Ухвала
іменем України
26 лютого 2019 року

м. Київ
справа № 133/2572/13-к

провадження № 51-8437 впс 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про визначення підсудності кримінального провадження № 0000009 щодо нього та обвинуваченого ОСОБА_6 ,

встановив:
До Верховного Суду в порядку статті 34 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про визначення підсудності кримінального провадження № 0000009 щодо нього за частиною 5 статті 27, частиною 3 статті 368, частиною 2 статті 190, частиною 2 статті 27, частиною 2 статті 15, частиною 4 статті 369 Кримінального кодексу України (далі КК) та обвинуваченого ОСОБА_6 за частиною 3 статті 368 КК.
Клопотання обвинувачений ОСОБА_5 обґрунтував тим, що виправдувальний вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 вересня 2017 року щодо нього та обвинуваченого ОСОБА_6 скасовано ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року, в тому числі на підставах порушення правил підсудності, та направлено в той же суд для призначення нового розгляду. У зв`язку з цим ОСОБА_5 просить визначити підсудність цього кримінального провадження.
При цьому зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 на момент вчинення інкримінованого йому діяння працював на посаді судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області. Також вказує, що місцем вчинення злочину є територія с. Оліївка Житомирського району Житомирської області, а тому розгляд цього кримінального провадження повинен здійснювати Житомирський районний суд Житомирської області.
Однак, вважає, що оскільки апеляційною інстанцією Житомирського районного суду Житомирської області був Апеляційний суд Житомирської області, керівництву якого суддя ОСОБА_6 безпосередньо підпорядковувався, то слід визначити підсудність цього кримінального провадження за судом першої інстанції, який розташований не в Житомирській області, а в іншій області (адміністративно-територіальної одиниці), яка найбільш територіально наближена до суду, в якому обвинувачений обіймав посаду судді. Таким судом, на його думку, є Козятинський міськрайонний суд Вінницької області.
Учасникам судового провадження було вчасно повідомлено про день та час розгляду клопотання, проте в судове засідання вони не з`явилися, що не перешкоджає його розгляду. Заперечень і клопотань про відкладення дати розгляду клопотання не надійшло.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в клопотанні доводи та матеріали провадження, Суд дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до положень частини 1 статті 34 КПКкримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо: до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності; після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити склад суду для судового розгляду; обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження; ліквідовано суд або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який здійснював судове провадження.

Із матеріалів провадження вбачається, що Указом Президента України № 83/2012 від 10 лютого 2012 року ОСОБА_6 призначено на посаду судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області.
Як видно з обвинувального акта, місцем вчинення злочину є будинок АДРЕСА_1 .
Старшим прокурором відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях про корупційні злочини Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 направлено обвинувальний акт щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області для розгляду по суті.
За вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 26 вересня 2017 року ОСОБА_6 визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК. Також за цим вироком ОСОБА_5 визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 27, частиною 3 статті 368, частиною 2 статті 190, частиною 2 статті 27, частиною 2 статті 15, частиною 4 статті 369 КК.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2018 року вказаний вирок щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 скасовано, а матеріали кримінального провадження повернуто в той же суд для призначення нового розгляду.
У вказаній ухвалі апеляційний суд встановив, окрім іншого, незаконність направлення зазначеного кримінального провадження старшим прокурором відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях про корупційні злочини Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 за територіальною підсудністю для розгляду до Козятинського міськрайсуду Вінницької області.

Верховний Суд ухвалою від 18 грудня 2018 року відмовив у задоволенні клопотань прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну територіальної підсудності зазначеного кримінального провадження, оскільки їхні клопотання, які містяться в матеріалах провадження, адресовано Козятинському міськрайонному суду Вінницької області, який направив ці клопотання безпосередньо до Верховного Суду, чим порушив передбачений у КПК принцип інстанційності при вирішенні питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого.
У клопотанні обвинувачений ОСОБА_5 вказує, що згідно з територіальною підсудністю вказане кримінальне провадження повинно бути розглянуте Житомирським районним судом Житомирської області. Однак вважає, що оскільки апеляційною інстанцією для цього районного суду був Апеляційний суд Житомирської області, керівництву якого суддя ОСОБА_6 безпосередньо підпорядковувався, то розгляд цього кримінального провадження повинен відбуватися судом іншої області, яка найбільш територіально наближена до суду, в якому обвинувачений обіймав посаду судді, а саме Козятинським міськрайонним судом Вінницької області.
Водночас колегія суддів дійшла висновку, що такі доводи є неспроможними з огляду на таке.
Згідно з частиною 2 статті 32 КПК кримінальне провадження щодо обвинувачення судді у вчиненні кримінального правопорушення не може здійснюватися тим судом, у якому обвинувачений обіймає чи обіймав посаду судді. Якщо згідно з частиною 1 цієї статті кримінальне провадження стосовно судді має здійснюватися тим судом, у якому обвинувачений обіймає чи обіймав посаду судді, кримінальне провадження здійснює суд, найбільш територіально наближений до суду, в якому обвинувачений обіймає чи обіймав посаду судді, іншої адміністративно-територіальної одиниці (Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя).

Однак у зазначеному кримінальному провадженні місцем вчинення злочинів є територія с. Оліївка Житомирського району Житомирської області, що належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Житомирського районного суду Житомирської області. А оскільки обвинувачений ОСОБА_6 обіймав посаду судді в Бердичівському міськрайонному суді Житомирської області, то не можуть бути застосовані положення статті 32 КПК про направлення кримінального провадження до найбільш територіально наближеного суду, в якому обвинувачений обіймав посаду судді, як про це зазначається в клопотання.

Крім того, апеляційним судом було скасовано вирок щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , зокрема, через незаконність направлення цього кримінального провадження саме до Козятинського міськрайсуду Вінницької області.

Крім того, зазначені ОСОБА_5 у клопотанні мотиви стосовно можливості виникнення сумнівів щодо упередженості суддів Апеляційного суду Житомирської області, оскільки суддя ОСОБА_8 , обіймаючи посаду суддів Бердичівському міськрайонному суді Житомирської області, безпосередньо підпорядковувався керівництву цього апеляційного суду, є необгрутованими, а тому колегія суддів вважає їх голослівними.
Також,відповідно до частини 3 статті 34 КПК Верховний Суд може вирішити питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а не визначити підсудність кримінального провадження, як про це ставиться питання в клопотанні обвинуваченого ОСОБА_5 .

За таких обставин у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про визначення підсудності слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись статтею 34 КПК, Суд
постановив:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про визначення підсудності кримінального провадження № 0000009 щодо нього та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3