В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.11.2018 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області:

у складі: головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому, підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Біла Церква кримінальне провадження № 0000100 від 16.10.2018 р. за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Біла Церква Київської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , молодшого сержанта, командира танку, військової служби за контрактом, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

сторони та учасники кримінального провадження:

прокурор: ОСОБА_4 ,

захисник адвокат: ОСОБА_5 ,

обвинувачений: ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
До суду надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 та угода про визнання винуватості.

Відповідно до обвинувального акту від 29.10.2018 року, затвердженого прокурором 29.10.2018 року, під час досудового розслідування встановлено, що відповідно до ст. ст. 1, 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указів Президента України «Про часткову мобілізацію»:

- від 17.03.2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII;

- від 06.05.2014 року № 454/2014, затвердженого Законом України від 06.05.2014 року № 1240- VII;

- від 21.07.2014 року № 607/2014, затвердженого Законом України від 22.07.2014 року № 1595- VII;

- від 14.01.2015 року № 15/2015, затвердженого Законом України від 15.01.2015 року № 113- VII,

з 18.03.2014 року в Україні діє особливий період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період закінчення воєнних дій.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 141 від 18.05.2016 (по стройовій частині) молодшого сержанта ОСОБА_3 , з яким 18.05.2016 року укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про мобілізацію, зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду електрика-моториста центру зв`язку тилового пункту управління польового вузла зв`язку військової частини у військовому званні «молодший сержант».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 198 від 04.04.2017 молодшого сержанта ОСОБА_3 призначено на посаду командира танку 3-ої танкової роти танкового батальйону.

Згідно із затвердженим командиром військової частини НОМЕР_1 розпорядком дня, молодший сержант ОСОБА_3 зі свого місця проживання, повинен був прибути на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 о 8 годині 00 хвилин 12.03.2018 року.

Під час проходження військової служби молодший сержант ОСОБА_3 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 4, 9, 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу на вказаній посаді і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, молодший сержант ОСОБА_3 , бажаючи тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби, діючи з прямим умислом, у порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, о 8 годині 00 хвилин 12.03.2018 року в умовах особливого періоду не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується по АДРЕСА_2 та до 26.10.2018 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

26.10.2018 року приблизно о 10.00 години, молодший сержант ОСОБА_3 добровільно прибув до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 для подальшого проходження військової служби.

Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, як у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненого особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину за ч. 4 ст. 407 КК України, розкаювався та пояснив, що дійсно він з 18.05.2016 року прийнятий на військову службу за контрактом від 18.05.2016 року у військову частину НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_2 . 12.03.2018 року ОСОБА_3 у зв`язку з погіршенням стану здоров`я не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_1 та до 26.10.2018 року був відсутнім у зазначеній частині.

26.11.2018 року під час судового провадження відповідно до вимог ст. 471 КПК України, між заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізону ОСОБА_4 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні, вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Захисник в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання.

За умовами цієї угоди сторони, а саме прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 , дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 407 КК України та істотних для цього кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість за ч. 4 ст. 407 КК України у зазначеному діянні. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке має понести ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю один рік та відповідно до ст. 76 КК України покласти обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробачії. В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_3 обвинувачення, даних про його особу, обставин, що пом`якшують покарання, а саме позитивної характеристикою з місця проживання та незадовільної характеристики з місця проходження служби обвинуваченого, а також встановлено, що останній у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває, є не судимим, не одружений, не має утриманців.

Обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття ОСОБА_3 . Обставин, що обтяжує покарання не встановлено.

Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд зважає на таке. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Згідно зі ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до вимог ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Суд встановив, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ст. 407 ч. 4 КК України, згідно зі ст. 12 КК України, це тяжкий злочин. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладання угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також суд встановив, що умови цієї угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Угоду від 26.11.2018 року про визнання винуватості, укладену між заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , затвердити.

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 26.11.2018 року покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком на один рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1