Справа № 299/4206/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

06.05.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп /4806/504/19, відомості про кримінальні правопорушення в якому 24.08.2018 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000889, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 (далі прокурор),

В С Т А Н О В И В :
ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27 лютого 2019 року обвинувальний акт, складений і затверджений за ч. 2 ст. 286 та ч. 3 ст. 135 КК України щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого,

повернуто прокурору.

Клопотання прокурора про вручення судом обвинуваченому ОСОБА_6 та його захиснику адвокату ОСОБА_7 , копії обвинувального акту залишено без задоволення.

В ухвалі суду вказується на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Зазначається, що у матеріалах кримінального провадженні відсутні дані про вручення обвинуваченому та його захиснику копій обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, а долучені до обвинувального акту розписки про отримання таких копій не містять дати та підпису обвинуваченого та захисника про їх отримання. При цьому, вказується на те, що долучені до обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування, акт про неможливість вручення копії обвинувального акту підозрюваному та його захиснику, а також додані до клопотання корінець повістки про виклик, яка вручена брату обвинуваченого, та ухвала суду від 17.12.2018, якою встановлено підозрюваному ОСОБА_6 строк на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, не можуть розцінюватися судом як належний доказ виконання прокурором вимог ст. 293 КПК України. Також зазначається, що неотримання обвинуваченим ОСОБА_6 та захисником ОСОБА_7 обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування свідчить про порушення права особи на захист, що ст. 314 КПК України не передбачено порядку вручення обвинувального акту в підготовчому судовому засіданні. Крім того, вказується на те, що в ході підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_6 заявив клопотання про залучення до участі в справі перекладача, оскільки досконало не володіє українською мовою. Тому, суд прийшов до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору для усунення допущених порушень вимог КПК України,- у задоволенні клопотання прокурора про вручення обвинуваченому та захиснику копії обвинувального акту відмовив.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що ухвала суду є незаконною у зв`язку з істотним порушенням судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що наведені в ухвалі висновки є безпідставними та суперечать вимогам ст. ст. 36, 37, 214, 291, 314 КПК України. Стверджує, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Посилається на те, що до обвинувального акту не додано розписок обвинуваченого та захисника про отримання його копії, оскільки на стадії виконання вимог ст. 290 КПК України, обвинувачений та адвокат ухилялися від явки до слідчого для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження після їх відкриття, у зв`язку з чим, слідчим за погодженням із процесуальним керівником було подано до суду клопотання про встановлення строку для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження і відповідно до ухвали від 17.12.2018 ОСОБА_6 встановлено такий строк до 20.12.2018 та роз`яснено, що після закінчення вказаного строку, він ОСОБА_6 , буде вважатися таким, що реалізував своє право на доступ до матеріалів кримінального провадження, однак, у вказаний строк ОСОБА_6 не з`являвся до слідчого для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та отримання копії обвинувального акту, внаслідок чого процесуальним керівником у присутності понятих складено акт про неможливість вручення ОСОБА_6 обвинувального акту, який скеровано до суду для розгляду по суті. При цьому, зазначає, що з метою реалізації права обвинуваченого на захист своїх законних інтересів, у підготовчому судовому засіданні прокурором подано письмове клопотання про вручення обвинуваченому ОСОБА_6 копії обвинувального акту, в задоволенні якого суд безпідставно відмовив, повернувши обвинувальний акт прокурору для його вручення обвинуваченому в порядку ст. 293 КПК України. Разом із тим, вказує на те, що твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він недосконало володіє українською мовою не відповідає дійсності, оскільки під час досудового розслідування при проведенні слідчих дій, останній заявляв слідчому, що вільно володіє українською мовою і послуг перекладача не потребує, про що свідчить його власноручний підпис. Вважає, що законні підстави для повернення прокурору обвинувального акту відсутні, а оскаржувана ухвала перешкодає подальшому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_6 у найкоротші строки. Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою обвинувальний акт призначити до розгляду зі стадії підготовчого судового засідання.

