КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали про застосування амністії за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про звільнення засудженого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

від відбування покарання, призначеного вироком Апеляційного суду м. Києва від 22.05.2015 року, на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».
В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 22 травня 2015 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений за ч.2 ст.296 КК України до 4-х років позбавлення волі.

06 грудня 2018 року захисник засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_7 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування до засудженого ОСОБА_6 . Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки засуджений підпадає під дію п.«в» ч.1 ст.1 даного Закону, адже він має малолітню дитину, 2015 року народження, батьківський прав не позбавлений та проживає разом із дитиною.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року захиснику ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні клопотання про застосування до засудженого ОСОБА_6 . Закону України «Про амністію у 2016 році». Обґрунтовуючи своє рішення, суд зазначив, що на день розгляду клопотання вирок суду в частині позбавлення волі ОСОБА_6 , виконаний не був, і відповідно ОСОБА_6 , будучи засудженим до покарання у виді позбавлення волі, не перебуває на даний час в установі відбування покарань, саме тому до нього не може бути застосований Закон України «Про амністію у 2016 році».

На вказану ухвалу, захисник засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою, вважає її незаконною через неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність. Захисник впевнений, що засуджений ОСОБА_6 підпадає під дію п.«в» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки має неповнолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав він не позбавлений та проживає разом із дитиною. Тому, просить постанову скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного вироком Апеляційного суду м. Києва від 22.05.2015 року, на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році»

Заслухавши:
доповідача суддю апеляційного суду;
прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, як законну та обґрунтовану;
засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити у повному обсязі;
перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За змістом положень ч.2 ст.86 КК України, особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки щодо цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Згідно ст.1 Закону України «Про застосування амністії», амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
При цьому, відповідно до ст.3 Закону України «Про застосування амністії», рішення про застосування чи не застосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально, після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 , засуджений вироком Апеляційного суду м. Києва від 22.05.2015 року до 4-х років позбавлення волі.

Змістом ч.2 ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році», визначено обмежене коло осіб, до яких застосовуються положення даного Закону, однак до його переліку засуджений ОСОБА_6 не відноситься, оскільки дія Закону України «Про амністію у 2016 році» не поширюється на осіб, які будучи засудженими до реального відбування покарання у виді позбавлення волі, ухилилися від його відбування, тобто засуджених, які не перебувають в установах виконання покарань.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що засуджений не переховувався від відбуття покарання, суд не приймає до уваги, оскільки вони не можуть вплинути на законність оскаржуваної ухвали.

Таким чином, колегія суддів вважає, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволені клопотання захисника засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_7 щодо застосування відносно ОСОБА_6 . Закону України «Про амністію у 2016 році» є обґрунтованим та законним.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала відповідає вимогам закону, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а тому ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року, необхідно залишити без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про звільнення засудженого ОСОБА_6 , від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», залишити без змін.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3