Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 504/2098/18
Провадження №1-кп/523/500/19
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

24.01.2019 року м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса обвинувальний акт разом із долученими до нього документами по матеріалам кримінального провадження №0000535 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пасат Балтського району Одеської області, громадянина України, українця, маючого середню освіту, одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.263 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 в 2006 році, точна дата та час досудовим розслідуванням та в ході судового розгляду не встановлено, під час перебування поряд зі своїм місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , знайшов металеву банку, при огляді якої виявив у ній вибухову речовину порох, який приніс до підсобного приміщення за вищевказаною адресою. Надалі, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що зберігання вибухової речовини заборонено законом, залишив банку з наявним у ній порохом на полиці підсобного приміщення та став зберігати, без передбаченого законом дозволу до 13.03.2018 року.

13 березня 2018 року в період часу з 09.30 години по 09,55 годину, працівниками поліції на підставі ухвали слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області, було проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого у підсобному приміщенні, на полиці, було виявлено та вилучено металеву банку з наявним у ній порохом.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за викладених в обвинувальному акті обставин визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, не оспорював обставин скоєння кримінального правопорушення, та пояснив, що дійсно в 2006 році разом з своєю родиною переїхали жити до с. Зоря де купили стареньку хату. В послідуючому в сараї знайшов металеву банку, яка вже була ржавою, в якій знаходився порох, вищенаведену банку залишив собі, поклав на полицю в сараї за місцем свого проживання.

В той же час обвинувачений зазначив, що кається у скоєному, більше не буде вчиняти злочини, просив не призначати суворого покарання, врахувати стан його здоров`я, вік та сімейний стан.

Так як, ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, підтвердив обставини скоєння злочину, погодився на спрощену форму судового розгляду, а саме просив не досліджувати докази, які він не оспорює, що передбачено ст.349 ч.3 КПК України, наслідки застосування якої роз?яснені учасникам розгляду справи, суд, з?ясувавши думку учасників процесу, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, вивченням експертизи та характеризуючих матеріалів кримінального провадження.

Згідно з висновком експерта №1044-Х від 06.06.2018 року надана на експертизу речовина в металевій банці являється сумішшю нітроцелюлозного пороху та димного пороху. Суміш нітроцелюлозного пороху та димного пороху відноситься до вибухової речовини метальної дії та здатні до вибухового перетворення. Маса суміші нітроцелюлозного та димного порохів складає 178,1 г.

Аналіз всіх даних, покладених в обґрунтування обвинувального акту, дозволяє суду дійти висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому злочинного діяння, і зазначені докази суд вважає належними, допустимими, достовірними і достатніми для постановлення вироку.

Давши оцінку і проаналізувавши всі дані, здобуті в ході судового слідства, та надані стороною обвинувачення документи в судовому засіданні, суд, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ст.263 ч.1 КК України за ознаками носіння, зберігання, придбання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, у відповідності зі ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставин, які згідно ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

До обставин, які згідно ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відносить повне визнання своєї провини обвинуваченим, щире каяття у вчиненні злочину і сприяння в його розкритті, а також позитивну характеристику за місцем мешкання.

Відповідно ж до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання судом також враховується, що відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, ознайомившись із обвинувальним актом, долученими до нього документами, враховуючи суспільну небезпеку скоєного, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , вік та стан його здоров`я, обставини скоєних кримінального правопорушення, беручи до уваги постанову Пленуму Верховного суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, і вважає можливим застосувати до нього дію ст.75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням.

У той же час, відповідно до вимог ст.76 ч.1 п.2 КК України, з метою контролю за поведінкою засудженого для встановлення факту його виправлення, суд вважає за необхідне покласти на засудженого обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчу інспекцію) про зміну місця проживання або роботи.

Згідно вищевказаного обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу не вбачається. В обвинувальному акті зазначено, що майнова шкода даним кримінальним правопорушенням не завдана, цивільний позов не заявлено.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та керуючись ст.ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.263 ч.1 КК України, та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

У відповідності до ст.ст.75, 76 ч.1 п.2 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

Зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчу інспекцію) про зміну місця проживання або роботи.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави в інтересах Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру витрати за проведення експертизи (№1044-Х від 06.06.2018 року) у розмірі 1716 грн 00 коп.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 13.03.2018 року, на металеву банку з порохом, скляну банку з пергаментом кальцію, - скасувати, вищевказані речові докази знищити.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1