ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/332/19 Справа № 183/1016/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2019 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000309 за апеляційними скаргами підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2019 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Шпаківське Шпаківського району Ставропольського району Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого та за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ризики, зазначені в клопотанні прокурора, є недійсними, при цьому вказує на те, що він має постійне місце роботи та стабільний дохід, також має місце реєстрації та проживання, одружений.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, звільнивши ОСОБА_8 з-під варти.
Звертає увагу на те, що слідчим суддею не виконані вимоги ст.ст. 94, 178, 193, 370 КПК України, відсутні належні та допустимі докази, якими обгрунтований висновок щодо необхідності обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незаконність висунутої підозри, незаконність затримання, недоведеність неможливості застосування інших запобіжних заходів тощо.
Вказує на те, що слідчий суддя не оцінювала докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, як того вимагає ст.94, ч.3 ст.370 КПК України.
Посилання слідчого судді як на докази на протокол допиту ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , суперечать вимогам ч.3 ст.95 КПК України, оскільки безпосередньо слідчий суддя свідків не допитувала.
Витяг з ЄРДР та протокол затримання не є доказами інкримінованих подій або підстав тримання під вартою.
Протоколи огляду, як і всі інші матеріали, на які посилається слідчий суддя як на докази надані в копіях, оскільки оригінали суду взагалі не надавались, що суперечить вимогам ч.3 ст.99 КПК України.
Також слідчий суддя не перевіряла та не з`ясовувала повноваження у цьому кримінальному провадженні слідчого, що звернувся з клопотанням про обрання запобіжного заходу, так і слідчих, що зазначені в протоколах огляду.
Зазначає, що в матеріалах провадження відсутні дані на підтвердження того, що слідчий, на підставі ч.1 ст.214 КПК України, визначався для розслідування цього кримінального провадження, відсутні дані й про групу слідчих, те саме стосується й прокурора.
Посилання слідчого судді на докази без з`ясування законності їх отримання є неприпустимим.
Слідчий суддя не прийняв в якості доказів безпосередньо надані ОСОБА_8 покази в судовому засіданні, які спростовують підозру, затримання та необхідність його утримання під вартою, та які є єдиним належним та допустимим доказом.
Вказує на те, що слідчий суддя проігнорувала покази підозрюваного про те, що він працює, при цьому не прийняла заходів для належного встановлення та підтвердження цієї обставини, відповідно до ч.4 ст.193 КПК України.
Також слідчий суддя не організувала допит в судовому засіданні та не взяла до уваги покази інших підозрюваних осіб у цьому провадженні, які спростовують зміст підозри.
Посилання слідчого судді на те, що підозрюваний має не зняту та непогашену судимість є безпідставним, оскільки запит щодо зняття чи погашення судимості ніхто не робив.
Твердження про те, що всі підозрювані незаконно придбали пістолет, рушницю, страйкобольні автомати тощо є необґрунтованим, оскільки спростовується показами підозрюваних та матеріалами провадження, в яких зазначено, що все це знаходилось у ОСОБА_11 .
Зазначає, що ОСОБА_8 та інші підозрювані стверджують, що вони приїхали працювати охоронцями, однак були затримані, що жодним чином не спростовано.
Висновки слідчого судді про наявність вагомих доказів щодо вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, з посиланням на ст.178 КПК України, зроблені в незаконний спосіб.
Звертає увагу на те, що слідчий суддя досліджувала докази та матеріали провадження, хоча в клопотанні слідчого відсутнє таке прохання, а тому слідчий суддя не мав права цього робити.
Також слідчий суддя не послалась на жоден доказ на підтвердження того, що до ОСОБА_8 має застосовуватися запобіжний захід виключно тримання під вартою, а не менш тяжкий запобіжний захід.
Вказує на те, що повідомлення про підозру склала слідча ОСОБА_12 , повноваження якої жодним чином не підтвердженні, а вручена вона іншою невідомою особою, повноваження якої також не підтверджені, що є порушенням ст.ст. 276-279 КПК України.
