Справа № 734/1995/16 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/108/2018
Категорія - ст. 368 ч. 3 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000072, за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у суді першої інстанції ОСОБА_7 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2017 року, по кримінальному провадженню, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Городище, Коропського району Чернігівської області, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину - сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_8

його адвоката ОСОБА_12

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та виправдано його у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_8 , згідно ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 31.03.2016, скасовано.

Внесена за обвинуваченого ОСОБА_8 застава в сумі 110 250 грн 00 коп. згідно ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 31.03.2016, яка не була звернена в дохід держави, підлягає поверненню заставодавцям - ОСОБА_13 в сумі 34450,00 грн. та ОСОБА_14 в сумі 75800,00 грн.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.03.2016 - скасовано.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що відповідно до обвинувального акту, затвердженого 15.06.2016 прокурором у кримінальному провадженні прокурором відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , згідно з наказом тимчасово виконуючого обов`язки начальника ГУ НП в Чернігівській області від 6 листопада 2015 року № 1 о/с призначений на посаду заступника начальника Козелецького відділення Ніжинського відділу поліції ГУ НП в Чернігівській області та згідно з наказом тимчасово виконуючого обов`язки начальника ГУ НП в Чернігівській області від 18 березня 2016 року № 51 о/с призначений тимчасово виконувати обов`язки начальника Козелецького відділення поліції Ніжинського відділу поліції ГУ НП в Чернігівській області, мав спеціальне звання майора поліції.

Таким чином, ОСОБА_8 був заступником та виконуючим обов`язки керівника структурного підрозділу правоохоронного органу державної влади та здійснював функції представника влади щодо забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави та протидії злочинності, тобто згідно п. 1 примітки до ст. 364 КК України та п. 2 примітки до ст. 368 КК України був службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон) під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.

Крім того, відповідно до ст. 105 Закону, фінансування і матеріально- технічне забезпечення поліції здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законом.

Разом з тим, ОСОБА_8 близько 11 години 20 хвилин 22 березня 2016 року, достеменно знаючи про вищевказані вимоги Закону, перебуваючи в своєму службовому кабінеті, розташованому в Козелецькому відділенні поліції Ніжинського відділу поліції ГУ НП в Чернігівській області, розташованому за адресою: Чернігівська область, смт. Козелець, вул. Родини Богомольців, 16, в ході спілкування з приватним підприємцем ОСОБА_16 з метою свого особистого незаконного збагачення, використовуючи надані йому владні повноваження, висунув ОСОБА_16 пропозицію надати йому особисто 3000 грн. за лояльне ставлення як керівника структурного підрозділу правоохоронного органу державної влади за неперешкоджання його діяльності, яка полягала в закупівлі у громадян дизельного палива на території Козелецького району Чернігівської області.

Того ж дня, 22 березня 2016 року близько 11 години 40 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи у своєму службовому кабінеті, за вказаною вище адресою, отримав від ОСОБА_16 раніше обумовлені ним 3 000 грн., після чого був викритий працівниками правоохоронних органів.

Виправдовуючи ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 368 КК України, суд першої інстанції вказав, що протокол огляду місця події від 22.03.2016 року не має підпису одного з учасників процесуальної дії та відсутній час початку процесуальної дії, огляд службового кабінету проведений з порушенням норм закону, тому цей доказ визнано недопустимим. Також, судом визнано, як недопустимий доказ протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 31.03.2016 року, оскільки в ньому не вказано про додаток до нього. Прокурором не надано в суді компакт-диск Artek CD-R із написом розсекречено, акт від 01.04.2016 №3/2-1063, який відповідно до положень ст. 105 КПК України є додатком до протоколів огляду компакт-диску Artek CD-R із написом розсекречено, акту від 01.04.2016 №3/2-1063 з аудіо записом розмови між ОСОБА_16 та ОСОБА_8 , яка відбулася 22.03.2016 в службовому кабінеті заступника Козелецького ВП ОСОБА_8 .. Також, суд вважає, що слідчий експеримент слід визнати недопустим доказом, так як суду не надані документи, які б підтверджували, що даний слідчий експеримент проведений з дотриманням вимог ч.5 ст.240 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок районного суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 6 місяців з позбавленням права займати посади у правоохоронних органах на строк 2 роки.

У строк відбування покарання зарахувати час тримання ОСОБА_8 у Чернігівському СІЗО №31 з часу затримання по 25.03.2016 року з розрахунку згідно ст. 72 КК України один день за два.

Позбавити ОСОБА_8 спеціального звання «майор поліції».

Стягнути з ОСОБА_17 процесуальні витрати на проведення експертиз в сумі 880,4 грн., 880,4 грнн та 704,8 грн.

Вирішити долю речових доказів.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що вирок є незаконним та необґрунтованим, підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначив, що судом не надано виключної правової оцінки всім доказам, наголошує на повному підтвердженні вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину. Вказує, що вчинення ним кримінального правопорушення підтверджується постановами та протоколами про проведення слідчих дій, у тому числі НСРД, аудіо записами розмов, показаннями свідків. Також, вказує, що жоден працівник Козелецького відділу поліції не є володільцем приміщення, а тому отримання дозволу для проведення слідчих дій не вимагається, а тому суд першої інстанції безпідставно визнав недопустимими доказами протоколи ОМП, протокол огляду вилучених речей, висновки експертів. Необґрунтовано суд визнав недопустимим доказом протокол про результати контролю за вчиненням злочину.

Адвокат ОСОБА_12 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просив вирок районного суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор вказав, що факт отримання грошей не заперечує і сам ОСОБА_8 , але стверджує, що це була благодійна допомога, вина підтверджується показаннями свідка ОСОБА_16 .. Огляд місця події був проведений у відповідності до вимог закону. НСРД проведені на підставі постанов прокурора та ухвал слідчих суддів. Тому вважає вирок місцевого суду є незаконним, просив його скасувати та ухвалити новий.

Адвокат ОСОБА_12 зазначив, що мотив вчинення кримінального правопорушення спростований показаннями свідка ОСОБА_18 .. Вказував, що коли ОСОБА_16 писав заяву в СБУ, кошти у нього не вимагали. Дефіцит пального примушує шукати благодійну допомогу. Грошові кошти, які приніс ОСОБА_16 можна розцінити як недооформлення благодійної допомоги. ОСОБА_16 кинув гроші на стіл в кабінеті та вибіг звідти, що унеможливлює наявність складу злочину, передбаченого ст. 368 КК України. Слідчий експеримент не доводить вини ОСОБА_19 . Вказав на ст. 103 КПК України, якою визначено порядок фіксації та оформлює обладнання на ОСОБА_16 .

ОСОБА_8 в засіданні апеляційного суду показав, що грошей не вимагав, а коли чекав на ОСОБА_16 попросив чергового підготувати бланк для оформлення благодійної допомоги, що не заперечено діючим законодавством. Наступного дня зателефонував ОСОБА_18 та повідомив, що цей чоловік під`їхав до відділення поліції і чекає. Після цього, черговий частини провів цього чоловіка, яким виявився ОСОБА_16 , до нього в кабінет. Дізнавшись, що ОСОБА_16 прийшов від дільничного ОСОБА_18 , сказав, що у відділенні поліції є проблеми з пальним і спитав, чим може він їм допомогти, на що останній сказав, що може надати 3000,00 грн., для цього йому потрібно вийти. Через декілька хвилин, ОСОБА_16 повернувся до кабінету і положив на стіл гроші. Власенко попросив його почекати поки підійде черговий з бланком для оформлення благодійної допомоги, на що ОСОБА_16 відповів, що ОСОБА_18 йому сказав нічого не писати і не підписувати, та одразу вийшов з кабінету.

ОСОБА_16 в суді повідомив, що він з середини зими 2016 року займався закупкою дизельного пального для власних потреб. Стояли на трасі та купляли дизельне паливо у тих хто продавав. Йому зателефонував працівник та повідомив, що приїжджали з поліції і попросили приїхати в Остерське відділення поліція та залишили номер телефону, ім`я та по-батькові. Зателефонувавши по тому номеру, вони домовилися про зустріч. При зустрічі, біля Остерського відділення поліції, працівник поліції, яким виявився ОСОБА_18 , дізнавшись про відсутність у нього відповідних дозволів на здійснення такого виду діяльності, повідомив, що за незаконну закупівлю палива передбачена адміністративна відповідальність. Зрозумівши, що від нього будуть вимагати гроші звернувся до внутрішньої безпеки із заявою. Після цього він запропонував ОСОБА_18 вирішити це питання. Після вручення йому грошей в СБУ поїхав в смт. Козелець. Перед відділом поліції його оснастили апаратурою та він пішов до ОСОБА_19 . Останній повідомив, що всі хочуть їсти та вказав про необхідність надання 3000 грн. з однієї точки. ОСОБА_16 передав вказану суму, обмінялись телефонами з ОСОБА_19 та вийшов з кабінету.

