ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/807/293/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, матеріали за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2018 року, якою залишено без задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Василівка, Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України;

застосовано стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною йому залишати місце проживання з 22-00 години до 06-00 години наступного дня, а також покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Строк дії ухвали визначено до 29.01.2019.

встановила:

Згідно зі змістом судового рішення, 29.11.2018 слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000292 від 30 вересня 2018 року. В обґрунтування клопотання зазначив, що 29 вересня 2018 року, приблизно о 20 годині 10 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ВМW 530 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 (литовська реєстрація), здійснював рух по проїзній частині вул. Прибережна магістраль в м. Запоріжжі, з боку вул. Української в напрямку вул. Лєрмонтова, зі швидкістю не менше 101,6 км/год, що перевищує дозволену швидкість руху в населеному пункті. В цей же час, проїзну частину вул. Прибережна магістраль в м. Запоріжжі, зліва направо по ходу руху водія ОСОБА_7 перетинав пішохід ОСОБА_10 . Під час руху, в районі опори ЛЕП № 220, водій ОСОБА_7 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішохода ОСОБА_10 , та маючи при цьому технічну можливість уникнути наїзду на нього шляхом вжиття заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, за умови руху зі швидкістю, яка не перевищувала дозволену в населених пунктах, належних заходів до дотримання дозволеного швидкісного режиму не вжив. Своїми діями водій ОСОБА_7 , порушив вимоги п.п. 12.3, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями. Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху, згідно з висновками судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди № 9-763 від 23.11.2018, з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «ВМW 530 D», реєстраційний номер НОМЕР_1 (литовська реєстрація), скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці ДТП. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №3396 від 01.10.2018, смерть ОСОБА_10 настала від поєднаної тупої травми голови, тулубу та кінцівок з численними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніми органів. Всі ушкодження утворилися незадовго до настання смерті, у сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що загрозливі для життя на момент спричинення, знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. З огляду на масивність травм, наявність ознак струсу тіла, висоти розташування крововиливів на ногах, перелому кісток правої гомілки, можливо припустити, що ушкодження у ОСОБА_10 могли утворитися в результаті дорожньо-транспортної пригоди при зіткненні рухомого транспортного засобу з пішоходом. Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

В обґрунтування прийнятої ухвали слідчий суддя, зазначила, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, за яким йому пред`явлено підозру. Слідчий суддя також фактично погодилася із існуванням ризику передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Разом з тим, на переконання слідчого судді, існування ризиків переховування і перешкоджання кримінальному провадженні не доведені, як і те, що інші більш м`які запобіжний заходи не зможуть забезпечити запобіганню заявленим ризикам, тому дійшла висновку, що до ОСОБА_7 доцільно застосувати запобіжний захід домашній арешт із забороною залишати місце проживання з 22-00 години до 06-00 годину наступного дня, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, посилаючись на незаконність судового рішення, просить ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову якою задовольнити клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою. Зі змісту апеляційних вимог випливає що слідчий суддя дійшла до хибних висновків на предмет відсутності ризиків передбачених ст.177 КПК України, акцентує при цьому особливу увагу щодо ризику незаконного впливу на потерпілого і свідків (з огляду на позицію свідка ОСОБА_11 ). Апелянт вважає, що застосовний стосовно підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України і не забезпечить виконання покладених на підозрюваного обов`язків.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; підозрюваного та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги; перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

За вимогами ст.110, ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів оскаржувана ухвала слідчого судді в повій мірі відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Відповідно до положень ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, враховано наявність обґрунтованої підозри, а також оцінено сукупність обставин, які враховуються при обранні обмежувальних свободу заходів.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Слідчий суддя погодилась із обґрунтованістю підозри та з існуванням ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, існування ж решти заявлених ризиків на переконання слідчого судді, як і неможливість застосування менш суворого запобіжного заходу, слідчим і прокурором під час розгляду клопотання доведено не було.
Зважаючи на обставини, встановлені у судовому засіданні, зокрема, вагомості наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкості покарання, даних про його особу, наявності постійного місця проживання і навчання, позитивні характеристики, відсутність судимостей, обставини досудового розслідування, беручи до уваги мету і підстави застосування запобіжних заходів, що передбачені ст.177 КПК України, слідчий суддя дійшла висновку про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу менш суворого, ніж тримання під вартою (про який клопотав слідчий), у виді домашнього арешту в нічний час доби з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, що може в достатній мірі гарантувати усунення або ж суттєве зменшення встановленого ризику.
При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 , слідчий суддя прийшла до висновків, які колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідають практиці Європейського суду з прав людини, адже вона оцінила всі обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу, належним чином мотивувала своє рішення.
З такими висновками слідчого судді погоджується колегія суддів і вважає, що на час звернення до слідчого судді, слідчий у своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не довів обставини, які безперечно виправдовують обмеження права ОСОБА_7 на свободу.
Доводи прокурора, наведені в апеляційній скарзі, на предмет доказів щодо обґрунтованості підозри і наявність усіх заявлених ризиків передбачених ст.177 КПК України, досліджувались слідчим суддею, висновки якої щодо прийняття саме такого рішення нею обґрунтовані і вмотивовані. Колегія суддів так само як і слідчий суддя вважає, що матеріалами доданими до клопотання підтверджується наявність лише одного ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України. При цьому, з матеріалів провадження, а саме з протоколу додаткового допиту свідка ОСОБА_11 випливає, що ініціатива дачі неправдивих ним показів йшла саме від останнього, ОСОБА_7 в свою чергу, не прохав і не наполягав на цьому, а лише повідомив ОСОБА_11 про обставини ДТП. Однак з огляду на те, що ОСОБА_7 про ці обставини (дачу неправдивих показів ОСОБА_11 ) не повідомив орган досудового розслідування, колегія суддів вважає, що ризик можливого впливу на свідків дійсно існує. Існування ж інших заявлених ризиків будь-якими доказами не підтверджено.

Доводи апелянта про неможливість застосування будь-якого іншого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою, з огляду на те, що вказаний запобіжний захід на думку прокурора не зможе запобігти заявленим ризикам, є необґрунтованими і так само не підтверджені жодними доказами, тобто фактично є лише припущенням апелянта. Колегія суддів вважає, що обраний слідчим суддею запобіжний захід і ті обов`язки, які були покладені слідчим суддею на ОСОБА_7 , зможуть в повній мірі запобігти ризику, передбаченому п.3 ч.1 ст.177 КПК України і забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

При цьому, слід зауважити, що підозрюваний, після застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, умов вказаного запобіжного заходу не порушував і дотримувався покладених на нього обов`язків, прибув в судове засідання під час апеляційного перегляду провадження. Відомостей про те, що останній після застосування запобіжного заходу, вчиняв вплив на свідків чи потерпілого, іншим чином перешкоджав кримінальному провадженню колегії представлено не було. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

Отже, вирішуючи питання, поставлене слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , слідчий суддя дотримався вимог ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2018 року, якою залишено без задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 і застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною йому залишати місце проживання з 22-00 години до 06-00 годину наступного дня, а також покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4