За таких умов ОСОБА_8 не може вважатися повідомленим про підозру і не можна вважати, що підозра йому вручена в законний спосіб, крім того суду не надано підтвердження внесення цього факту до ЄРДР, відповідно до ч.4 ст.278 КПК України.
Така позиція підтверджена постановою Верховного Суду від 19.04.2018 року (справа № 754/7062/15-к провадження № 51-3654 км 18) щодо винесення повідомлення про підозру без підтвердження повноважень.
В цьому випадку, в судовому засіданні повноваження не були підтверджені ані прокурором, ані слідчими, а тому процедура повідомлення про підозру не була дотримана, у зв`язку з чим ОСОБА_8 має бути звільнений з-під варти негайно, на підставі вимог ч.3 ст.278 КПК України.
Звертає увагу на те, що допит підозрюваного здійснювала не слідча ОСОБА_12 , яка винесла повідомлення про підозру, а інший слідчий, при цьому на повідомленні про підозру зазначені м. Новомосковськ, наприкінці повідомлення - 14.35 годин 15.02.2019 року, а в протоколі допиту підозрюваного зазначено м. Дніпро, 15.02.2019 року 16.00-16.20 годин, що свідчить про фальсифікацію.
Протокол затримання складений о 21.00 годин, при цьому в ньому не зазначено, хто його склав, а зазначено, що затримання провели інспектори Новомосковського ВП ГРПП ГУНП 14.02.2019 року о 15.00 годин на 235 км автодороги Знам`янка-Луганськ-Ізваріне, у присутності адвоката ОСОБА_13 , однак КПК України не передбачає можливості затримання особи до внесення даних про правопорушення до ЄРДР, які згідно витягу внесені о 17.15 годин 14.02.2019 року.
Також адвокат ОСОБА_13 , не могла бути присутня в 15.00 годин на місці затримання, оскільки перше доручення для надання БПД видане о 21.05 годин, де зазначено, що ОСОБА_13 , має прибути в Новомосковський РВ на 22.05 годин 14.02.2019 року, вказане свідчить про фальсифікації.
Конкретні факти і відомості для затримання в протоколі не зазначені, підпис ОСОБА_8 на 1 та 2 арк. протоколу затримання відсутні, також відсутній його підпис на останньому аркуші.
Вказує, що зміст протоколу про затримання не відповідає вимогам ст.104, ч.1 ст.106 КПК України.
Затримання ОСОБА_8 було незаконним, оскільки воно не відповідає вимогам ч.4 ст.208 КПК України.
Згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_14 у всіх затриманих було проведено поверхневий огляд, в ході якого були вилучені речі, однак про це не зазначено ані в протоколі затримання, ані в іншому протоколі, а тому фактично відбувся незаконний обшук.
Твердження слідчого судді про те, що ОСОБА_8 ніде не працює та не має дохід є необґрунтованим, оскільки спростовується довідкою з місця роботи підозрюваного.
Крім того підозрюваний має позитивну характеристику, має міцні соціальні зв`язки, оскільки одружений, хорошу репутацію, має постійне місце проживання та роботи, майнова шкода відсутня, докази скоєння ним інкримінованого злочину також відсутні.
Вказує на те, що слідчим суддею вимоги Закону про обов`язок посилатися на докази і робити їх належну оцінку - проігноровані.
Зазначає, що слідчий суддя продемонструвала, що не має наміру здійснювати судовий контроль над правоохоронними органами та ефективно захищати права громадян - учасників процесу, а тому підлягала відводу (самовідводу).
Посилається на те, що слідчий суддя не застосував міжнародні норми, та правові висновки, що містяться в судових рішеннях ЄСПЛ, як джерело права.
Ризики, передбачені ст.177 КПК України, стороною обвинувачення жодними доказами не підтверджені та ґрунтуються на припущеннях.
Ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2019 рокубуло застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12.04.2019 року включно, а також визначено заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 153 680 грн..

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення врахував існування обґрунтованої підозри, ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість підозрюваним переховуватися від органів досудового розслідування та суду, особу підозрюваного, який одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку, ніде не працює, тому офіційні джерела доходу відсутні, підозрюється у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, що вказує на негативну репутацію останнього, та з урахуванням викладеного дійшов висновку, що до підозрюваного необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеному ризику.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника, доводи прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підозрюваного та його захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи підозрюваного та його захисника, викладені в апеляційних скаргах та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, з наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд врахував процесуальні джерела доказів, наявні в кримінальному провадженні, зокрема, протоколи оглядів місця події від 14.02.2019 року та інші матеріали клопотання у їх сукупності.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 14.02.2019 року, на узбіччі автодороги поблизу с. Новоселівка знаходяться білі мішки в середині яких трава, автомобіль Шкода на багажнику якого знаходяться певні речі: 2 ліхтарика з електрошокером, ніж канцелярський, предмет, схожий на пістолет, патрони з резиновими кулями, один магазин, камуфляжна сумка, предмет, який зовнішньо схожий на рушницю, поряд якого лежать 5 патронів та інше.
Вилучення саме вогнепальної зброї підтверджено прокурором в ході апеляційного розгляду шляхом надання для огляду висновків експертів.
Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі«Фокс, Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Такий висновок слідує із долученого до клопотання повідомлення ОСОБА_14 про виклик працівників поліції та його показів відповідно до протоколу допиту свідка, з яких вбачається, що 14.02.2019 року він їхав з с. Піщанка до м. Дніпро по автодорозі Знам`янка - Луганськ - Ізварине, де в районі 253 км автодороги, перед з`їздом автодороги до с. Новоселівка, побачив зліва від проїжджої частини блокпост, біля якого був встановлений металевий шлагбаум, біля посту знаходилось 5 чоловіків у камуфльованій формі з військовими нашивками ЗСУ, у одного з чоловіків був шеврон з тризубом, двоє чоловіків тримали в руках предмети, візуально схожі на автомати. Також він помітив ще одного чоловіка, який лежав у комишах з рушницею в руках.
Отже, обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_8 злочину є доведеною.
Твердження апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості посилання на те, що всі підозрювані незаконно придбали пістолет, рушницю, страйкобольні автомати тощо, оскільки воно спростовується показами підозрюваних та матеріалами провадження, в яких зазначено, що все це знаходилось у ОСОБА_15 , а також щодо працевлаштування ОСОБА_8 та інших підозрюваних охоронцями, про що пояснював слідчому судді підозрюваний ОСОБА_8 та на підтвердження чого захисником надана копія договору підряду, а під час апеляційного перегляду про це також свідчили ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , колегією суддів не приймаються до уваги.
Так, з протоколу затримання ОСОБА_8 , в якому відповідно до ч.3 ст.208, ч.7 ст.223, ст.236 КПК України зазначено щодо обшуку ОСОБА_8 , слідує, що у нього було вилучено заяву про добровільну видачу мисливської рушниці, що свідчить про його обізнаність щодо наявної зброї.
Щодо посилання захисника на те, що слідчий суддя не допитав інших підозрюваних, то відповідно до ч.4 ст.193 КПК України клопотання слідчому судді не заявлялись, а за власною ініціативою суд має право лише заслухати будь-якого свідка чи дослідити будь-які матеріали, що свідчить про відсутність обов`язку заслухати інших підозрюваних слідчим суддею.
При цьому колегія суддів враховує, що, згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Що стосується посилання слідчого судді на витяг з ЄРДР як на доказ, то вказана обставина не є підставою для скасування ухвали.
Доводи апеляційної скарги щодо отримання доказів до внесення відомостей до ЄРДР не заслуговують на увагу, оскільки огляд місця події, відповідно до ч.3 ст.214 КПК України, може бути проведений до внесення відомостей.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно врахував існування ризику, що перебуваючи на свободі ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 8 років.
