Справа № 201/1074/19
Провадження 1-кс/201/1757/2019
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2019р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 21.11.2018р. про закриття кримінального провадження № 0000937 від 04.11.2016р.,

ВСТАНОВИВ:

29.01.2019р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська поштою надійшла скарга ОСОБА_3 , в якій він оскаржує постанову слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 21.11.2018р. про закриття кримінального провадження № 0000937 від 04.11.2016р. В обґрунтування скарги ОСОБА_3 зазначав, що досудове розслідування у кримінальному провадженні було проведено неповно та односторонньо, постанова про закриття кримінального провадження була винесена передчасно, без проведення необхідних слідчих (розшукових) та процесуальних дій, у зв`язку з чим відповідна постанова є передчасною та підлягає скасуванню.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 від 29.01.2019р. вказану скаргу було повернуто скаржнику (а.с. № 7).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28.02.2019р. скасовано вищевказану ухвалу та справу повернуто до суду першої інстанції для розгляду (а.с. № 40-42).

В провадження слідчого судді ОСОБА_1 згідно протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 11.03.2019р. скаргу передано 12.03.2019р.

Розгляд скарги, який було призначено на 14.03.2019р., 19.03.2019р. та 25.03.2019р. було відкладено у зв`язку з ненаданням суду для огляду матеріалів кримінального провадження №0000937.

Такі матеріали кримінального провадження надійшли суду з прокуратури Дніпропетровської області для огляду суду тільки 02.04.2019р.

ОСОБА_3 , в свій час через Київський слідчий ізолятор 27.02.2019р. скерував до суду апеляційної інстанції заяву, в якій просив скаргу розглядати її за його відсутності, у зв`язку із чим, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України, суд вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального судочинства, передбачені ст. 28 КПК України та розглянути дану скаргу 02.04.2019р. без участі скаржника з метою прийняття процесуального рішення по ній в розумні строки.

Представник прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 02.04.2019р. надав суду матеріали кримінального провадження №0000937 від 04.11.2016р., а також письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні скарги з підстав викладених в постанові про закриття кримінального провадження, також просив розглянути скаргу без його участі, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Розгляд скарги 02.04.2019р. відбувався без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України з урахуванням заяви скаржника від 27.02.2019р. на адресу апеляційної інстанції та листа прокурора від 02.04.2019р.

З цих самих підстав не було необхідності у проведенні судового засідання в режимі відеоконференції на підставі ухвали судді від 12.03.2019р. Крім того, 02.04.2019р. в Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська була відсутня й технічна можливість проведення відеоконференції, оскільки обидва зали, які облаштовані в суді приладами для проведення відеоконференцій, були зайняті для розгляду кримінальних проваджень, про що складено відповідну довідку.

Суд, дослідивши матеріали скарги, оглянувши матеріали кримінального провадження № 0000937, вважає, що скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Завданнями кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

На підставі ч. 2 ст. 9 КПК України керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених випадках, - на потерпілого.

Статтею 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.
Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.
Практика Європейського Суду з Прав Людини щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).

Постановою слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 21.11.2018р. кримінальне провадження № 0000937, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.11.2016р. за фактом застосування до ОСОБА_3 насильницьких дій співробітниками Дніпропетровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, із попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 127 КК України, було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого повинна бути вмотивованою та містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України, однак дані вимоги кримінально-процесуального закону слідчим не були виконані, оскільки постанова про закриття кримінального провадження від 21.11.2018р. не містить мотивів прийняття такого рішення та їх обґрунтування.

За змістом постанови про закриття кримінального провадження від 21.11.2018р., висновок про встановлення відсутності складу кримінального правопорушення, слідчий обґрунтував тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження не здобуто будь-яких об`єктивних даних, які б вказували на наявність умисних насильницьких дій відносно ОСОБА_3 .

Постанова про закриття кримінального провадження повинна містити достатні відомості, які б свідчили про те, що усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена на даний час органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978р. у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011р., (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).
Проте, суд вважає, що органом досудового розслідування не було дотримано вимог ст.ст. 9, 91, 110 КПК України, оскільки висновки щодо обставин, які обумовлюють закриття провадження у справі були зроблені передчасно, без належної перевірки обставин викладених в заяві скаржника та не надавши відповідної оцінки доказам, які були здобуті під час проведення досудового розслідування у всій їх сукупності, зокрема, слідчим не у повному обсязі були здійснені слідчі дії, направлені на перевірку факту завдання ОСОБА_3 ушкоджень.

Крім того, в оскаржуваній постанові взагалі не наведено оцінки здобутим доказам та не надано аналізу конкретним діям осіб, які за заявою ОСОБА_3 вчинили щодо нього кримінальне правопорушення, а отже, вказані обставини свідчать про неповноту досудового розслідування даного кримінального провадження.

З матеріалів наданого кримінального провадження № 0000937 встановлено, що неодноразово скасовувалась постанова про закриття вказаного кримінального провадження, всупереч цьому, станом на час закриття кримінального провадження слідчим у неповному обсязі перевірено зміст доводів, заяв, скарг ОСОБА_3 .

Більш того, матеріали кримінального провадження не містять доказів жодних слідчих або процесуальних дій після скасування постанови про закриття вказаного кримінального провадження, фактично слідчим повторно винесено аналогічну за змістом постанову про закриття кримінального провадження № 0000937.

Окремі посилання слідчого в постанові про закриття кримінального провадження носять загальний характер, без змістовного, конкретного аналізу доказів.
Зокрема, слідчим не було здійснено проведення всіх слідчих (розшукових) дій у цьому кримінальному провадженні, спрямованих на всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин, зазначених у заяві про вчинення кримінального правопорушення, аналізу ухвал слідчих суддів та не спростовано матеріалами кримінального провадження.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що слідчим під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000937, не були дотримані вимоги чинного кримінально-процесуального закону щодо всебічності та повноти, викладені обставини вказують про неповноту досудового розслідування, що в свою чергу робить необґрунтованою відповідну постанову, яка на підставі цього підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 91, 93, 94, ч. 4 ст.107, ст.ст.110, 303-307 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 21.11.2018р. про закриття кримінального провадження № 0000937 від 04.11.2016р. задовольнити.

Постанову слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 21.11.2018р. про закриття кримінального провадження № 0000937 від 04.11.2016р. скасувати.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1