В запереченні на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_7 вказує на те, що така є безпідставною. Посилається на те, що твердження прокурора про ухилення сторони захисту від явки до слідчого для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування не відповідають дійсності, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази про виклик слідчим чи прокурором підозрюваного чи адвоката під час досудового розслідування для отримання копій вказаних документів, у тому числі й передбачені ч. ч. 1, 2 ст. 136 КПК України докази отримання підозрюваним чи адвокатом повістки про виклик до слідчого чи прокурора. Стверджує, що акт про неможливість вручення копії підозрюваному та адвокату копії обвинувального акту та корінець повістки про виклик, врученої брату підозрюваного ОСОБА_9 , є неналежними та недопустимими доказами у підтвердження виклику слідчим чи прокурором підозрюваного та його адвоката під час досудового розслідування для отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, оскільки: в акті відсутні дані про те, коли і в який спосіб слідчим здійснено виклик підозрюваного та адвоката для отримання копій вказаних документів і чим це підтверджується; акт не належить до доказів, передбачених ст. 136 КПК України, які підтверджують факт отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом; корінець повістки про виклик, врученої брату підозрюваного, не є належним підтвердженням отримання підозрюваним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом, оскільки ч. 2 ст. 135 КПК України передбачено, що повістка про виклик для передачі особі може бути вручена під розписку дорослому члену сім`ї такої особи чи іншій особі, яка з нею проживає лише у разі тимчасової відсутності такої особи за місцем проживання, однак, підозрюваний увесь час знаходився за місцем свого проживання і доказів протилежного прокурором не надано. Разом із тим, вважає, що ненадання прокурором копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному та адвокату під розписку, а також відсутність розписки, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з невідповідністю обвинувального акту вимогам ч. 4 ст. 110 та ч. 4 ст. 291 цього Кодексу. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність повернення обвинувального акту з підстав невручення прокурором копій обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному з перекладом на угорську мову, оскільки останній недостатньо володіє державною мовою, а доводи прокурора про те, що підозрюваний на стадії досудового розслідування не заявляв клопотання про залучення перекладача є неспроможними, оскільки підозрюваний лише один раз викликався слідчим для допиту, в ході якого відмовився давати показання, а тому, в протоколі допиту й не було вказано про те, що підозрюваний потребує перекладача. При цьому, вказує на те, що ненадання підозрюваному обвинувального акту в перекладі на мову, якою він володіє, є порушенням його права, передбаченого п. 18 ч. 3 ст. 42 КПК України, а порушення права підозрюваного, обвинуваченого на надання йому компетентного перекладача є істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке тягне за собою визнання доказів недопустимими через порушення права особи на захист. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без зміни.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу й просила її задовольнити, захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , який судове рішення вважає законним та обгрунтованим і заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілої ОСОБА_10 , її представника адвоката ОСОБА_11 та підозрюваного ОСОБА_6 , неявка яких з урахуванням положень ст. 405 КПК України не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується, що потерпіла ОСОБА_10 , адвокат ОСОБА_11 та підозрюваний належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги й будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день, а також даних про поважність причин їх неявки, від них не надходило; що під час розгляду апеляційної скарги приймав участь захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 , який не заперечував щодо проведення апеляційного розгляду без участі підозрюваного ОСОБА_6 ..
Апеляційний суд вважає, що, приймаючи рішення про повернення прокурору обвинувального акта, суд першої інстанції діяв відповідно до положень ст. ст. 291, 314 КПК України та передбачених п. п. 1, 2, 13 ч. 1 ст. 7 КПК України загальних засад кримінального провадження, зміст яких розкрито в ст. ст. 8, 9, 20 цього ж Кодексу.

Так, згідно із ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Пунктом 3 частини 4 статті 291 КПК України передбачено, що до обвинувального акту додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акту, копії цивільного позову, якщо він пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого ч. 2 ст. 297-1 КПК України).
Статтею 293 КПК України передбачено, що одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297 - 1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо провадження здійснюється щодо юридичної особи, копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування надаються також представнику такої юридичної особи.
Дослідивши та проаналізувавши додані до обвинувального акту документи, колегія суддів прийшла до переконання, що висновок суду першої інстанції про необхідність повернення обвинувального акту прокурору з підстав відсутності даних про вручення підозрюваному та захиснику копій обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, є таким, що підтверджується матеріалами справи та узгоджується з вимогами закону.

При цьому, колегія суддів вважає обгрунтованим і таким, що підтверджується матеріалами та обставинами справи й висновок суду першої інстанції про те, що долучені до обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування, акт про неможливість вручення копії обвинувального акту підозрюваному та його захиснику, а також додані до клопотання корінець повістки про виклик, яка вручена брату обвинуваченого, та ухвала суду від 17.12.2018, якою встановлено підозрюваному ОСОБА_6 строк на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, не можуть розцінюватися судом як належний доказ виконання прокурором вимог передбачених ст. 293 КПК України. Тому, доводи апеляційної скарги про те, що до обвинувального акту не додано розписок обвинуваченого та захисника про отримання копії обвинувального акту, оскільки на стадії виконання вимог ст. 290 КПК України, підозрюваний та адвокат ухилялися від явки до слідчого для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження після їх відкриття, у зв`язку з чим, слідчим за погодженням із процесуальним керівником подано до суду клопотання про встановлення строку для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження і відповідно до ухвали від 17.12.2018 ОСОБА_6 встановлено такий строк до 20.12.2018 та роз`яснено, що після закінчення вказаного строку, він ОСОБА_6 , буде вважатися таким, що реалізував своє право на доступ до матеріалів кримінального провадження, що у вказаний строк ОСОБА_6 не з`являвся до слідчого для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та отримання копії обвинувального акту, внаслідок чого процесуальним керівником у присутності понятих складено акт про неможливість вручення ОСОБА_6 обвинувального акту й обвинувальний акт скеровано до суду для розгляду по суті, - апеляційний суд вважає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції про недотримання прокурором вимог передбачених ст. 293 КПК України. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині та погоджуючись з висновками суду першої інстанції, апеляційний суд враховує і викладені в запереченні на апеляційну скаргу доводи про те, що: в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази про виклик слідчим чи прокурором підозрюваного чи захисника під час досудового розслідування для отримання копій вказаних документів, у тому числі й передбачені ч. ч. 1, 2 ст. 136 КПК України докази отримання підозрюваним чи захисником повістки про виклик до слідчого чи прокурора; акт про неможливість вручення копії підозрюваному та захиснику копії обвинувального акту та корінець повістки про виклик, врученої брату підозрюваного ОСОБА_9 , є неналежними та недопустимими доказами виклику слідчим чи прокурором підозрюваного та його захисника під час досудового розслідування для отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування (в акті відсутні дані про те, коли і в який спосіб слідчим було здійснено виклик підозрюваного та захисника для отримання вказаних документів і чим це підтверджується; акт не належить до доказів, передбачених ст. 136 КПК України, які підтверджують отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом; корінець повістки про виклик, врученої брату підозрюваного, не є належним підтвердженням отримання підозрюваним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом, оскільки ч. 2 ст. 135 КПК України передбачено, що повістка про виклик для передачі особі може бути вручена під розписку дорослому члену сім`ї такої особи чи іншій особі, яка з нею проживає лише у разі тимчасової відсутності такої особи за місцем проживання, однак, підозрюваний увесь час знаходився за місцем свого проживання і доказів протилежного прокурором не надано); ненадання прокурором копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному та захиснику під розписку, а також відсутність такої розписки, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з невідповідністю обвинувального акту вимогам ч. 4 ст. 110 та ч. 4 ст. 291 цього Кодексу. Також апеляційний суд враховує і те, що викладені в Акті відомості не підтверджені будь-якими, у тому числі й доданими до обвинувального акту, документами, а зміст Акту не свідчить про те, що викладені в ньому факти про здійснення телефонних дзвінків підозрюваному та захиснику мали місце за участі понятих, і при цьому, зі змісту апеляційної скарги не вбачається, що підозрюваний та захисник викликались для вручення копій обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування саме прокурором.

