Єдиний унікальний номер 205/2648/18
Єд.унік.№205/2648/18
Провадження №1-в/205/415/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2018 року Ленінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

представника ДВК №89 ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому виїзному засіданні, в приміщенні Дніпровської ВК №89, клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого, про умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81 КК України або заміну не відбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України.,

В С Т А Н О В И В :

У провадження Ленінського районного суду м.Дніпропетровська надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 , в якому він просить звільнити його умовно-достроково або замінити не відбуту частину покарання більш м`яким, а також визначити термін можливого перегляду покарання шляхом застосування до нього умовно-дострокового звільнення або заміни не відбутої частини призначеного йому покарання більш м`яким, встановити проміжки часу для його повторення, а також встановити чіткі критерії, на підставі яких він має відбуватись. В обґрунтування клопотання посилається, зокрема, на ст.3 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, ст.28 Конституції України, на рішення ЄСПЛ у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства».

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 підтримав клопотання з наведених вище мотивів та просив його задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 , посилаючись на положення ст.81 та 82 КК України, в яких чітко визначені умови як застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, так і умови заміни не відбутої частини покарання більш м`яким.

Представник ДВК №89 заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 , підтримавши позицію прокурора з цього приводу.

Дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого ОСОБА_6 , заслухавши представника Дніпровської ВК №89 та самого засудженого, з`ясувавши думку прокурора, суд вважає, що у задоволенні клопотань засудженого ОСОБА_6 необхідно відмовити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 було засуджено вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.03.2003 року за ст.ст. 304, 185 ч.3, 187 ч.4, 115 ч. 2 п.1,6 КК України до довічного позбавлення волі, з конфіскацією особистого майна.

На данний час засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання в приміщенні камерного типу в секторі максимального рівня безпеки ДУ «Дніпровська виправна колонія №89».

За час відбування покарання в ДВК №89, засуджений ОСОБА_6 характеризується посередньо.

Як вбачається з довідки про стягнення та заохочення, за час відбуття покарання до засудженого ОСОБА_6 застосовувалося одне заохочення, проте останній притягався до дисциплінарної відповідальності та має дев`ятнадцять стягнень.

У відповідності до ст.152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду.

Згідно зі ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним призначеної судом частини строку покарання, яка визначена у ч.3 ст.81 КК України.

За змістом закону, становлення особи на шлях виправлення, це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватися й в умовах не пов`язаних з позбавленням волі. Становлення особи на шлях виправлення для зазначеного виду звільнення від покарання, характеризується зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці. Цей висновок повинен ґрунтуватись не на характеристиці особи за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, або умовно-дострокове звільнення, а на даних за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

Крім того, законодавцем визначено, що застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є не обов`язком, а правом і таке звільнення може бути застосоване за певних умов.

Відповідно до ч.1 ст.82 КК України, особам, які відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання і не повинне перевищувати не відбутого строку покарання, призначеного вироком.

Крім того, відповідно до п.3 ч.4 ст. 82 КК України, заміна не відбутої частини покарання більш м`яким щодо осіб, засуджених за вчинення особливо тяжких злочинів, можливе за умови відбуття ними не менше двох третин строку покарання, такий строк визначається при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 63 КК України.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», заміна не відбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч.1 ст. 82 КК України, може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Статтею 51 КК України, передбачені види покарань до осіб визнаних винними у вчиненні злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

При розгляді клопотання засудженого, суд виходить з вимог ч.1 ст.82 КК України, якою передбачена лише можливість заміни більш м`яким покаранням, покарання у виді позбавлення волі призначеного на певний строк. Покарання ж у виді довічного позбавлення волі, призначене у відповідності до ст. 64 КК України, не має строкового виміру, тому вирішення питання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким є неможливим, проте вирішується виключно на підставі ч.2 ст.87 КК України, що виходить за межі повноважень суду.

Частиною першою статті 87 КК України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно з частиною другою статті 87 КК України, актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Відповідно до ст.151 КВК України та Положення про порядок здійснення помилування, затверджене Указом Президента України №902 від 16.09.2010 року, право клопотати про помилування має особа, яка засуджена судом України і відбуває покарання в Україні. Особа засуджена до довічного позбавлення волі, має право подати клопотання про помилування після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання.

Отже, Кримінальним кодексом України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням лише шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

За таких обставин, можливість умовно-дострокового звільнення та заміни не відбутої частини покарання більш м`яким до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, ст.ст. 81,82 КК України - не передбачена.

Зважаючи на викладене, клопотання засудженого ОСОБА_6 в частині застосування умовно-дострокового звільнення від призначеного покарання або заміну не відбутої частини покарання більш м`яким задоволенню не підлягає через відсутність законних підстав для такої заміни.

Крім того, суд відхиляє вимоги щодо визначення терміну можливого перегляду покарання ОСОБА_6 шляхом застосування до нього умовно-дострокового звільнення або заміни не відбутої частини призначеного йому покарання більш м`яким, встановлення проміжків часу для його повторення, а також встановлення чітких критеріїв, на підставі яких він має відбуватись, оскільки зазначене не передбачене положеннями Кримінального кодексу України, а звідси не входить до повноважень суду.

Отже, враховуючи вищенаведене, підстави для задоволення клопотання відсутні.

На підставі викладеного, ст. ст. 4, 51, 63, 64, 82, 87 КК України, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України, або заміну не відбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено в судову палату з кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення через районний суд.

Суддя: ОСОБА_1