ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №621/169/17 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/420/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
УХВАЛА
Іменем України

30 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника та прокурора на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 07.05.2018р. відносно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Новомиколаївка, Шевченківського району, Харківської області, громадянин України, непрацюючий, неодружений, з неповною середньою освітою, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
-01.10.2010р. Великобурлукським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;
-08.02.2017р. Дворічанським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяцям позбавлення волі;
-05.02.2018р. Зміївським районним судом Харківської області за ч.1 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі,
засуджений за ч.1 ст.115 до 12 років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком. Зміївського районного суду Харківської області, більш суворим покаранням, остаточно призначено 12 років позбавлення волі.
Вирішена доля речових доказів у порядку передбаченому ст.124 КПК України.
Згідно вироку, 08.11.2016р., близько 20год. вечора, ОСОБА_8 знаходився разом зі своїм знайомим ОСОБА_9 в гостях у ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , де спільно вживали спиртні напої. В ході вживання спиртного, між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виникла сварка на грунті особистих неприязних відносин, в ході якої у ОСОБА_8 виник умисел на протиправне позбавлення життя ОСОБА_9 . Так, з метою реалізації свого злочинного умислу, того ж дня, близько 21 години вечора, ОСОБА_8 перебуваючи за вищевказаною адресою, будучи в стані алкогольного сп`яніння, взяв ніж та наніс один удар в область грудної клітини ОСОБА_9 .
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичної експертизи за №299 Змт/16 від 31.12.2016 року, ОСОБА_9 заподіяне тілесне ушкодження тулубу, а саме проникаюча сліпа колото-різана рана на передній поверхні правої половини грудної клітки, з ушкодженнями парієнтальної і вісцелярної плеври, верхньої долі тканини правої легені та наявність крові в правій плевральній порожнині. За ступенем тяжкості вищевказане проникаюче сліпе колото-різане поранення на передній поверхні правої половини грудної клітки кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя. В результаті умисних, протиправних дій ОСОБА_8 . ОСОБА_9 помер в той же день, при цьому причиною смерті стало проникаюче сліпе колото-різане поранення правої половини грудної клітки з ушкодженням органів грудної порожнини, що призвело до гострої крововтрати.
Обвинувачений та захисник у поданих апеляційних скаргах просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. Так, ці апелянти вважають, що сторона обвинувачення не довела вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину та умислу на вбивство.

Прокурор в апеляційній скарзі не оскаржуючи встановлені фактичні дані та кваліфікацію, звертає увагу на м`якість призначеного покарання та не врахування вироку Дворічанського районного суду Харківської області від 08.02.2017р. Тому цей апелянт просить вирок суду скасувати та ухвалити новий яким призначити 13 років позбавлення волі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони захисту, яка підтримала свою апеляційну скаргу, з`ясувавши позицію прокурора, який просив задовольнити свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляції не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно вироку (т.2 а.с.115-121) суд першої інстанції встановив фактичні обставини в загальному порядку на підставі досліджених в суді доказах.

При цьому обвинувачений ОСОБА_8 в суді свою провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково та пояснив, що 08.11.2016р. він зустрів свого знайомого ОСОБА_11 та запропонував вжити наявний в нього спирт. Так, обвинувачений разом з ОСОБА_11 та його співмешканкою ОСОБА_12 вдома у останніх розпили алкоголь. Через деякий час до них приєдналася ОСОБА_10 і тоді ОСОБА_8 та ОСОБА_11 пішли за самогоном, а коли повернулися, то жінок вже дома не було. З`ясувалось, що ОСОБА_12 та ОСОБА_10 пішли додому до останньої, чоловіки пішли за ними. Вдома у ОСОБА_10 був ОСОБА_9 і компанія продовжила вживати спиртні напої.

Через деякий час ОСОБА_11 та ОСОБА_12 лягли спати в цій же кімнаті на підлозі, а обвинувачений з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 залишились за столом. При цьому ОСОБА_8 та ОСОБА_10 пересіли на диван, а ОСОБА_9 знаходячись біля столу, почав звинувачувати цивільну дружину обвинуваченого. ОСОБА_8 попередив ОСОБА_9 про те, що якщо він не зупиниться, то ОСОБА_8 може його побити. В цей час ОСОБА_9 , взявши ніж, який лежав на столі, кинувся на обвинуваченого, ніж тримав в правій руці. Обвинувачений сидячі на дивані, обома руками схватив руку ОСОБА_9 з ножем та вивернув ніж лезом до ОСОБА_9 , а той на нього під вагою свого тіла напоровся. Обвинувачений поклав ОСОБА_9 на диван та зрозумів, що останній помер. Куди дівся ніж ОСОБА_8 не пам`ятає, скоріш за все він закотився за диван. В цей час прокинулися ОСОБА_12 та ОСОБА_11 і запропонували викликати поліцію, обвинувачений дав їм свій телефон та залишився чекати. Після приїзду працівників поліції, ОСОБА_8 був затриманий, при цьому ніж не знайшли одразу. Обвинувачений показав, що мети вбивати ОСОБА_9 в нього не було, так дійсно він міг перед початком конфлікту залишити будинок та повернутися додому, але цього не зробив, оскільки не бажав з`являтися перед жінкою та її дітьми в стані сп`яніння.

Але наведена вище версія обвинуваченого не знайшла свого підтвердження дослідженими у суді першої інстанції доказами, а навпаки повністю спростовується свідком ОСОБА_10 яка в суді показала, що 08.11.2016р. в неї вдома обвинувачений, вона, ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 всі разом вживали спиртне. ОСОБА_12 та ОСОБА_11 лягли спати в цій же кімнаті на підлогу на матрац та заснули. Свідок знаходилася біля дивану. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були біля столу, коли обвинувачений почав звинувачувати ОСОБА_9 в тому, що він був в АТО та вбивав людей. ОСОБА_9 на це нічого не відповів та сів на диван, а обвинувачений кинувся на нього з ножем, який тримав в правій руці та вдарив його в бік. Свідок почала кричати. Обвинувачений спочатку виходив з будинку, потім повернувся та присів біля лимону і чекав працівників поліції. ОСОБА_11 та ОСОБА_12 прокинулися та викликали поліцію. Свідок намагалася привести ОСОБА_9 до тями, сіла поруч з ним та обійняла його, але потім зрозуміла, що він помер. На думку свідка, працівники поліції знайшли ножа, яким було вбито ОСОБА_9 на вулиці, це був кухонний ніж свідка, яким вона користувалася в господарстві.

Крім того, з висновку експерта за №299 Змт/16 від 31.12.2016р. випливає, що напрям раневого каналу був спереду назад і зверху вниз, і заподіяно ножем із значною силою, що унеможливлює спричинення вказаного поранення самим потерпілим в результаті само спричинення так як не характерно для цього виду травми.

Разом з цим, додатковий висновок експерта від 11.01.2017р. за №2-Зм/17 вказує на те, що свідчення свідка ОСОБА_10 , надані нею під час проведення слідчого експерименту 05.01.2017р. в цілому не суперечать судово-медичним даним, як за механізмом нанесення ушкодження, так і за способом його спричинення потерпілому і відповідають об`єктивним даним, отриманим під час проведення експертизи.

Таким чином, узгоджені між собою наведені дані щодо фактичних обставин цих доказів повністю спростовують версію обвинуваченого і підтверджують правильність висновків суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про умисел, колегія суддів приймає до уваги роз`яснення наведені у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 02.02.2003р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», про необхідність вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. У контексті наведеного вище прикладу умисне нанесення лише одного удару ножем може свідчити про умисел на позбавлення особи життя з огляду на його локалізацію та поведінку підсудного після вчинення злочину.
Звідси, нанесення одного удару ножем у життєво важливий орган людини грудну клітку, яке супроводжувалось ненаданням медичної допомоги потерпілому та байдужим ставленням до його подальшої долі, обґрунтовано, на думку колегії суддів, оцінено судом першої інстанції як бажання настання смерті потерпілого, тобто як ознака суб`єктивної сторони складу такого злочину, як умисне вбивство.
Таким чином оскільки вищенаведеними доказами встановлено, що ОСОБА_8 умисно протиправно заподіяв смерть ОСОБА_9 тобто вчинив умисне вбивство то, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно кваліфікувати ці його дії за ч.1 ст.115 КК України.

Як випливає з вироку, суд першої інстанції призначивши остаточне покарання за сукупністю злочинів відповідно до ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 05.02.2018р., більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком і не врахував покарання призначене вироком Дворічанського районного суду Харківської області від 08.02.2017р. за ч.3 ст.185 КК України про, що вірно зазначає прокурор.
Але виходячи з представлених матеріалів кримінального провадження, із-за відсутності копії вироку Зміївського районного суду Харківської області від 05.02.2018р. який ухвалювався після набрання законної сили вироку Дворічанського районного суду Харківської області від 08.02.2017р. і останній повинен був враховувати ці обставини колегія суддів вважає неможливим за таких умов прийти до однозначного висновку з цього питання.
Разом з цим, враховуючи положення п.11 ч.1 ст.537 КПК України, яке дозволяє розв`язати вищевказане питання в іншій спосіб та приймаючи до уваги загальні вимоги щодо розумності строків передбачені п.21 ч.1 ст.7, ст.28 КПК України, колегія суддів вважає, що наведена прокурором підстава, сама по собі не є підставою для скасування вироку суду.
Перевіряючи вирок в частині призначення обвинуваченому покарання виходить з положень ст.65 КК України, що суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував: ступень тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відносяться до особливо тяжкого; особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, у лікарів психіатра та нарколога на обліку не перебуває.
Обставинами, що обтяжують покарання суд визнав вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів, за відсутністю обставин, які б пом`якшували покарання.
З урахуванням наведеного, районний суд, за переконанням колегії суддів, прийшов до правомірного висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе за умови призначення йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі.
Такий підхід при призначенні покарання колегія суддів находить таким, що в повній мірі відповідає вимогам процесуального закону і тим критеріям які наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Крім того, враховуючи висновок наведений в ухвалі апеляційного суду Харківської області від 09.11.2017р. (т.1 а.с.230-233) та приймаючи до уваги фактичний розмір призначеного покарання, який на думку колегії суддів неможна вважати явно несправедливим в наслідок м`якості, у розумінні ст.414 КПК України, то слід погодитись з визначеним судом першої інстанції розміром покарання.
Звідси, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки деякі апеляційні доводи прокурора спростовані, а решта не є підставою для скасування то його апеляція не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 07.05.2018р. відносно ОСОБА_8 без змін.

Зарахувати засудженій ОСОБА_8 весь строк попереднього ув`язнення за правилами ч.5 ст.72 КК України у редакції Закону №838-VIII тобто один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 09.11.2016р. по 30.10.2018р. включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді