Провадження № 11-сс/4823/159/19 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2019 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

слідчого ОСОБА_7

скаржника ОСОБА_8

представника скаржника адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Прилуцького ВП ГУНП ОСОБА_7 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: 1) автомобіль MAN TGS 21/440, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; 2) напівпричіп «MЕNSI», реєстраційний номер НОМЕР_2 (спеціалізована паливоцистерна); 3) нафтопродукти, що знаходяться всередині даної паливоцистерни. Слідчий суддя вказав на наявність ризиків приховування, пошкодження, перетворення або відчуження майна, зазначеного у клопотанні слідчого. Також є потреба досудового слідства в проведенні ряду експертиз з вищевказаним тимчасово вилученим майном, і з метою його збереження, накладення арешту є доцільним.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, посилаючись на її незаконність, та винести нову про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна. Вказав на невідповідність ухвали слідчого судді за своїм змістом вимогам ст.370, 372 КПК України. Крім того, ухвала про арешт майна була постановлена з порушенням строків розгляду клопотання слідчого. Апелянт зазначив, що затримку транспортного засобу та нафтопродуктів було здійснено до внесення в ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення. Також послався на надуманість клопотання слідчого про накладення арешту на майно та на відсутність підстав і розумних підозр вважати, що вилучене майно є речовими доказами вчинення злочину. Зазначив, що ні в клопотанні слідчого, ні в доданих до нього документах, не вказано, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України, вчинене посадовими особами ПП «Агротемп».

Заслухавши доповідь судді; скаржника ОСОБА_8 та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених вище підстав; думку прокурора, котрий заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою; дослідивши матеріали кримінального та судового провадження, перевіривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів провадження, слідчим Прилуцького відділу поліції ОСОБА_7 здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 05.03.2019 року за №0000302, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

За змістом ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст.170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року по справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Як убачається з матеріалів справи, постановою слідчого Прилуцького відділу поліції ОСОБА_7 від 05 березня 2019 року тимчасово вилучене 05.03.2019 року під час огляду місця події майно, а саме: автомобіль MAN TGS 21/440, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; напівпричіп «MЕNSI» реєстраційний номер НОМЕР_2 (спеціалізована паливоцистерна); нафтопродукти, що знаходяться всередині даної паливоцистерни, були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

За таких підстав, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, перетворення або відчуження майна, зазначеного у клопотанні слідчого, а також проведення ряду експертиз, слідчий суддя, при вирішенні питання про арешт даного майна, прийняв рішення у відповідності до вимог ст.173 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання ОСОБА_8 на невідповідність ухвали слідчого судді вимогам ст.370, 372 КПК України є безпідставним, оскільки зміст рішення судді повністю відповідає вимогам КПК України: у вступній частині ухвали вказані учасники судового провадження (прокурор - ОСОБА_10 , слідчий - ОСОБА_7 , власник майна - ОСОБА_8 ), у мотивувальній частині наведено обґрунтування задоволення клопотання із посиланням на докази та норми Закону.

Крім того, при розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчим суддею встановлено, що у даному кримінальному провадженні проводиться досудове розслідування й слідчим пропонується накласти арешт саме на те майно, що було вилучене за підозрою у перевезенні, з метою подальшої реалізації можливо викраденої нафтосировини на вантажному автомобілі.

Доводи апелянта, що затримку транспортного засобу та нафтопродуктів було здійснено до внесення в ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, не ґрунтуються на законі, оскільки статтею 214 КПК України передбачено випадки, коли слідчі дії можуть проводитися до внесення відомостей про злочин до ЄРДР. Крім того, до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України, були внесені після проведення огляду місця події, з дотриманням вимог ст.214 КПК України.

Твердження ОСОБА_8 , що в поданих слідчим до суду документах не вказано, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України, вчинене саме посадовими особами ПП «Агротемп», не заслуговує на увагу, оскільки внесені до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України, повністю відповідають вимогам ч.5 ст.214 КПК України.

Як слідує з витягу з ЄРДР, автомобіль марки МАN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом, реєстраційний номер НОМЕР_2 , перевозить викрадені нафтопродукти (сиру нафту), документи (ТТН) на транспортування якої викликає сумніви.

Відтак, доводи апелянта про незаконність ухвали слідчого судді є непереконливими та такими, що не заслуговують на увагу, в зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ч.3 ст.407, ст.422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 березня 2019 року про накладення арешту на майно - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4