ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/1992/19 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/310/19 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з приміщенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 березня 2019 року про накладення арешту на майно за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000689 від 11 березня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшло клопотання слідчого Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000689 від 11.03.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що 11.03.2019 року до чергової частини Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення від судового експерта сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ОСОБА_9 про те, що 11.03.2019 року в ході експертного дослідження легкового автомобіля марки " RENAULT" моделі "KANGOO", реєстраційний номер НОМЕР_1 в кузові червоного кольору, власником якого є ОСОБА_10 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію вищевказаного транспорту серії НОМЕР_2 , було встановлено, що первинний заводський ідентифікаційний номер (номер кузова) наданого на дослідження автомобіля марки ''RENAULT" моделі "KANGOO". реєстраційний номер НОМЕР_1 , в кузові червоного кольору, було змінено в кустарних умовах шляхом механічного видалення першопочаткового номера.

Також, в ході досудового розслідування було встановлено, що 11.03.2019 року, вищевказаний автомобіль марки "RENAULT" моделі "KANGOO", реєстраційний номер НОМЕР_1 , в кузові червоного кольору, для дослідження в сервісному центрі №2343, який розташований по вул. Інтеркультурній в м. Мелітополі, був наданий ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючою за адресою: АДРЕСА_2 .

Відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000689 від 11.03.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

У зв`язку з викладеним, в період часу з 13 години 35 хвилин до 14 години 00 хвилин 11.03.2019 року, слідчим слідчого відділу Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_12 проведено огляд місця події, під час якого, вилучено легковий автомобіль марки "RENAULT" моделі "KANGOO", реєстраційний номер НОМЕР_1 , в кузові червоного кольору, власником якого є ОСОБА_10 , свідоцтва про реєстрацію вищевказаного транспорту серії НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_10 , один ключ від вказаного автомобілю.

13.03.2019 року вилучений легковий автомобіль марки "RENAULT" моделі "KANGOO", реєстраційний номер НОМЕР_1 в кузові червоного кольору, визнано речовим доказом по кримінальному провадженню №0000689 та поміщено на штраф майданчик Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області, що розташований за адресою: м. Мелітополь, вул. Гетьманська, 83, свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 видане на ім`я ОСОБА_10 , один ключ від вказаного автомобіля визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження.

Посилаючись на те, що відповідно до ст. 84 КПК України майно, а саме: легковий автомобіль марки "RENAULT" моделі "KANGOO", реєстраційний номер НОМЕР_1 , в кузові червоного кольору, власником якого є ОСОБА_10 , свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспорту серії НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_10 , один ключ від вказаного автомобілю, мають доказове значення у даному кримінальному провадженні та для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, з метою збереження вищевказаного майна, яке відповідно до ст. 98 КПК України, є речовим доказом, у даному кримінальному провадженні, а також з метою не відчуження вказаного майна на даний час, слідчий просив накласти арешт на вказане майно, і клопотання було задоволено слідчим суддею.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині заборони ОСОБА_11 користуватись автомобілем RENAULT KANGOO реєстраційний номер НОМЕР_1 в кузові червоного кольору, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та ключем від вказаного автомобіля, передати зазначений автомобіль на зберігання ОСОБА_11 .

В обґрунтовування своїх вимог зазначає, що в судовому засіданні представником зацікавленої особи було надано суду оригінал договору комісії від 1 березня 2019 року № 2/1890, згідно до якого власник транспортного засобу RENAULT KANGOO реєстраційний номер НОМЕР_1 в кузові червоного кольору ОСОБА_10 передав ТОВ «АВТОСКАЙ» вищезазначений автомобіль для здійснення його продажу. Крім того суду був наданий оригінал договору купівлі-продажу автомобіля RENAULT KANGOO реєстраційний номер НОМЕР_1 , укладений між ТОВ «АВТОСКАЙ» та ОСОБА_11 1 березня 2019 року № 2/1890, на підставі якого остання здійснювала постановку автомобіля на облік. Отже ОСОБА_11 стала добросовісним набувачем автомобіля RENAULT KANGOO реєстраційний номер НОМЕР_1 , придбавши його у встановленому законом порядку.

В своєму рішенні суд посилається на вимоги ч. 4 ст. 170 КПК України яка визначає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть застосовуватись лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують що їх не застосування призведе до приховування, пошкодження псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення пересування, передачі майна.

При цьому ані в клопотанні слідчого, ані в рішенні суду не зазначено будь-яких доказів які б вказували на те, що ОСОБА_11 має намір вчинити або намагалась вчинити хоча б одну з перелічених дій.

Крім того судом не надано належної оцінки клопотанню зацікавленої сторони про те, що у разі задоволення клопотання слідчого, вона просить передати їй на зберігання зазначений автомобіль, оскільки на теперішній час умови зберігання та забезпечення збереження автомобіля саме на штрафному майданчику Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області не можливо назвати належними.

Заслухавши доповідь судді, представника власника майна адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні, вислухавши прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та провівши судові дебати, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арештом майна згідно із ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

В п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку згідно із частиною 3 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону та виходячи із підстав заявленого клопотання випливає, що прокурор та слідчий повинні довести, у даному конкретному випадку, що майно, яке на їх думку, підлягає арешту, повинно відповідати критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України. Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст. 170 КПК України, зокрема, - щодо збереження речових доказів.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Судова колегія вважає зазначені вимоги закону, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно, слідчим суддею дотримані.

З матеріалів провадження вбачається, що СВ Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000689 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

У поданому до суду клопотанні слідчий вказав, що зазначене майно: автомобіль марки "RENAULT" моделі "KANGOO", реєстраційний номер НОМЕР_1 , в кузові червоного кольору, свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспорту серії НОМЕР_2 видане на ім`я ОСОБА_10 , один ключ від вказаного автомобілю, яке було вилучене в ході проведення огляду місця події, є речовими доказами вчинення злочину, з огляду на що в даному кримінальному провадженні на цей час існує необхідність забезпечення збереження речових доказів шляхом накладення на них арешту, оскільки в результаті не забезпечення його збереження дане майно може бути відчужене, продане чи приховане, що буде мати негативні наслідки для кримінального провадження.

Наявність ризику відчуження даного автомобіля підтверджується самими обставинами, за яких виявленні зазначені у клопотання факти наявності перетворювань у автівці, що також узгоджується із наданим висновкам експертного дослідження.

Частинами 1, 3 ст. 170 КПК України передбачена можливість накладення арешту на майно будь-якої фізичної або юридичної особи з метою забезпечення збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя, при вирішенні питання про накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні прокурора, дотримався вимог, передбачених ст.ст. 172, 173 КПК України, дослідив додані до клопотання матеріали кримінального провадження, врахував правову підставу для арешту майна та інші обставини провадження, а тому посилання апелянта з цього приводу безпідставні.

Необхідність використання арештованих речей в якості речових доказів у кримінальному провадженні, проведення певних експертних досліджень, виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження прав завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає, оскільки обставини в кримінальному провадженні вимагають вжиття саме такого заходу державного регулювання як арешт майна.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що обмеження майнових прав відповідно до ч. 1ст. 170 КПК має тимчасовий характер і повинно бути негайно припинено, якщо у ході подальшого досудового розслідування або за результатами судового розгляду не підтвердиться, що це майно є предметом, доказом злочину.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно необґрунтованості судового рішення слід визнати непереконливими.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 березня 2019 року про накладення арешту на майно за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000689 від 11 березня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 320/1992/19