Дата документу 07.11.2018 Справа № 322/961/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
Провадження №11-сс/7807/95/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 322/961/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

володільця майна ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 20 вересня 2018 року про відмову в арешті майна,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 20 вересня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 про арешт мисливського карабіну МКМ 072 Сб к. 7,62 мм № НОМЕР_1 , магазину, саморобного пристрою для зменшення звуку при проведенні пострілу, 7 патронів калібру 7,62 мм, а також дозволу на зброю № НОМЕР_2 від 28.08.2014, виданого на ім`я ОСОБА_7 , які 18 вересня 2018 року були вилучені у ОСОБА_7 і знаходяться в Новомиколаївському відділенні поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, з негайним поверненням цього майна, відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, особі, в якої воно було вилучене.

В апеляційній скарзі прокурор просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 20.09.2018, після чого, просить скасувати оскаржувану ухвалу як незаконну і прийняту з грубими порушеннями норм матеріального та процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити у повному обсязі клопотання слідчого про арешт майна, посилаючись на те, що прокуратуру не було повідомлено про дату та час розгляду клопотання, внаслідок чого, у порушення вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, розгляд відбувся без участі прокурора, в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали, повний текст якої надійшов до прокуратури лише 27.09.2018.

Також апелянт вважає, що слідчий суддя визнав недопустимим доказом протокол огляду місця події від 18.09.2018, не ґрунтуючись на будь-якій доказовій базі, а повернення ОСОБА_7 , на виконання ухвали слідчого судді, вилученого майна, унеможливлює проведення досудового розслідування та прийняття у розумні строки законного і обґрунтованого процесуального рішення у кримінальному провадженні, оскільки предмет злочину карабін (з патронами та «глушником») вибув із відання слідчого та не може бути досліджений експертом.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як вбачається з апеляційної скарги, вона була подана апелянтом до Запорізького апеляційного суду 02.10.2018 шляхом її направлення поштовим зв`язком.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення, а якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи вищевказане положення, а також те, що клопотання слідчого розглядалося без виклику та за відсутності прокурора, а повний текст ухвали надійшов до прокуратури лише 27.09.2018, що не спростовано матеріалами провадження, колегія суддів вважає, що у вказаному випадку строк на апеляційне оскарження апелянтом пропущений не був, тому не потребує вирішення питання про його поновлення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, 18 вересня 2018 року СВ Новомиколаївського ВП ГУНП в Запорізькій області було розпочато досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

19 вересня 2018 року слідчий СВ Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області з клопотанням про накладення арешту на мисливський карабін МКМ 072 Сб к. 7,62 мм № НОМЕР_1 , магазину, саморобного пристрою для зменшення звуку при проведенні пострілу, 7 патронів калібру 7,62 мм, а також дозволу на зброю № НОМЕР_2 від 28.08.2014, виданого на ім`я ОСОБА_7 , які 18.09.2018 року були вилучені у ОСОБА_7 і знаходяться в Новомиколаївському відділенні поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, з негайним поверненням цього майна, відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України, особі, в якої воно було вилучене. У клопотанні слідчий послався на те, що арешт зазначеного майна є необхідною процесуальною дією у даному кримінальному провадженні, так як вказані об`єкти можуть мати доказове значення у цьому провадженні.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя послався на те, що речі, про накладення арешту на які зазначено у клопотанні, не відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України; при проведенні слідчих дій, не було з`ясовано, яким чином карабін та інші, зазначені у клопотанні речі, опинилися на узбіччі дороги, біля автомобіля, в якому їхав їх володілець, не було звернуто уваги на пояснення володільця майна про проведення незаконного обшуку в автомобілі, а протокол огляду місця події є недопустимим доказом.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 36 КПК України, участь прокурора в суді є обов`язковою, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника.

Проте, з матеріалів судового провадження вбачається, що в них відсутні будь-які дані про повідомлення прокурора про час та місце розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно, а сам розгляд цього клопотання був здійснений за відсутності прокурора.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 412 КПК України, розгляд клопотання слідчого про арешт майна без участі прокурора та без його належного повідомлення про вказаний розгляд, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Відповідно до змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя посилається на те, що обшук автомобіля HONDA CR-V, реєстраційний номер НОМЕР_3 , було проведено не слідчим, а неуповноваженими на вказану слідчу дію працівниками правоохоронного органу «Скіф», без ухвали слідчого судді, або заяви володільця автомобіля на проведення обшуку, що являється грубим порушенням кримінального процесуального закону, внаслідок чого, слідчий суддя вважає, що протокол огляду місця події є не допустимим доказом.

Проте, слідчий суддя на даній стадії провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості, зокрема про визнання протоколу огляду місця події недопустимим доказом, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно. Завдання слідчого судді полягає в тому, щоб дослідити ті обставини, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для втручання в права та інтереси відповідних осіб.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Виходячи з норми ч. 6 ст. 22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З оскаржуваної ухвали вбачається, що в ній слідчим суддею прийняте рішення про необхідність повідомлення начальника Новомиколаївського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_11 про вчинення працівниками правоохоронного органу «Скіф» злочину, який полягає у проведенні несанкціонованого обшуку автомобіля, для внесення відомостей про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та здійснення досудового розслідування.

На думку колегії суддів, посилання слідчого судді, що зазначене вище, порушує принцип неупередженості та змагальності сторін, оскільки висловивши таку позицію, слідчий суддя фактично став на сторону захисту.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя послався на те, що речі, про накладення арешту на які зазначено у клопотанні, не відповідають критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України, а тому на них не може бути накладено арешт на підставі ч. 3 ст. 170 КПК України.

Проте, на думку колегії суддів, такий висновок слідчого судді є необґрунтованим за наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ фату чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Звертаючись з клопотанням про накладення арешту на майно, слідчий зазначив, що вказані об`єкти, про арешт яких порушується питання, можуть мати доказове значення у кримінальному провадженні.

На підставі оцінки доводів клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів, колегія суддів вважає, що слідчим доведена необхідність застосування арешту майна, оскільки вони дають достатні підстави вважати, що зазначене в клопотанні майно може бути використано як доказ у кримінальному провадженні.

Крім того, надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим і необхідним у даному кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків.

За таких обставин, як вважає колегія суддів, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали, постановляючи яку, колегія суддів, з урахуванням встановлених обставин, вважає, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно слід задовольнити та накласти арешт на вищевказане майно.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 20 вересня 2018 року про відмову в арешті майна скасувати.

Задовольнити клопотання слідчого СВ Новомиколаївського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 про арешт майна, зазначеного у клопотанні.

Накласти арешт на наступне майно: мисливський карабін МКМ 072 Сб к. 7,62 мм № НОМЕР_1 ; магазин; саморобний пристрій для зменшення звуку при проведенні пострілу; 7 патронів калібру 7,62 мм; дозвіл на зброю № НОМЕР_2 від 28.08.2014, виданий на ім`я ОСОБА_7 , яке 18 вересня 2018 року було вилучено у ОСОБА_7 і знаходиться в Новомиколаївському відділенні поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: