КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/1038/2018 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 117 КК України
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 0000015 - прокурора Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 07 вересня 2018 року стосовно обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 117 КК України,

ОСОБА_7 , громадянки України, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Комінтернівське Комінтернівського району Одеської області, отримала середню освіту, одружена, не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, має на утриманні 4 неповнолітніх дітей, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

за участі: прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченої ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 07 вересня 2018 року ОСОБА_7 визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 117 КК України, та їй призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнена від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку терміном на 2 роки та на неї відповідно до ст. 76 КК України покладений обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Судом також прийнято рішення щодо речових доказів.

У вироку судом першої інстанції визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинила умисне вбивство своєї новонародженої дитини відразу після пологів.

Так, ОСОБА_7 у жовтні 2017 року зрозуміла, що вона є вагітною, але побоюючись виникнення конфлікту в сім`ї з приводу народження п`ятої дитини, вона приховувала свою вагітність від чоловіка ОСОБА_10 та матері ОСОБА_11 , до медичних закладів з даного приводу не звернулася і на відповідний облік у медичних закладах не стала.

04 лютого 2018 року у вечірній час ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 , відчула біль в животі та, будучи обізнаною з передпологовими фізіологічними ознаками, з метою прискорити пологи та позбутися плоду, вжила медичний препарат «Оситоцин».

В цей же день, приблизно о 2 годині ОСОБА_7 , зрозумівши, що у неї розпочинаються пологи, не звернулася до медичних закладів і не викликала медпрацівників по спецлінії «103» до місця свого проживання, а з метою приховати пологи від рідних пішла до підсобного приміщення відкритого типу, що знаходиться на території подвір`я за місцем її проживання, де самостійно, без допомоги сторонніх осіб та медичної допомоги народила живу, життєздатну, доношену дитину чоловічої статі.

Далі приблизно о 2 годині 30 хвилин у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на умисне протиправне заподіяння смерті своїй новонародженій дитині, реалізуючи який вона невстановленим способом затиснула шию дитини, чим припинила доступ кисню до легень дитини і позбавила можливості самостійно дихати, вчинивши тим самим вбивство новонародженої дитини, смерть якої настала внаслідок механічної асфіксії, яка розвилася внаслідок стиснення шиї тупим предметом.

З метою приховати вчинений злочин, ОСОБА_7 помістила новонароджену дитину у поліетиленовий пакет, обмотала тіло у пакеті липкою стрічкою, винесла з подвір`я та сховала у шафі, що знаходиться на території домоволодіння, де вона проживає.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, правильність кваліфікації її діяння, а також призначене судом першої інстанції покарання, просить вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 07 вересня 2018 року скасувати в частині покладення на обвинувачену обов`язків, передбачених ст. 76 КК України та ухвалити новий вирок, яким покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції при звільненні обвинуваченої ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, поклав на неї лише один обов`язок, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, між тим положення ч. 1 ст. 76 КК України передбачають два обов`язки, в тому числі і визначений у п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України щодо періодичного з`явлення для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, які є обов`язковими. Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, тобто не застосував вимоги п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України, які підлягали застосуванню.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник вважає вимоги прокурора безпідставними, а тому просить вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, заперечення обвинуваченої та захисника щодо апеляційного прохання, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги і суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Висновки суду, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному вбивстві своєї новонародженої дитини відразу після пологів, що відповідає кримінально-правовій кваліфікації статті 117 КК України, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині, не переглядає їх відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України.

Призначене ОСОБА_7 покарання узгоджується з вимогами ст.ст. 50, 65, 75 КК України і також не оспорюється в апеляційній скарзі прокурором, отже і в цій частині висновки суду першої інстанції не є предметом апеляційного перегляду.

Що стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме вимог ч. 1 ст. 76 КК України, то вони заслуговують на увагу.

Так, частиною 1 статті 76 КК України в редакції Закону від 07.09.2016 визначено обов`язки, які суд покладає на особу в разі звільнення її від відбування покарання з випробуванням, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Норма ч. 1 ст. 76 КК України має імперативну силу у випадку звільнення особи від відбування покарання з випробуванням щодо покладення обов`язків, наведених у п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Зменшення обсягу таких обов`язків судом і призначення лише одного з передбачених у ч. 1 ст. 76 КК України не належить до повноважень суду, отже є неправильним застосуванням матеріального закону.

Однак судом першої інстанції, всупереч нормам ч. 1 ст. 76 КК України, при звільненні обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, покладено на ОСОБА_7 тільки один обов`язок, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Зважаючи на те, що в даному випадку на обвинувачену ОСОБА_7 необхідно покласти обов`язок, передбачений ще і п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України, що погіршує її становище, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції в частині застосування вимог ст. 76 КК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині свого вироку.

За вказаних обставин апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 07 вересня 2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині застосування положень ст. 76 КК України.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

У решті вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 07 вересня 2018 року залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанціїпротягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4