УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 675/589/18

провадження № 51-10000ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 серпня 2018 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року,
встановив:
За вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 серпня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком (Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24 листопада 2015 року) і остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 23 жовтня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишив без змін.
Не погоджуючись з постановленими судовими рішеннями, засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою.
Верховний Суд ухвалою від 30 листопада 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишив без руху через її невідповідність вимогам ст. 427 КПК і надав строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також засудженому було роз`яснено, що в разі, якщо він не усуне недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, скарга буде повернута.
На виконання ухвали Верховного Суду засуджений ОСОБА_4 повторно звернувся до суду касаційної інстанції з доповненням до касаційної скарги, в якому просить прийняти його та долучити до попередньої касаційної скарги.
Залишаючи касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху, Верховний Суд в ухвалі від 30 листопада 2018 року встановив, що скарга подана без додержання п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, згідно з яким в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Також було зазначено, що, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Верховний Суд зауважив на тому, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, і відсутність у ній обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
При цьому Верховний Суд, серед іншого, звернув увагу засудженого на тому, що доводи його касаційної скарги зводились до посилань на неповноту судового розгляду, незгоду з даною судами оцінкою доказам та заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Перевіривши повторно подану ОСОБА_4 касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що засуджений вказані в ухвалі касаційного суду від 30 листопада 2018 року недоліки не усунув, вимог ст. 427 КПК знову не дотримався.

Так, Верховний Суд повторно зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
При повторному зверненні до суду касаційної інстанції ОСОБА_4 , порушуючи питання про скасування постановлених судових рішень з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, знову наводить доводи щодо неповноти судового розгляду, не погоджується з наданою оцінкою доказам та по суті заперечує правильність встановлених фактичних обставин справи, що, як указував Верховний Суд, у силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
При цьому, засуджений, обмежившись загальними фразами, так і не конкретизував, яких саме порушень допустився апеляційний суд та не зазначив у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність та обґрунтованість постановленого апеляційним судом судового рішення та чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом вироку апеляційного суду, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК, та з огляду на положення статей 370, 404, 412, 413, 419 цього Кодексу.
Верховний Суд повторно зауважує, що суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху.
Враховуючи викладене, оскільки засуджений ОСОБА_4 не усунув недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, Верховний Суд, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, вважає за необхідне повернути касаційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Повернути касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 серпня 2018 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 23 жовтня 2018 року разом з усіма доданими до цієї скарги матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3