Справа № 308/9558/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

14.02.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду : прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/777/96/19, за апеляційною скаргою, яку подав начальник відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ :

ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 січня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Закарпатській області ОСОБА_6 (далі - слідчий) про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000066, із забороною розпоряджатися ним, а саме, на земельну ділянку площею 0,072 га (кадастровий номер: :45:001:0120) та будинок загальною площею 340,8 кв. м. (житлова площа: 99,3 кв. м.), який на ній розташований, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить гр. ОСОБА_7 .

З матеріалів судового провадження вбачається, що 21 січня 2019 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області звернувся слідчий із погодженим прокурором клопотанням про накладення арешту на вищевказані земельну ділянку та будинок. У клопотанні слідчий вказує на те, що в провадженні СУ ФР ГУ ДФС в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000066 відомості про кримінальне правопорушення в якому 14 червня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України кримінального правопорушення. Досудовим розслідуванням встановлено, що фізичною особою ОСОБА_7 (р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) у період 2015 року, шляхом не відображення у річній декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік та несплати податку з доходу у вигляді додаткового блага, а саме: анульованої (прощеної) ПАТ «ВТБ Банк» частини боргу, в порушення норм Податкового кодексу України, занижено податків на загальну суму 1 100 548.54 грн. (у тому числі, податок на доходи з фізичних осіб у сумі 1 023 724,53 грн. та військовий збір в сумі 76 825,01 грн.), що призвело до ненадходження до бюджету коштів у значних розмірах. Стверджує, що оскільки своїми умисними діями ОСОБА_7 завдала державі збитків у значних розмірах, на даний момент виникла необхідність у накладенні арешту на нерухоме майно, власником якого являється громадянка ОСОБА_7 та забороні їй, а також іншим особам, відчужувати, розпоряджатись нерухомим майном будь-яким чином до скасування арешту у встановленому законом порядку. Зазначає, що вищевказані земельна ділянка та будинок були предметом застави по кредитному договору, за наслідками прощення якого ОСОБА_7 не була сплачена вищевказана сума податків. Посилається на те, що метою накладення арешту на майно згідно п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення відшкодування шкоди, завданої державі внаслідок вчинення громадянкою ОСОБА_7 кримінального правопорушення, зокрема, накладення арешту на нерухоме майно (земельна ділянка площею 0,072 га (кадастровий номер: :45:001:0120) та будинок загальною площею 340,8 кв. м. (житлова площа: 99,3 кв. м.), який на ній розташований, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ) та перебуває у власності громадянки ОСОБА_7 , але без заборони права користування майном до скасування його арешту у встановленому КПК України порядку. Крім того, у клопотанні вказується на те, що гр. ОСОБА_7 оскаржила податкові рішення - повідомлення. Просить накласти арешт на майно земельну ділянку та будинок із забороною розпоряджатися ним.
В ухвалі слідчого судді вказується на те, що з доданих до клопотання матеріалів не вбачається, що ОСОБА_7 належним чином вручено повідомлення про підозру, що слідчим не надано доказів того, що в даному кримінальному провадженні заявлено цивільний позов. Також вказується на те, що слідчим не доведено ризиків того, що ОСОБА_7 може приховати, втратити, передати, відчужити вищевказане майно. Тому, в задоволенні клопотання про накладення арешту на земельну ділянку та будинок відмовлено.
В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною. Посилаючись на наведені в клопотанні доводи, вказує на те, що слідчим доведена необхідність накладення арешту на земельну ділянку та будинок, які належать ОСОБА_7 .. Крім того, у мотивувальній частині апеляційної скарги прокурор посилається на те, що виникла необхідність у забороні відчужувати вказане у клопотанні майно, що майно у будь-який момент може бути відчужене, оскільки гр. ОСОБА_7 у ньому не проживає і всіляко уникає явки на виклик до слідчого, що розмір невідшкодованих збитків є співрозмірним з обмеженням права власності особи і заборони його відчуження. Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити й накласти арешт на майно у кримінальному провадженні №0000066, із забороною розпоряджатися ним, а саме, на земельну ділянку площею 0,072 га (кадастровий номер: :45:001:0120) та будинок загальною площею 340,8 кв. м. (житлова площа: 99,3 кв. м.), який на ній розташований, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить громадянці ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності власника майна ОСОБА_7 , неявка якої з урахуванням вимог ст. 405 КПК України не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується, що апеляційним судом відповідно до вимог закону ОСОБА_7 надіслано повідомлення про час та місце розгляду апеляційної скарги ; що від неї не надходило будь-яких заяв про відкладення її розгляду на інший день та даних про поважність причин неявки, а також заяв про те, що ОСОБА_7 бажає прийняти участь у розгляді справи.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту на земельну ділянку площею 0,072 га (кадастровий номер: :45:001:0120) та будинок загальною площею 340,8 кв. м. (житлова площа: 99,3 кв. м.), який на ній розташований, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить гр. ОСОБА_7 , слідчим суддею враховані вимоги Конституції України, кримінального процесуального закону та принципи верховенства права закладені в Європейській Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно перевірені доводи клопотання й постановлено судове рішення, яке з огляду на вказані вище та нижче вказані норми права визнається законним та обґрунтованим.

Так, відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів ; 2)спеціальної конфіскації ; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи ; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов ) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках передбачених Кримінальним кодексом України.

У випадку передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках передбачених Кримінальним кодексом України може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правого характеру у виді конфіскації майна.

У випадку передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної або юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову в кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Колегія суддів вважає, що, відмовляючи у задоволенні клопотання про накладення арешту на земельну ділянку площею 0,072 га (кадастровий номер: :45:001:0120) та будинок загальною площею 340,8 кв. м. (житлова площа: 99,3 кв. м.), який на ній розташований, що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 , який на праві власності належить гр. ОСОБА_7 , слідчий суддя в ухвалі обґрунтовано послався на положення ч. 6 ст. 170 КПК України, зазначивши, що гр. ОСОБА_7 повідомлення про підозру в скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України кримінального правопорушення не вручено.
Крім того, дослідивши матеріали за клопотанням слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про те, що цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Матеріали судового провадження не містять і даних про обґрунтований розмір цивільного позову.

Під час розгляду апеляційної скарги прокурор вказував на те, що цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, оскільки такий не може бути заявлений у порядку цивільного судочинства, що позов про стягнення податків не є цивільним позовом, а є позовом адміністративним.

Колегія суддів також зазначає, що прокурор у підтвердження можливого заявлення по справі цивільного позову не надав будь-які докази.

Крім того, колегія суддів вважає, що слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що у клопотанні не зазначені правові підстави, мета та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, що під час розгляду клопотання прокурором не доведено наявність ризиків приховування, втрати, передачі чи відчуження майна, про що вказується у клопотанні.

Під час розгляду апеляційної скарги прокурор не посилався на наявність даних про імовірні приховування, втрату, передачу чи відчуження гр. ОСОБА_7 майна.

При оцінці доводів апеляційної скарги прокурора та їх відхиленні колегія суддів враховує і те, що у даному кримінальному провадженні слідчими суддями Ужгородського міськрайонного суду прокурору неодноразово повертались клопотання про накладення арешту на вказане у клопотанні майно для усунення недоліків, що, повторно направивши до суду клопотання про арешт майна слідчий не врахував вказівки дані в ухвалах слідчих суддів від 27.08.2018 та 08.01.2019.

За змістом положень ст. 172 КПК України та вказівок наведених в ухвалах слідчих суддів саме прокурор ОСОБА_5 повинен був усунути недоліки, які були допущені при внесенні попередніх клопотань.

На будь-які інші підстави в обґрунтування незаконності прийнятого рішення прокурор в апеляційній скарзі не посилався.

Отже, з наведеного витікає, що слідчим суддею були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання та прийнятті рішення про

відмову в задоволенні клопотання старшого слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Закарпатській області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000066, із забороною розпоряджатися ним, а саме, на земельну ділянку площею 0,072 га (кадастровий номер: :45:001:0120) та будинок загальною площею 340,8 кв. м. (житлова площа: 99,3 кв. м.), який на ній розташований, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить громадянці ОСОБА_7 ..
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчим суддею постановлено законне та обґрунтоване судове рішення, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170-173, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подав начальник відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 січня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Закарпатській області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000066, із забороною розпоряджатися ним, а саме, на земельну ділянку площею 0,072 га (кадастровий номер: :45:001:0120) та будинок загальною площею 340,8 кв. м. (житлова площа: 99,3 кв. м.), який на ній розташований, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить громадянці ОСОБА_7 , залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: