Провадження № 11-кп/4820/131/19
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000351 від 11 травня 2018 року, за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 листопада 2018 року,

у с т а н о в и л а :
Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 07листопада 2018 року,

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кудринці Хмельницького району Хмельницької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, не працює, неодружений, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не має судимостей,

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без позбавлення права керування транспортними засобами.

Початок строку відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 1 144 грн. документально підтверджених витрат на залучення експерта.

Речові докази:

-мотоцикл «Cizeta 350», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , без бокового причепу повернуто ОСОБА_12 за належністю;

-штани, футболку, шкарпетки, труси, кросівки ОСОБА_7 знищено.

У задоволенні клопотання прокурора про обрання відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено.

За вироком суду, ОСОБА_10 , не володіючи посвідченням водія, не маючи навиків керування транспортним засобом, в порушення п.2.1 Правил дорожнього руху України, 11 травня 2018 року біля 12-ї години 50 хвилин сів за кермо мотоцикла «Сіzeta 350», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , без бокового причепу та в порушення вимог п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, керуючи цим мотоциклом у стані алкогольного сп`яніння, здійснюючи в порушення п.2.3 «г» Правил Дорожнього руху України перевезення пасажира ОСОБА_7 без мотошолома, рухаючись по польовій дорозі в напрямку від села Немиченці до села Кудринці Хмельницького району зі швидкістю біля 60 км/год., в порушення п.п.12.1, 2.3 «б» Правил дорожнього руху України проявив неуважність, не обрав з врахуванням дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться та стану транспортного засобу, в межах установленої безпечну швидкість руху, щоб мати змогу контролювати його рух та безпечно керувати ним, в районі між електроопорами №148-149 допустив падіння вказаного мотоцикла лівим боком на дорожнє покриття.

Унаслідок цього пасажир мотоцикла ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді:

- саден в лівій та правій надлопаткових ділянках, садна та крововиливів в м`яких тканинах крижової ділянки, садна на зовнішній поверхні правого плечового суглобу, садна на тильній поверхні лівої кисті, які відносяться до категорії легкого,

- перелому склепіння та основи черепа, забоїв лобних та скроневих часток головного мозку, лівобічної субдуральної гематоми, субарахноїдальних крововиливів півкуль мозочка, садна та крововиливу в м`яких тканинах потиличної ділянки голови, які відносяться до категорії тяжкого, як такого, що небезпечне для життя в момент спричинення і від якого ОСОБА_7 помер о 14-й годині 45 хвилин 16 травня 2018 року в Хмельницькій обласній клінічній лікарні.

Допущені ОСОБА_10 (особою, яка керує транспортним засобом) порушення правил безпеки дорожнього руху, що передбачені п.п.2.1 «а», 2.3 «б», 2.3 «г», 2.9 «а», 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 10 жовтня 2001 року №1306, згідно яких:

п.2.1 «а» водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

п.2.3 «б», «г» для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

- бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі;

- під час руху на мотоциклі бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів;

п.2.9 «а» водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебувати під впливом наркотичних чи токсичних речовин;

п.12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, водій повинен врахувати дорожню обстановку, а також особливостей вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що стались.

За порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, ОСОБА_10 підлягає кримінальній відповідальності за ч.2 ст.286 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просив змінити вирок Хмельницького міськрайонного суду від 07 листопада 2018 року та призначити йому покарання в межах нижньої межі санкції ч.2 ст.286 КК України.

Уважав, що рішення суду першої інстанції є занадто суворим і таким, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Указував на те, що у вироку зазначено, що враховуючи його поведінку після вчиненого злочину, позицію у судовому засіданні, суд вважав, що він щиро не розкаявся.

На його думку, такі висновки зроблені необґрунтовано, він розповів під час допиту в судовому засіданні, що керував мотоциклом, не справився з керуванням і вони впали, внаслідок чого ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, від яких помер. Він зізнався щиро в тому, що їхав за кермом, хоча міг би говорити, що за кермом не їхав, а їхав ОСОБА_7 . Зважаючи на це, зазначав, що щиро розкаявся у вчиненому злочині.

