими учасниками слідчого експерименту є слідчий ( прокурор) понятті та особи, показання яких перевіряються ( уточняються ) цією процесуальною дією.

З огляду на викладене, підстав визнавати недопустимими доказами протоколи слідчих експериментів за участю потерпілого від 11.10.2017 року та свідків ОСОБА_10 від 12.10.2017, ОСОБА_11 від 12.10.2017 року через їх проведення без участі обвинуваченого, колегія суддів не знаходить.

Що стосується доводів апеляції обвинуваченого про невідповідність призначеного йому покарання через суворість та неврахування при цьому майнового стану та перебування на утриманні батьків похилого віку і малолітнього сина, колегія суддів також їх вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК особі , яка вчинила злочин , має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості , співмірності та індивідуалізації , покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій , їх небезпечності та даним про особу винного.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину , який відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, особу винного, який раніше є несудимим, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований, приймає активну участь в громадському житті громади, має на утриманні непрацездатних батьків, обставини , що пом`якшують покарання , якими суд визнав щире каяття, відсутність обставин, що його обтяжують та прийшов до обґрунтованого висновку про призначення покарання в межах санкції статті у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

При цьому, колегія суддів, звертає увагу, що ОСОБА_7 було обрано найменш суворий вид покарання, передбачений санкцією відповідної статті та у найменшому розмірі.

В цілому слушно зауважити, що покарання у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподаткованих доходів громадян є самим м`яким покаранням, яке взагалі передбачене Кримінальним законодавством, а тому доводи про його суворість не ґрунтуються на нормах закону та є безпідставними.

Не вважає колегія суддів такими, що заслуговують на увагу доводи обвинуваченого щодо неврахуванні судом при призначенні покарання того , що він є безробітнім та має утриманців.

Так, стаття 53 КК України, яка урегульовує порядок призначення цього покарання, не містить обов`язкової умови для призначення покарання у виді штрафу наявність працевлаштування.

Крім того, в контексті зазначеного колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що покарання являє собою сукупність певних правил, які встановлюють обмеження і втрати, що їх повинен зазнати засуджений через конкретний вид покарання.

З огляду на викладене суму штрафу у розмірі 510 грн., що призначена ОСОБА_7 , який є здоровим , працездатним, з вищою освітою, є людиною досить молодого віку , колегія суддів вважає співмірною та посильною для обвинуваченого , навіть за умови відсутності на даний час працевлаштування та наявності на його утриманні непрацездатних осіб.

Усі наведені в апеляції обвинуваченого пом`якшуючі покарання обставини, в повній мірі враховані судом.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим через його суворість , як про це наголошується в апеляції обвинуваченого, колегія суддів не знаходить.

Що стосується доводів обвинуваченого щодо необґрунтованості цивільного позову, заявленого потерпілим у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає їх також безпідставними виходячи з такого.

Відповідно до ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

З вказаного випливає, що розгляд цивільного позову в кримінальному провадженні здійснюється з обов`язковим дотримання судом принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст. 22 КПК) та принципу диспозитивної ( ст. 26).

Так, частково задовольняючи заявлений потерпілим ОСОБА_8 у кримінальному провадженні цивільний позов про відшкодування моральної шкоди , суд першої інстанції детально проаналізував виклад позовних вимог та надані на їх підтвердження докази, та , з врахуванням характеру злочину, глибини фізичних та душевних страждань , а також обставин заподіяних тілесних ушкоджень, виходячи з принципів розумності, справедливості та зваженості, прийшов до обґрунтованого висновку, що достатньою сумою у відшкодування моральної шкоди буде дві тис. грн. із заявлених потерпілим п`яти.

З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Ті обставини, на які в апеляції посилається обвинувачений, зокрема поведінка потерпілого, не може слугувати підставою для відмови у задоволенні цивільного позову про стягнення моральної шкоди спричиненої злочином, оскільки це б суперечило загальним принципам та засадам кримінального законодавства щодо обов`язку винної у вчиненні злочину особи, відшкодовувати шкоду.

До того ж , колегія суддів наголошує, що місцевий суд , враховуючи конкретні обставини вчинення злочину, задовольнив позов потерпілого частково, а не повністю, що колегія суддів вважає правильним та цілком справедливим.

Не вважає обґрунтованою позицію обвинуваченого щодо безпідставного стягнення з нього судових витрат у виді витрат на правову допомогу, оскільки суду першої інстанції , у відповідності до положень КПК надано підтвердження понесених потерпілим витрат, а письмові докази, що це підтверджують , відповідають процесуальному законодавству.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає судове рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення , а вирок суду - без змін.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства , які ставили б під сумнів законність , обґрунтованість та вмотивованість судового рішення , колегіє суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404,405,407,419 КПК України , колегія суддів Полтавського апеляційного суду,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу з уточненнями обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24 травня 2018 року щодо нього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3 місяців з моменту проголошення.

Судді:

____________ ____________ ___________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4