Справа 274/2470/19
Провадження: 1-кс/0274/746/19
13.05.2019 м. Бердичів
02 травня 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою. Просить скасувати постанову слідчого СВ Бердичівського ВП ОСОБА_4 від 18.04.2019 про закриття кримінального провадження, внесеного 16.02.2018 в ЄРДР, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 355 КК України.
У судовому засіданні заявниця ОСОБА_3 вимоги скарги підтримала. Пояснила, що відносно неї працівниками банку чинилося фінансове насильство, яке полягало в тому, що незважаючи на встановлення судовим рішенням, яке набрало чинності, недійсності договору поруки, з неї як поручителя, працівники банку продовжували вимагати повернення грошових коштів за кредитом її колишнього чоловіка. Ще задовго до звернення в поліцію мали місце телефонні дзвінки її на стаціонарний номер з вимогою повернути грошові кошти за кредитом. При цьому працівники банку знали, що договір поруки визнано недійсним. Її слідча в межах провадження не допитувала. Після оголошення в судовому засіданні протоколу допиту від 03.04.2018, наявного в матеріалах кримінального провадження ОСОБА_3 підтвердила факт її допиту як потерпілої. Пояснила також, що у відділі поліції перебуває кримінальне провадження щодо підробки її підпису в договорі поруки.
Зі змісту постанови вбачається, що відомості до ЄРДР по заяві ОСОБА_3 від 05.01.2018 про вчинення працівниками ПАТ «Укрсиббанк» злочину, а саме примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових угод, внесено на підставі ухвали слідчого судді від 02.02.2018. В постанові зазначено, що в ході досудового розслідування встановлено, що між ОСОБА_3 та працівниками ПАТ «Укрсиббанк», яких ОСОБА_3 звинувачує у протиправній поведінці, попередньо склалися відносини, пов`язані з виконанням боргових зобов`язань її чоловіка ОСОБА_5 за отриманим кредитом. ОСОБА_3 в ході допиту дала показання, що вимоги УкрСиббанку щодо повернення коштів виражалися у формі письмових повідомлень. В ході розслідування встановити обставини застосування чи погрози застосування насильства з від працівників ПАТ «Укрсиббанк» та інших осіб відносно ОСОБА_3 не представилось можливим. Будь-яких погроз щодо фізичного насильства відносно ОСОБА_3 , її близьких родичів, знищення чи пошкодження їх майна зі сторони посадових осіб УкрСиббанку на її адресу не находило.
Погоджуючись з оскаржуваною постановою, слідчий суддя зазначає наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, під час досудового провадження можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, рішення слідчого про закриття кримінального провадження, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником
За положеннями ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів відповідно до статей 2, 284 КПК України.
За положеннями ч. 2 ст. 84 КПК процесуальними джерелами доказів можуть бути лише показання, речові докази, документи та висновки експертів, усі процесуальні рішення, у тому числі про закриття кримінального провадження, повинні ґрунтуватися виключно на оцінці саме таких доказів.
У силу ст.110 КПК постанова слідчого має містити відомості про зміст обставин, які є підставою для її прийняття, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування.
Таким чином, процесуальне рішення у кримінальному провадженні може визнаватись законним лише у разі його відповідності вищевказаним положенням.
Так, за ч.1 ст. 355 КК України відповідальність наступає за примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань, тобто вимогу виконати чи не виконати договір, угоду чи інше цивільно-правове зобов`язання з погрозою насильства над потерпілим або його близькими родичами, пошкодження чи знищення їх майна за відсутності ознак вимагання.
Основним безпосереднім об`єктом цього злочину є встановлений порядок виконання цивільно-правових зобов`язань, обов`язковим додатковим - психічна чи тілесна недоторканість, воля, здоров`я людини, право власності (залежно від конкретного змісту погрози, якою супроводжується примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань).
З об`єктивної сторони злочин вчиняється у формі примушування потерпілого до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань. Зміст такого примушування складають дві взаємопов`язані дії: 1) вимога виконати чи не виконати договір, угоду чи інше цивільно-правове зобов`язання; 2) погроза застосувати насильство, пошкодити чи знищити майно.
Кримінально караним діянням вимогу виконати чи не виконати цивільно-правове зобов`язання робить протиправний спосіб впливу на потерпілого. Маючи право на пред`явлення вимоги про виконання певного зобов`язання, винний при вчиненні злочину, передбаченого ст. 355, не вправі добиватися задоволення цієї вимоги насильницьким способом.
Таким чином, склад злочину, передбаченого ст. 355 КК України - примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань утворює лише у разі, коли воно поєднане з погрозою застосування насильства, пошкодження чи знищення майна щодо потерпілого або його близьких родичів. Погроза повинна бути дійсною і реальною.
З матеріалів кримінального провадження та матеріалів, доданих до скарги вбачається, що під час досудового розслідування проведено ряд слідчих дії на перевірку фактів, вказаних в ухвалі слідчого судді, в тому числі і допитано потерпілу ОСОБА_3 , яка не вказала на наявність погроз застосування насильства, пошкодження чи знищення майна, щодо неї чи близьких родичів, з приводу виконання зобов`язання за кредитним договором зі сторони працівників банку. Не ствердила про таке насильство заявниця і в судовому засіданні. Не вказано про таке насильство і в клопотаннях ОСОБА_3 , адресованих слідчому.
Лише за вимогу банку ( в тому числі пред`явлення позову, направлення будь-яких листів, телефонних розмов тощо) повернути борг, яку ОСОБА_3 кваліфікує як фінансове насилля, без погрози насильства над нею чи її близькими родичами, пошкодження чи знищення їх майна, не наступає відповідальність за статтею 355 КК України.
Ці обставини встановлені слідчим в ході досудового розслідування та зазначені в оскаржуваній постанові.
Отже, рішення слідчого про закриття кримінального провадження ґрунтується на встановлених в ході досудового розслідування фактах, слідчим проведено перевірку відомостей, вказаних в ухвалі слідчого судді та заяві ОСОБА_3 та правомірно закрито кримінальне провадження за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.
Додані до скарги адресовані слідчому клопотання ОСОБА_3 , постанова слідчого, листи слідчого про вирішення клопотань, висновок експерта в іншому кримінальному провадженні не свідчать про протиправність оскаржуваної постанови слідчого.
Керуючись статтями 2, 9, 91, 92, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя
Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1