Разом із тим, апеляційний суд погоджується і з висновками суду першої інстанції про те, що неотримання обвинуваченим ОСОБА_6 та захисником ОСОБА_7 обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування свідчить про порушення права особи на захист, що ст. 314 КПК України не передбачено порядку вручення обвинувального акту в підготовчому судовому засіданні. Тому, доводи апеляційної скарги про те, що з метою реалізації права обвинуваченого на захист своїх законних інтересів, у підготовчому судовому засіданні прокурором подано письмове клопотання про вручення обвинуваченому ОСОБА_6 копії обвинувального акту, в задоволенні якого суд безпідставно відмовив, - апеляційний суд також вважає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність повернення прокурору обвинувального акту і таким, що не узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, колегія суддів враховує і те, що прокурор- апелянт та прокурор, який приймав участь у розгляді справи апеляційним судом, не посилались на норми КПК України, відповідно до яких на суд першої інстанції може бути покладено виконання вимог щодо вручення підозрюваному та іншим особам копії обвинувального акта.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність вручення прокурором копій обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному з перекладом на угорську мову, оскільки останній недостатньо володіє державною мовою. Тому, доводи апеляційної скарги про те, що підозрюваний на стадії досудового розслідування не заявляв клопотання про залучення перекладача, апеляційний суд визнає такими, що також не спростовують вказаного висновку. Погоджуючись з указаним висновком та відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує і викладені в запереченні на апеляційну скаргу доводи про те, що: підозрюваний лише один раз викликався слідчим для допиту, в ході якого відмовився давати показання, а тому, в протоколі допиту й не було вказано про те, що підозрюваний потребує перекладача; ненадання підозрюваному обвинувального акту в перекладі на мову, якою він володіє, є порушенням його права, передбаченого п. 18 ч. 3 ст. 42 КПК України, а порушення права підозрюваного, обвинуваченого на надання йому компетентного перекладача є істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке тягне за собою визнання доказів недопустимими через порушення права особи на захист. Саме з урахуванням доводів підозрюваного ОСОБА_6 про те, що він не володіє вільно українською мовою судом першої інстанції підготовче судове засідання було проведено за участі перекладача.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що наведені в ухвалі висновки є безпідставними та суперечать вимогам ст. ст. 36, 37, 214, 291, 314 КПК України, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 291 КПК України, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження й спростовані обставинами та матеріалами справи, а доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала перешкоджає подальшому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_6 у найкоротші строки, - визнаються такими, що не спростовують висновку суду першої інстанції про необхідність повернення обвинувального акту прокурору із наведених у оскаржуваній ухвалі підстав.

Наведені вище допущені слідчим та прокурором порушення, на думку апеляційного суду, є істотними і такими, що унеможливлюють призначення обвинувального акту до розгляду.

Тому, ухвалу суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акта колегія суддів вважає законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою.

При цьому, апеляційний суд також вважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційною інстанцією істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.

Вказані вище порушення апеляційний суд також вважає такими, що призводять до порушення права особи на захист.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни.
При прийнятті рішення колегія суддів, окрім вищенаведеного, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 291, 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав прокурор Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 27 лютого 2019 року, якою обвинувальний акт, складений і затверджений щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 та ч. 3 ст. 135 КК України, повернуто прокурору, залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: