У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

копія
Справа № 401/2919/17 Провадження № 1-в/401/6/19

16 січня 2019 року м. Світловодськ

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Світловодського міськрайонного суду клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку Ленінського районного суду міста Іваново Російської Федерації від 18 травня 2017 року, яким засуджено за частиною третьою статті 30, пунктом «г» частини четвертої статті 228.1 УК РФ до 9 (дев`яти) років позбавлення волі, громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

14 листопада 2017 року до Світловодського міськрайонного суду надійшло клопотання заступника директора Департаменту - начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України ОСОБА_5 про приведення вироку Ленінського районного суду міста Іваново Російської Федерації від 18 травня 2017 року відносно громадянина України ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України.

Клопотання Міністерства юстиції України мотивовано тим, що громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено вироком Ленінського районного суду міста Іваново Російської Федерації від 18 травня 2017 року за вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 30, пунктом «г» частини четвертої статті 228.1 КК Російської Федерації до 9 (дев`яти) років позбавлення волі.

ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія №5 УФСВП Росії по Івановській області», кінець відбуття строку покарання 22 серпня 2025 року.

Оскільки наказом Міністерства юстиції України № 3286/5 від 24 жовтня 2017 року прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого ОСОБА_4 для подальшого відбуття покарання на території України, виникла необхідність у приведенні вироку суду іноземної держави у відповідність до законодавства України, тому уповноважений представник Міністерства юстиції України просив суд клопотання задовольнити.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 08 грудня 2017 року вказане клопотання задоволено.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 05 грудня 2018 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 задоволено частково, ухвалу Світловодського міськрайонного суду від 08 грудня 2017 року, якою приведено вирок Ленінського районного суду міста Іваново Російської Федерації від 18 травня 2017 року у відповідність із законодавством України, скасовано, і призначено новий судовий розгляд в Світловодському міськрайонному суді Кіровоградської області.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 26 грудня 2018 року призначено судовий розгляд вказаного клопотання.

Представник Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, просив суд відповідно до ч.1 ст.610 КПК України розглянути клопотання без його участі в судовому засіданні.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення клопотання та приведення вироку іноземної держави у відповідність до законодавства України не заперечує. Просив задовольнити клопотання.

Розгляд клопотання відповідно до ч.1 ст. 610 КПК України проводиться без участі представника Міністерства юстиції України.

Суд, заслухавши думку прокурора, який вважав, що клопотання є обґрунтованим та відповідає вимогам закону, дослідивши додані до клопотання матеріали, в тому числі, заяву засудженого ОСОБА_4 про передачу його в Україну для подальшого відбування покарання, вважає, що клопотання Міністерства юстиції України належить задовольнити з таких підстав.

Так, суд при розгляді клопотання про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність до законодавства України, виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передачу засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та нормами Кримінального кодексу України.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до частини 2 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Кримінального процесуального кодексу України та інших законів України.

У відповідності до ч.1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

За пунктом «b» частини 1 статті 9 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» 1983 року, до якої Україна приєдналася у відповідності до Закону України від 22 вересня 1995 року «Про приєднання України до Європейської Конвенції по передачу засуджених осіб, 1983 рік», компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави винесення вироку за такий самий злочин, згідно з положенням статті 11 Конвенції.

Згідно частини 1 ст.11 вказаної Конвенції, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: a) повинен врахуватизроблені щодофактів висновки, якіясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державоювинесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; c) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; і d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

Статтею 606 КПК України визначаються умови передачі засуджених осіб для відбування покарання в Україні: якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; якщо вирок набрав законної сили; якщо на час отримання запиту про передачу засуджений має відбувати покарання упродовж як найменш шести місяців або якщо йому ухвалено вирок до ув`язнення на невизначений строк; якщо на передачу згоден засуджений або з урахуванням його віку або фізичного чи психічного стану на це згоден законний представник засудженого; якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі; якщо відшкодовано майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, а в разі наявності - також процесуальні витрати; якщо держава ухвалення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженого.

Порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст. 610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків, якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави (п. 2 ч.4 ст. 610 КПК України).

При цьому суд, як це визначено у ч. 3 ст. 603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.

Судом достовірно встановлено, що засуджений ОСОБА_4 є громадянином України, останнє відоме зареєстроване місце проживання в Україні, згідно з повідомленням Державної міграційної служби України, є вулиця Миру, будинок №7 с. Павлівка Світловодського району Кіровоградської області.

Згідно вироку Ленінського районного суду міста Іваново Російської Федерації від 18 травня 2017 року громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим та засуджено за ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст. 228.1 КК РФ за вчинення замаху на незаконний збут наркотичних засобів, з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), вчинене групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі).

За вчинення вказаного злочину ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років у виправній колонії суворого режиму.

Відповідно до розпорядження №1-83/2017 від 07 червня 2017 року про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Ленінського районного суду міста Іваново Російської Федерації від 18 травня 2017 року відносно ОСОБА_4 за ч.3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст.228.1 КК Російської Федерації, набрав законної сили 02 червня 2017 року.

