Провадження № 1-кп/638/337/19
ВИРОК
12.03.2019 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
27 листопада 2015 року ОСОБА_6 , діючи з корисливих мотивів, переслідуючи корисливу мету незаконного збагачення за рахунок державних коштів, звернулася до Управління праці та соціального захисту населення Дзержинського району м. Харкова (на теперішній час Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району ХМР) за адресою: вул. Тобольська, 65, м.Харків щодо оформлення щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі грошова допомога), регулюється «Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 року № 505 (далі Порядок).
Пунктом 2 Порядку (у редакції від 31.03.2015 затвердженої постановою Кабінету Міністрів України за № 212), передбачено, що грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.
Відповідно до п. 3 Порядку (у редакції від 31.03.2015 затвердженої постановою Кабінету Міністрів України за № 212), грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї).
Пунктом 5 Порядку (у редакції від 31.03.2015 затвердженої постановою Кабінету Міністрів України за № 212), передбачено, що для отримання грошової допомоги уповноважений представник сім`ї звертається до уповноваженого органу за фактичним місцем проживання з відповідною заявою та пред`являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та довідки всіх членів сім`ї про взяття на облік осіб, які переміщуються. У заяві зазначаються відомості про всіх членів сім`ї, які претендують на отримання грошової допомоги, а саме прізвище, ім`я та по батькові; дата народження; серія, номер паспорта громадянина України, ким і коли виданий; реєстраційний номер облікової картки платника податків; зареєстроване та фактичне місце проживання; реквізити рахунка уповноваженого представника сім`ї в уповноваженому банку, на який перераховуватиметься грошова допомога; наявність у будь-кого з членів сім`ї у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції; наявність у володінні всіх членів сім`ї транспортних засобів (механізмів), що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції (із зазначенням строку експлуатації з дати випуску); наявність у будь-кого з членів сім`ї на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб; місце роботи осіб працездатного віку та час, з якого особа там працює. До заяви додається копія свідоцтва про одруження, копії свідоцтв про народження дітей та письмова згода довільної форми про виплату грошової допомоги уповноваженому представнику сім`ї від інших членів сім`ї та згода на обробку персональних даних.
Згідно п. 6 Порядку (у редакції від 31.03.2015 затвердженої постановою Кабінету Міністрів України за № 212), грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.
Так, з метою заволодіння чужим майном, 27.11.2015 року у приміщенні Управління праці та соціального захисту населення Дзержинського району м. Харкова (на теперішній час Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району ХМР) за адресою: вул. Тобольська, 65, м. Харків ОСОБА_6 власноручно заповнила бланк заяви, у якій умисно не повідомила відомості, котрі необхідно було вказати, про те, що починаючи з 10.10.2015 року у неї на праві приватної власності знаходиться трьохкімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , тобто приховала наявність у неї житлового приміщення, розташованого в регіонах інших ніж тимчасово окупована територія України та районів проведення антитерористичної операції.
На підставі вказаної заяви, рішенням УПСЗН Дзержинського району м. Харкова від 07.12.2015 року ОСОБА_6 за період з 27.11.2015 по 26.05.2016 була виплачена грошова допомога у розмірі 11 872 грн., якими вона розпорядилася на власний розсуд.
Одночасно, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_6 має у власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить останній на підставі договору куплі-продажу .
Допитана в судовому засіданні ОСОБА_6 визнала себе винною у вчиненні злочину, підтвердила, що дійсно 27 листопада 2015 року подала до Управління праці та соціального захисту населення Дзержинського району м. Харкова (на теперішній час Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району ХМР) заяву та документи для отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, приховавши відомості про наявність у її володінні на праві приватної власності квартири. Вказана квартира є її власністю. На час звернення до державного органу, вона та її сім`я гостро потребували грошей, тому вона була впевнена в тому, що хоча і вчиняє протиправно, проте у подальшому відшкодує завдані державі збитки та сплатить отримані кошти. Просила суд суворо не карати та звільнити її від кримінальної відповідальності за ст. 45 КК України.
Показання обвинуваченої є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачена та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченої та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченої.
При цьому суд роз`яснив обвинуваченій та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Крім того суд роз`яснив обвинуваченій положення Закону України « Про амністію у 2016 році». обвинуваченій зміст закону зрозуміло, вона просила його не застосовувати.
Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_6 , своїми умисними діями заволоділа чужим майном шляхом обману (шахрайство), тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України.
При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".
Вивченням особи обвинуваченої встановлено, що ОСОБА_6 офіційно працює, має вищу освіту, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має двох неповнолітніх дітей, відповідно до досудової доповіді про обвинувачену у кримінальному провадженні від 03 січня 2019 року ОСОБА_6 може бути призначене покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачена вчинила злочин середньої тяжкості.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено.
Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи те, що відповідно до зазначеної норми Закону суд призначає більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише у разі якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Від представника потерпілого надійшла заява, де він зазначає, про відсутність шкоди, так, як виплачені кошти в повному обсязі ОСОБА_6 відшкодовані.
Захисник заявила клопотання, яке підтримала обвинувачена ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України у зв`язку з дійовим каяттям та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Суд оцінюючи у сукупності наведені докази дійшов висновку, що клопотання є необґрунтованим і не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_6 , хоча і промовила в судовому засіданні, що визнає свою вину, проте щиро не розкаялась у вчиненому злочині, зайняла позицію визнання вини з метою уникнення відповідальності за вчинене. Зазначила, що свідомо не внесла інформацію щодо власності квартири. При таких обставинах суд зазначає, що обвинувачена мала на меті завдання шкоди державним інтересам, і свідомо вчиняла всі необхідні дії для цього. А наразі, позиція, так званого, щирого каяття та добровільного відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди викликана бажанням уникнення нею невідворотного покарання, та не може бути розцінена судом, як пом`якшуючі обставини при призначенні покарання.
Долю речових доказів суд вирішує на підстав ст.100 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370-371, 373-376 КПК України, суд,
Визнати ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначити їй покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян 850 ( вісімсот п`ятдесят) гривен.
Речовий доказ: справу щодо нарахування ОСОБА_6 виплат, визнаних речовим доказом відповідно до постанови від 26 квітня 2016 року- повернути УПСЗН адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради.
Запобіжний захід не обирався.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченій та прокурорам негайно вручити копію вироку.

Суддя ОСОБА_1