ОСОБА_18 в суді апеляційної інстанції повідомив, що на початку березня 2016 року проїжджаючи по своїй території побачив вивіску з написом " ОСОБА_20 ". Підійшовши до людини, яка стояла поряд з даною вивіскою, з`ясував, що здійснюється купівля-продаж дизельного палива. Оскільки це здійснювалося на обслуговуваній ним території, він поцікавився чи є документи на зайняття даним видом діяльності. Йому відповіли, що по цьому питанню потрібно звертатися до їх начальника, як потім з`ясувалося, що ним був ОСОБА_16 , який під час телефонної розмови повідомив, що є приватним підприємцем, має всі документи на цей вид діяльності і може їх надати. Через декілька днів вони зустрілися з ОСОБА_21 в його кабінеті, в приміщенні опорного пункту Остерського відділення поліції . Під час цієї зустрічі ОСОБА_22 повідомив про відсутність в нього документів на здійснення господарської діяльності по купівлі-продажу дизельного пального та запропонував вирішити це питання, на що він відмовився та зачитав ст.ст.161,164 КУпАП, якими передбачена відповідальність за незаконний відпуск або придбання бензину чи інших паливно-мастильних матеріалів, а також за порушення порядку провадження господарською діяльністю. Після цього, ОСОБА_16 сказав, що хоче поспілкуватися з його керівництвом, про що він в усній формі, в приміщенні Козелецького ВП доповів ОСОБА_8 . Також він ОСОБА_8 повідомив про виявлення ним факту незаконного зайняття ОСОБА_16 господарською діяльністю. ОСОБА_8 погодився на зустріч з ОСОБА_16 . Через декілька днів, після цієї розмови, до нього зателефонував ОСОБА_8 та спитав за ОСОБА_16 , коли той приїде. Він одразу зателефонував ОСОБА_16 і сказав, що начальник може з ним зустрітися.

Заслухавши доповідача по справі, прокурорів, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити з викладених в ній підстав, обвинуваченого ОСОБА_8 та його адвоката ОСОБА_12 , які заперечували проти доводів прокурора та вказували на законність та обґрунтованість прийнятого рішення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Прокурором в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування виправдувального вироку, постановлення обвинувального вироку та призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкцій статей, за якою він обвинувачується.

В суді першої та апеляційної інстанції було досліджено ряд доказів, на які сторона обвинувачення посилалася як на докази винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Проте, аналізуючи наявні докази, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дав їм належну оцінку та цілком обґрунтовано дійшов висновку про недопустимість ряду доказів, з чим погоджується і колегія суддів.

Так, колегія суддів погоджується з позицією місцевого суду, стосовно протоколу огляду місця події, зокрема, встановлено, що він не має підпису одного учасника процесуальної дії представника Козелецького ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_23 та в зазначені часу початку процесуальної дії, в записі про хвилини, мається пробіл.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 234 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді.

З аналізу ч. 2 ст. 233 КПК України вбачається, що під іншим володінням особи розуміються, зокрема приміщення службового призначення, яке знаходяться у володінні особи.

Так, з показань обвинуваченого, його дозволу на огляд його службового кабінету, ніхто не запитував. Такі твердження обвинуваченого не були спростовані в судовому засіданні місцевого суду та суді апеляційної інстанції. Письмової розписки ОСОБА_8 про те, що він не заперечує щодо проведення такого огляду надано не було.

Також, районним судом правильно вказано, що отримання дозволу шляхом запису про це в протоколі огляду є не належним дозволом.

Крім того, в протоколі огляду відсутній запис, на підставі чого (за добровільною згодою уповноваженої особи чи ухвали слідчого судді) проводився огляд внутрішнього двору Козелецького ВП.

Одночасно, на спростування доводів прокурора з даного приводу, колегія суддів зауважує, що як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді не надано ухвали слідчого судді, яка підтверджувала б, що слідчий, після проведення огляду внутрішнього двору адміністративної будівлі та приміщення службового кабінету ОСОБА_8 , в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України, негайно звернувся до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на проведення такого огляду.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів в повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції, що огляд місця події проведено з порушенням встановленого КПК України порядку, а тому докази отримані в результаті проведення такої слідчої дії і протоколи огляду вилучених при огляді речей від 22.03.2016, 28.03.2016, 30.03.2016 та висновки експертів № 1574/16-24 від 13.04.2016, № 42 від 13.04.2016 які проведенні по вилученим під час огляду доказам, є недопустимими доказами.

Також, колегія погоджується з висновками районного суду, щодо визнання протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 31.03.2016 та протоколу огляду негласних слідчих (розшукових) дій від 29.04.2016 недопустимими доказами, оскільки джерело походження даних, які зафіксовані в зазначених протоколах - відсутнє. А ті аудіо диски, які є в матеріалах провадження, взагалі не відтворюються. Перевірити наявність на дисках інформації, на яку посилається прокурор, колегія не може.

Крім того, свідок ОСОБА_16 , в судовому засіданні повідомив про те, що 22.03.2016 йому вручалися засоби контролю. Разом з тим, прокурором не долучено до матеріалів кримінального провадження процесуальні документи, які б підтверджували факт вручення ОСОБА_16 засобів аудіо-, відеоконтролю.

З показань свідка ОСОБА_16 вбачається, що дізнавшись про можливість адміністративної відповідальності, вирішив ліквідувати ці перепони, шляхом «усунення» співробітників поліції способом дачі їм неправомірної вигоди. Припускаючи неправомірність дій співробітників поліції в майбутньому, він звернувся до внутрішньої безпеки і брав участь в організаційних заходах, передавав гроші ОСОБА_8 , якого бачив уперше і з яким до цього не спілкувався.

Такі пояснення свідка дають підстави сумніватись в його правдивості, оскільки він був прямо заціпленим в продовженні своєї діяльності, бажаючи при цьому, щоб місцева поліція в неї не втручалась.

Показання цього свідка про те, що ОСОБА_8 отримав не спонсорську допомогу, а неправомірну вигоду, не підтвердженні технічними записами, які застосовувались при оперативно розшукових заходах, вони не спростовують показань ОСОБА_8 і тому вважаються колегією суддів неналежними доказами.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положенням ст. 59 та пунктом 6 ч. 3 ст. 129 Конституції України закріплено конституційне право громадян на захист від обвинувачення.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частинами 1, 6 ст. 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення. Також у мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів - навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін.

Статтею 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Також, відповідно до ч. 1 ст. 257 КПК України, якщо в результаті проведення негласної слідчої (розшукової) дії виявлено ознаки кримінального правопорушення, яке не розслідується у даному кримінальному провадженні, то отримана інформація може бути використана в іншому кримінальному провадженні тільки на підставі ухвали слідчого судді, яка постановляється за клопотанням прокурора.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що негласні слідчі (розшукові) дії відбувались та мали законні підстави, лише щодо ОСОБА_18 та працівників Козелецького ВП, а не щодо ОСОБА_8 ..

Але, в матеріалах відсутні ухвали слідчих суддів, щодо використання інформації, отриманої внаслідок проведення вказаних НСРД, в іншому кримінальному провадженні.

Вірною позицією районного суду є і висновки щодо проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_16 , проведеним в Козелецькому ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області, оскільки дана слідча дія проводилась з порушенням норм ч. 5 ст. 240 КПК України, тобто без добровільної згоди особи, у володінні якої перебуває приміщення та без ухвали слідчого судді.

Враховуючи викладене суд вважає, що районний суд, оцінивши надані докази, дав їм належну оцінку та дійшов вірного висновку про те, що вони є недостатніми для доведеності винуватості вчинення обвинуваченим інкримінованих йому злочинів, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінального-процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування вироку суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у суді першої інстанції залишити без задоволення, а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2017 року, по кримінальному провадженню, щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до касаційного суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3