З приводу перебування його у стані алкогольного сп`яніння вказував, що судом безпідставно взято до уваги показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які вказали, що він вживав спиртні напої. Він не заперечував, що вживав алкогольні напої, однак вживав їх після ДТП.

Посилався на те, що судом першої інстанції не враховано, що він є особою молодого віку, має постійне місце проживання, працює неофіційно, але має постійний стабільний заробіток і готовий відшкодовувати цивільний позов, якщо він буде заявлений в подальшому.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_11 просила вирок Хмельницького міськрайонного суду від 07 листопада 2018 року стосовно ОСОБА_10 в частині призначення йому покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років без позбавлення права керування транспортними засобами.

Указувала, що не заперечуючи правильність установлених фактичних обставин кримінального провадження та правової кваліфікації дій обвинуваченого, вважала, що призначене судом покарання є явно несправедливим через його м`якість.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 виду і розміру покарання суд першої інстанції правильно врахував, що обвинувачений у вчиненні інкримінованого йому злочину не розкаявся. Правильно судом прийнято до уваги й те, що обвинувачений ОСОБА_10 допустив грубі порушення Правил дорожнього руху, від яких настали тяжкі наслідки у вигляді смерті людини.

На думку апелянта, правильно враховані й дані, що характеризують обвинуваченого, а також обставина, яка обтяжує йому покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Проте, суд першої інстанції, визначаючи обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , притягнення його до кримінальної відповідальності вперше, всупереч вимогам щодо призначення покарання не навів у вироку мотивів про те, чому притягнення до кримінальної відповідальності вперше є обставиною, що пом`якшує покарання.

Не враховано, на її думку, судом й те, що обвинувачений фактично не визнає своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину, легковажно ставиться до того, що внаслідок його винних дій була позбавлена життя людина. Вказане вбачається ще й з показань самого обвинуваченого, який підтвердив, що залишив потерпілого на місці події, навіть не намагаючись надати йому допомогу. І хоча ця обставина не знайшла своєї оцінки в обвинувальному акті, проте, безумовно, має бути врахована при визначенні розміру покарання ОСОБА_10 як така, що характеризує посткримінальну поведінку обвинуваченого.

Таким чином, з огляду на викладені обставини, які суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував, призначене ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років є явно несправедливими через його м`якість.

Потерпіла вважала, що ОСОБА_10 за вчинений ним злочин заслуговує на більш суворе покарання, а саме на позбавлення волі строком на 7 років. І саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

У запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 потерпіла ОСОБА_11 просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 .

Вказувала, що вважає, що суд апеляційної інстанції немає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, доводи якої є неспроможними.

До того ж, за неврахованих судом першої інстанції обставин, наведених у поданій нею апеляційній скарзі, в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження призначене ОСОБА_10 покарання у виді 5 років позбавлення волі є м`яким.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційних скарг; пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів та заперечили проти апеляційної скарги потерпілої; потерпілу ОСОБА_11 та її представника ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги потерпілої та в заперечення апеляційної скарги обвинуваченого; думку прокурора, який заперечив проти обох апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого висновку.

Висновок місцевого суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого), за обставин викладених у вироку, правильність кваліфікації його дій ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, є законним і обґрунтованим та в апеляційних скаргах не оспорюється.

Як установлено судом апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_10 , не володіючи посвідченням водія, не маючи навиків керування транспортним засобом, в порушення п.2.1 Правил дорожнього руху України, 11 травня 2018 року біля 12 години 50 хвилин сів за кермо мотоцикла «Сіzeta 350», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , без бокового причепу та в порушення вимог п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, керуючим цим мотоциклом в стані алкогольного сп`яніння, здійснюючи в порушення п.2.3 «г» Правил Дорожнього руху України перевезення пасажира ОСОБА_7 без мотошолома, рухаючись по польовій дорозі в напрямку від села Немиченці до села Кудринці Хмельницького району зі швидкістю біля 60 км/год., в порушення п.п.12.1, 2.3 «б» Правил дорожнього руху України проявив неуважність, не обрав з врахуванням дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться та стану транспортного засобу, в межах установленої безпечну швидкості руху, щоб мати змогу контролювати його рух та безпечно керувати ним, в районі між електроопорами №148-149 допустив падіння вказаного мотоцикла лівою стороною на дорожнє покриття.

Внаслідок цього пасажир мотоцикла ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: саден в лівій та правій надлопаткових ділянках, садна та крововиливів в м`яких тканинах крижової ділянки, садна на зовнішній поверхні правого плечового суглобу, садна на тильній поверхні лівої кисті, які відносяться до категорії легкого; перелому склепіння та основи черепа, забоїв лобних та скроневих часток головного мозку, лівобічної субдуральної гематоми, субарахноїдальних крововиливів півкуль мозочка, садна та крововиливу в м`яких тканинах потиличної ділянки голови, які відносяться до категорії тяжкого, як таке, що небезпечне для життя в момент спричинення і від яких ОСОБА_7 помер о 14 годині 45 хвилин 16 травня 2018 року в Хмельницькій обласній клінічній лікарні.

Суд першої інстанції дав правильну правову оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, і це не оспорюється в апеляційних скаргах.

Проте, на переконання колегії суддів, призначив обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, яке є явно несправедливим через його м`якість.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з усталеної судової практики, встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення. Тому судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. Судам необхідно мати на увазі, що наведений у ч.1 ст.66 КК України перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч.1 цієї статті. Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

Наведених вимог щодо призначення покарання суд першої інстанції дотримався не повною мірою.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 виду і розміру покарання суд першої інстанції обґрунтовано та правильно врахував, що обвинувачений у вчиненні інкримінованого йому злочину не розкаявся. Правильно судом першої інстанції прийнято до уваги й те, що ОСОБА_10 допустив грубі порушення Правил дорожнього руху, від яких настали тяжкі наслідки у вигляді смерті людини. Ураховано й відомості, що характеризують обвинуваченого, а також обставина, яка обтяжує йому покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Заперечення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 з приводу перебування його у стані алкогольного сп`яніння ідентичні його показанням у місцевому суді. При цьому місцевий суд обґрунтовано не взяв їх до уваги і спростував показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які показали, що обвинувачений вживав алкогольні напої зранку 11 травня 2018 року, тобто в день скоєння злочину, але до моменту його скоєння. Згідно висновку судово-токсикологічної експертизи в нього виявлено наявність етилового алкоголю в кількості 2,14‰.

Проте, суд першої інстанції, визнаючи обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_10 , притягнення його до кримінальної відповідальності вперше, всупереч вищезазначеним вимогам щодо призначення покарання не навів у вироку мотивів про те, чому притягнення до кримінальної відповідальності є обставиною, що пом`якшує покарання.

Не враховано місцевим судом й того, що обвинувачений, фактично не визнаючи своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, легковажно ставився до того, що внаслідок його винних дій хоча і з необережності, проте було вчинено тяжкий злочин.

Відповідно ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання. яке хоч і не виходить за межі. встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість (ст.414 КПК України).

Згідно вимог ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_10 не має права керування транспортними засобами, тому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами апеляційний суд не вправі йому призначити.

Колегія суддів при призначенні основного покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно із ст.12 КК України є тяжким злочином, особу винного, який раніше несудимий, думку потерпілої ОСОБА_11 про призначення суворого покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

З таким видом і розміром покарання погоджується і колегія суддів.

На переконання колегії суддів, саме таке покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України, відповідатиме вимогам справедливості щодо застосування покарання та відображатиме співмірність злочину і кари, і тільки таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 про занадто суворе покарання, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, посилання на досудову доповідь органу пробації є необґрунтованими і з викладених вище мотивів на увагу не заслуговують.

Колегія суддів вважає що, апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_11 підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частині нового вироку.

З метою забезпечення виконання вироку щодо покарання у виді позбавлення волі, колегія суддів уважає за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Керуючись ст.ст.404, 405, 409, 413, 414, 420, 424, 426, 532 КПК України,

у х в а л и л а:
У задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 відмовити.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Хмельницького міськрайонногосуду Хмельницької області від 07 листопада 2018 року стосовно ОСОБА_10 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 7 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

Обрати ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Початок строку відбуття покарання рахувати з 03 квітня 2019 року.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому його копії.

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:
Суддя Хмельницького
апеляційного суду ОСОБА_2