Відповідно до рішення ЄСПЛ Ілійков проти Болгарії, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не доведеним, оскільки прокурором не надано належних доказів того, що підозрюваний може продовжити кримінальне правопорушення або вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , вагомість наявних доказів вчинення ним інкримінованого йому злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, а також дані щодо особи підозрюваного, а саме, що він одружений, не працює, що свідчить про відсутність офіційних джерел доходу.
Суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що слідчим суддею правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
Згідно із рішенням ЄСПЛ Осипенко проти України, тяжкість обвинувачення та необхідність забезпечення виконання процесуальних рішень могло виправдовувати взяття заявника під варту.
Крім того, слідчим суддею розглянута можливість застосування альтернативного запобіжного заходу, а саме, застави, тому посилання апеляційної скарги на те, що слідчий суддя не обґрунтувала обрання менш тяжкого запобіжного заходу - не заслуговують на увагу.
Відповідно до ч.5 ст.176 КПК України, запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України.
Посилання захисника на те, що слідчий суддя не оцінювала докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки в ході апеляційного перегляду не встановлено таких обставин.
Твердження захисника про те, що слідчий суддя не мав права досліджувати докази та матеріали провадження є необґрунтованим, оскільки згідно із ч.4 ст.193 КПК України, за клопотанням сторін або за власною ініціативою слідчий суддя, суд має право заслухати будь-якого свідка чи дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу. А тому, враховуючи те, що до клопотання були надані відповідні матеріали, слідчий суддя не позбавлений був можливості їх дослідити.
Щодо доводів захисника про порушення принципу безпосередності дослідження доказів судом відповідно до ч.4 ст.95 КПК України, зокрема, при посиланні на протокол допиту ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , то відповідно до ч.4 ст.95 КПК України заборона обґрунтування судових рішень показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, стосується суду. Визначення суду першої інстанції надано у п.22 ст.3 КПК України, відповідно до якого, суд першої інстанції - це районний, районний у місті, міський та міськрайонний суд, який має право ухвалити вирок або постановити ухвалу про закриття кримінального провадження.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що посилання слідчим суддею як на докази на матеріали провадження, які були надані в копіях, суперечить вимогам ч.3 ст.99 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються п.1 ч.3 ст.184 КПК України, відповідно до якого, до клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжних заходів додаються копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Отже, слідчому судді надаються копії матеріалів, а тому порушень ч.3 ст.99 КПК України щодо надання оригіналу документу суду, колегія суддів не вбачає.
Також посилання захисника на те, що слідчим суддею не було перевірено повноваження слідчих та прокурора у цьому кримінальному провадженні, є таким, що не може бути взяте до уваги, оскільки повідомлення про підозру складено слідчим ОСОБА_18 , клопотання про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 було складено слідчим ОСОБА_19 , погоджене з прокурором ОСОБА_20 , при цьому, згідно витягу з ЄРДР № 0000309: органом, який здійснює досудове розслідування є Новомосковський ВП ГУНП в Дніпропетровській області, визначено слідчих, які здійснюють досудове розслідування у цьому провадженні, серед яких є ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , та прокурорів, один з яких є ОСОБА_20 (а.п. 4-5).
Доводи захисника про те, що повідомлення про підозру було вручено ОСОБА_8 іншою невідомою особою, повноваження якої також не підтверджені, не заслуговує на увагу, оскільки воно вручене слідчим ОСОБА_21 , повноваження якого підтверджуються витягом з ЄРДР № 0000309 (а.п. 4-5).
Допит підозрюваного проводився також слідчим ОСОБА_21 , відомості щодо повідомлення про підозру підтверджуються витягом з ЄРДР № 0000309(а.п. 4-5).
Повноваження слідчих та прокурорів, під час розгляду клопотання слідчим суддею, не оспорювались.
Твердження щодо відсутності в протоколі затримання підозрюваного інформації про те, хто його склав, не відповідає дійсності, оскільки згідно вказаного протоколу він був складений слідчим ОСОБА_21 , про що зазначено на а.п. 18 зворот.
Посилання апеляційної скарги на те, що затримання ОСОБА_8 не могло бути здійснено у присутності адвоката ОСОБА_22 , колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вказаний факт спростовується самим протоколом затримання підозрюваного, який був підписаний як підозрюваним ОСОБА_8 , так й адвокатом ОСОБА_22 , крім того зауважень і доповнень до протоколу не надходило.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що протокол затримання складений в період з 21.10 годин до 21.25 годин, коли захиснику ОСОБА_22 вже було надано доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги - 14.02.2019 року о 21-05 годині, а тому вона мала відповідні повноваження як захисник на час складання протоколу затримання.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що КПК України не передбачає можливості затримання особи до внесення даних про правопорушення до ЄРДР, то вони не відповідають положенням ст.207 КПК України, відповідно до якої затримання особи вже є можливим при вчиненні чи замаху на вчинення кримінального правопорушення, або безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення чи під час безперервного переслідування особи, яка підозрюється у його вчиненні.
Твердження захисника про те, що захисник ОСОБА_22 не могла бути присутня в 15.00 годин на місці затримання, не свідчать про фальсифікацію протоколу, оскільки захисник ОСОБА_22 прибула для надання безоплатної правової допомоги після повідомлення про затримання ОСОБА_8 відповідно до ч.4 ст.213 КПК України уповноваженого органу на надання безоплатної правової допомоги.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що в протоколі затримання на 1 та 2 арк. відсутні підписи ОСОБА_8 та те, що його не було повідомлено про підстави затримання, не можуть бути взяті до уваги, оскільки на арк. 18 є підпис ОСОБА_8 про ознайомлення з підставами затримання та правами і обов`язками затриманого, клопотань, заяв чи скарг який не мав.
Відомості про те, що ОСОБА_8 відмовився підписати протокол чи має будь-які вади, чи з інших причин не міг особисто підписати протокол - не встановлені та в протоколі відсутні, а тому відсутність в цих графах підпису ОСОБА_8 не свідчить про недоліки протоколу, при цьому не повні дані в протоколі затримання щодо підстав затримання не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.
В суді першої інстанції незаконність затримання не оскаржувалась.
Відповідно до ч.2 ст.211 КПК України, ОСОБА_8 був доставлений до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно нього запобіжного заходу протягом 60 годин, письмове повідомлення про підозру йому вручене не пізніше 24 годин з моменту затримання відповідно до ч.2 ст.278 КПК України, а тому підстави для звільнення ОСОБА_8 (ч.2 ст.211, ч.3 ст.278 КПК України) були відсутні.
Доводи апеляційної скарги підозрюваного та захисника про те, що слідчим суддею не взято до уваги те, що ОСОБА_8 має постійне місце роботи є такими, що не можуть бути взяті до уваги, оскільки вказана інформація хоча й була підтверджена в суді апеляційної інстанції довідкою наданою ТОВ Індастріал Сервіс Компані, відповідно до якої ОСОБА_8 працює вантажником на цьому підприємстві з 17.01.2019 року, однак вказаний факт, як і те, що підозрюваний одружений, має постійне місце проживання, відсутня майнова шкода, позитивно характеризується відповідно до наданої суду апеляційної інстанції характеристики та пояснень ОСОБА_16 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , колективного листа, має професію електрозварювальника, медичні протипоказання відсутні, не зменшують заявлений у кримінальному провадженні ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.
Доводи захисника щодо не з`ясування питання про судимості обвинуваченого, спростовуються відомостями щодо судимості ОСОБА_8 , вказаними в клопотанні слідчого, що було вручене стороні захисту, якою ці відомості не оскаржувались. Також в ухвалі слідчого судді вказані відомості про судимість відповідно до клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, а не довідки про судимість, а тому долучена захисником довідка про судимість не була взята до уваги.
Твердження захисника про те, що наявні підстави для відводу слідчого судді, то відводи слідчому судді не заявлялись, підстави для відводу не встановлені.
Отже, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді не вбачається, обраний судом запобіжний захід щодо підозрюваного відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 183 КПК України, тому колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, тому в задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2019 року - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2019 рокущодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4