ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/1402/17 Номер провадження 11-кп/814/223/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
судів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000702 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Комсомольська Полтавської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої

за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 на вирок Комсомольського міського суду від 21.05.2018 року

за участю
прокурора ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
представника потерпілого ОСОБА_8
обвинуваченої ОСОБА_11

ВСТАНОВИЛА:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини справи
Цим вироком, ОСОБА_11 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст.118 КК України, і призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Звільнено ОСОБА_12 від призначеного покарання у виді позбавлення волі у зв`язку із актом амністії.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_7 відшкодування витрат на ритуальні послуги в розмірі 9404,57 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 30000 грн.

Згідно вироку суду, ОСОБА_11 визнана винною у вчиненні злочину за таких обставин.

09 липня 2017 року близько 13 год. до квартири АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_11 , зайшов її колишній чоловік ОСОБА_13 у стані алкогольного сп`яніння. Близько 13 год. 30 хв. в кухонній кімнаті між ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , з ініціативи потерпілого, на ґрунті давніх неприязних відносин, виникла сварка, в ході якої ОСОБА_13 штовхнув ОСОБА_11 у груди, внаслідок чого вона вдарилася спиною о пральну машинку.

Продовжуючи свої дії, ОСОБА_13 розвернув ОСОБА_11 до себе спиною та почав підіймати поділ її халату. Під час вказаних дій ОСОБА_11 обернулась обличчям до ОСОБА_13 , який схопив її рукою за волосся та потягнув у свій бік, в результаті чого вона впала на підлогу. Не випускаючи волосся з рук, ОСОБА_13 почав тягнути ОСОБА_11 до вікна. Зупинившись неподалік від рукомийника, ОСОБА_13 узяв ОСОБА_11 за ліву руку та почав її підіймати з підлоги, тим самим продовжуючи реалізовувати свій намір на спричинення їй тілесних ушкоджень.

Підіймаючись, ОСОБА_11 правою рукою узяла з тумби кухонний ніж з метою захиститись від протиправного посягання з боку ОСОБА_13 . Побачивши це, ОСОБА_13 , не випускаючи її лівої руки, своєю лівою рукою схопив ОСОБА_11 за праву руку, в якій остання тримала ніж. ОСОБА_13 , тримаючи обома руками за зап`ястки рук ОСОБА_11 , почав смикати її у свій бік, а ОСОБА_11 в цей час захищаючись від дій ОСОБА_13 , перебуваючи у стані необхідної оборони, але явно виходячи за її межі, діючи умисно, тримаючи ніж у правій руці під час смикання один одного за руки, нанесла ОСОБА_13 один удар ножем у ліву частину грудної клітини, від якого настала смерть останнього.

Смерть ОСОБА_13 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 15.40 год. у медичному закладі від сліпого проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини, з ушкодженням лівої легені, серцевої сумки та серця, і ускладнилось гострою зовнішньою та внутрішньою крововтратою.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі, із внесеними змінами, потерпілий ОСОБА_7 та його представник адвокат ОСОБА_8 стверджують, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і не підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами. При цьому вказують, що ОСОБА_11 неправомірно засуджена за ст. 118 КК України, оскільки її дії неправильно кваліфіковані, як слідчими органами, так і місцевим судом. Натомість, в кримінальному провадженні достатньо доказів, які доводять, що ОСОБА_11 вчинила більш тяжке кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України.

При цьому просять врахувати, що всі тілесні ушкодження, які виявлені на тілі обвинуваченої, згідно висновків експертиз не характерні для утворення при падінні та знаходяться у анатомічних ділянках доступних для само спричинення. Крім того, зазначають, що ОСОБА_11 змінювала свої показання, на конкретні запитання не відповідала, всіляко намагалася виправдати себе щоб уникнути покарання. Після вчинення злочину почала прибирати у квартирі, щоб приховати сліди злочину, викликала швидку допомогу не одразу, а через годину.

В зв`язку з цим, апелянти просять скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 КК України.

Під час апеляційного перегляду ОСОБА_7 та його представник адвокат ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу із внесеними до неї змінами.

Позиція інших учасників провадження
Обвинувачена ОСОБА_11 , її захисник ОСОБА_10 та прокурор ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.
Мотиви суду апеляційної інстанції
Згідно вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

За змістом статей 337, 338 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення. З метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Переглядаючи вирок суду в межах поданої апеляційної скарги колегія суддів не знайшла підстав для її задоволення, виходячи з такого.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_11 висунуто обвинувачення за ст.118 КК України. З огляду на те, що під час судового розгляду не встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення прокурор не знайшов підстав для зміни обсягу обвинувачення чи зміни правової кваліфікації дій обвинуваченої.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд щодо ОСОБА_11 проведений саме в межах висунутого їй обвинувачення за ст.118 КК України, відповідно до обвинувального акту, а ухвалений щодо неї вирок відповідає вимогам ст.370 КПК України.

З огляду на вище викладене, доводи апелянтів в частині істотного порушення судом вимог кримінального процесуального закону є безпідставними.