Засуджений ОСОБА_4 висловив бажання бути переданим в Україну, що підтверджується його письмовою заявою від 20 липня 2017 року.

ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія №5 УФСВП Росії по Івановській області», кінець відбуття строку покарання 22 серпня 2025 року.

24 жовтня 2017 року наказом Міністерства юстиції України № 3286/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком Російського суду громадянина України ОСОБА_4 , відповідно до ст. 606 КПК України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 05 вересня 2017 року за № 06-107400/17.

ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст. 228.1 КК Російської Федерації, який кваліфікується як замах на незаконний збут наркотичних засобів, з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), вчинене групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі).

Аналіз змісту ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст. 228.1 КК Російської Федерації дає суду підстави для висновку, що протиправні дії ОСОБА_4 , за які його засуджено судом Російської Федерації, є кримінально караними згідно із Кримінальним законодавством України, та охоплюються диспозицією ч.2 ст.307 Кримінального кодексу України.

Суд зазначає, що частина ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст. 228.1 КК Російської Федерації відповідає змісту ч.2 ст.307 КК України, якою передбачена кримінальна відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 308-310, 312, 314, 315, 317 цього Кодексу, або із залученням неповнолітнього, а також збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів у місцях, що призначені для проведення навчальних, спортивних і культурних заходів, та в інших місцях масового перебування громадян, або збут чи передача цих речовин у місця позбавлення волі, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах чи особливо небезпечні наркотичні засоби або психотропні речовини, - караються позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Суд враховує, що постановою пленуму Верховного Суду України №4 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», роз`яснено, що злочини, передбачені статтями 307, 309 або 311 КК України, визнаються закінченими з моменту вчинення однієї із зазначених у диспозиціях цих статей альтернативних дій. У випадках, коли винна особа вчинила одну або декілька зазначених дій, але не встигла вчинити іншу дію із тих, які охоплювалися її умислом, скоєне слід розглядати як закінчений злочин за виконаними діями, а незавершена дія окремої кваліфікації як готування до злочину або замах на злочин не потребує.

Отже, враховуючи диспозицію ч.2 ст.307 КК України та роз`яснення вказаної вище Постанови пленуму Верховного Суду України факт незаконного виробництва, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, є закінченим складом кримінального правопорушення.

Таким чином суд вважає, що ОСОБА_4 слід вважати засудженим за ч.2 ст. 307 КК України.

При визначенні строку покарання засудженому ОСОБА_4 за вироком суду іноземної держави відповідно до законодавства України суд виходить з наступного.

Так із змісту вироку встановлено, що ОСОБА_4 призначено покарання за ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст. 228.1 КК РФ у виді позбавлення волі на строк 9 років у виправній колонії суворого режиму.

Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків, зокрема якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, призначений санкцією статті КК України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Таким чином, суд зазначає, що строк покарання ОСОБА_4 за кримінальним законом України, а саме за ч.2 ст.307 КК України до відбуття слід визначити у виді позбавлення волі на строк 9 років.

У відповідності до п. «с» ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 належить обчислювати з 18 травня 2017 року, в який, відповідно ч.5 ст.72 КК України, слід зарахувати час тримання його під вартою з 23 серпня 2016 року по 18 травня 2017 року, а також не визначати виду кримінально-виконавчої установи, в якій належить відбувати покарання засудженому, оскільки діючим законодавством України не передбачено визначення судом виду такої установи.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією «Про передачу засуджених осіб» від 21.03.1983р., ст.ст. 1, 372, 602, 610 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Задовольнити клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку Ленінського районного суду міста Іваново Російської Федерації від 18 травня 2017 року, яким засуджено за частиною третьою статті 30, пунктом «г» частини четвертої статті 228.1 УК РФ до 9 (дев`яти) років позбавлення волі, громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Привести у відповідність із законодавством України вирок Ленінського районного суду міста Іваново Російської Федерації від 18 травня 2017 року, яким громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим та засуджено за частиною третьою статті 30, пунктом «г» частини четвертої статті 228.1 УК РФ до покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі.

Визначити, що відповідальність за діяння за які засуджено вироком Ленінського районного суду міста Іваново Російської Федерації від 18 травня 2017 року за частиною третьою статті 30, пункт «г» частини четвертої статті 228.1 КК Російської Федерації ОСОБА_4 , відповідає частині другій статті 307 КК України.

Визначити строк покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню засуджений ОСОБА_4 на підставі вироку Ленінського районного суду міста Іваново Російської Федерації від 18 травня 2017 року, за частиною другою статті 307 КК України у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з 18 травня 2017 року.

На підставі частини п`ятої статті 72 КК України зарахувати у строк відбуття покарання час утримання ОСОБА_4 під вартою з 23 серпня 2016 року по 18 травня 2017 року.

Копію ухвали направити до Міністерства юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом семи днів з дня отримання її копії органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: підпис Згідно з оригіналом

Суддя Світловодського

міськрайонного суду

Кіровоградської області ОСОБА_1