Однією з засад кримінального провадження, згідно ст. 23 КПК України є безпосередність дослідження показань, речей і документів. Так, згідно цієї засади, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається зі змісту вироку, в його основу покладені тільки безпосередньо досліджені судом докази. В тому числі, отримані судом усно показання обвинуваченої, потерпілого, свідків. За таких обставин, посилання представника потерпілого на те, що суд мав взяти до уваги та покласти в основу вироку показання обвинуваченої, які вона давала під час досудового розслідування є безпідставними, оскільки це суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Зі змісту апеляційної скарги та позиції апелянта в суді апеляційної інстанції вбачається, що належність та допустимість решти доказів покладених в основу вироку не оспорюються. Водночас, апелянти не згодні з оцінкою цих доказів судом, оскільки вважають, що вони не доводять вчинення ОСОБА_11 умисного вбивства потерпілого при перевищенні меж необхідної оборони. Натомість, ці докази, на думку апелянтів, доводять її вину у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Такі доводи апелянтів є аналогічними тим, що перевірялись судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження. Не знайшли вони свого підтвердження під час апеляційного перегляду вироку.

Судом встановлено, що події 09.07.2017 року відбувалися в квартирі обвинуваченої куди прийшов її колишній чоловік ОСОБА_13 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Між колишнім подружжям відбулася сварка, під час якої ОСОБА_11 отримала легкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_13 отримав смертельне ножове поранення. Безпосередні свідки цієї події відсутні. Водночас, показання обвинуваченої про те, що потерпілий застосував щодо неї фізичне насильство, захищаючись від якого вона застосувала ніж ніким і нічим не спростовані. Ці показання узгоджуються з покладеними в основу вироку показаннями потерпілого ОСОБА_7 (батька загиблого ОСОБА_13 ) та свідка ОСОБА_14 , які підтвердили суду, що між ОСОБА_11 та ОСОБА_13 і раніше виникали сварки та бійки. Об`єктивно, їх показання узгоджуються з протоколом огляду місця події, під час якого зафіксована обстановка на місці злочину, вилучені речові докази, в тому числі й знаряддя злочину, протоколом слідчого експерименту під час якого перевірялися показання ОСОБА_11 , а також висновками експертиз.

Зокрема, згідно висновку експерта № 574, у ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: синців на зовнішній поверхні правого променево-зап`ясткового суглобу, на внутрішній поверхні правого променево-зап`ясткового суглобу, на внутрішній поверхні лівого променевозап`ясткового суглобу, в поперековій ділянці справа, саден на передній поверхні правого та лівого стегна, в нижніх їх третинах, які утворилися від неодноразової дії тупих твердих предметів, можливо в указаний термін і за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження не характерні для утворення при падінні потерпілої.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 450/2, показання дані ОСОБА_11 під час проведення слідчого експерименту по локалізації, механізму та кількості нанесених тілесних ушкоджень не суперечать об`єктивним даним, отриманим при проведення судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_13 .

Безпосередньо, всебічно, повно та неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення суд дійшов висновку, що зібраними доказами, поза розумними сумнівами, доведена вина обвинуваченої в умисному вбивстві потерпілого при перевищенні меж необхідної оборони.

Кваліфікуючи дії обвинуваченої за ст.118 КК України, суд виходив з того, що обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання. При цьому стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди.

Обов`язковою умовою кваліфікації вбивства за ст. 118 КК є перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони, уявної оборони або в умовах необхідності затримання злочинця.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах висунутого ОСОБА_11 обвинувачення, колегія суддів вважає, що з врахуванням неправомірних дій потерпілого ОСОБА_13 направлених на завдання тілесних ушкоджень обвинуваченій, у останньої виникла підстава для необхідної оборони, тобто виникло право на захист правоохоронюваних інтересів шляхом заподіяння шкоди тому, хто посягає, для припинення цього посягання. Водночас застосований засіб захисту та заподіяння шкоди у вигляді позбавлення життя за даних конкретних обставин провадження не відповідав небезпечності посягання та обстановці захисту, а відтак ОСОБА_11 вийшла за межі заходів, необхідних для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів, тобто перевищила межі необхідної оборони.

При цьому, колегія суддів вважає, що місцевим судом повно та об`єктивно перевірена версія потерпілого та його представника, щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_11 , а вирок суду містить мотивовану відповідь щодо неспроможності цієї версії.

Колегія суддів вважає, що матеріалами кримінального провадження в повній мірі та поза розумним сумнівом доведена вина ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 118 КК України, а тому не вбачається об`єктивних підстав вважати, що інкримінований їй злочин остання не вчиняла.

Під час апеляційного перегляду вироку суду не встановлено обставин передбачених ст.284 КПК України. Відтак, апеляційні вимоги щодо скасування обвинувального вироку суду і закриття кримінального провадження задоволенню не підлягають.

Призначене ОСОБА_11 покарання в повній мірі відповідає положенням статей 50, 65 КК України. Обвинувачена є матір`ю двох неповнолітніх дітей щодо яких не позбавлена батьківських прав. Злочин, передбачений ст.118 КК України вчинено нею до набрання законної сили ЗУ «Про амністію у 2016 році» та відсутні обмеження щодо застосування до обвинуваченої акту амністії. За таких обставин суд правильно вирішив клопотання обвинуваченої про звільнення її від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році».

З огляду на вище наведене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянтів, щодо незаконного уникнення обвинуваченою покарання за вчинене.

Під час апеляційного перегляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,407,418, КПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 21.05.2018 року щодо ОСОБА_11 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4