Постанова
Іменем України

25 жовтня 2018 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002335,

відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, засудженого за ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК України).

1. Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Захисник у касаційній скарзі виклав вимогу про зміну судових рішень у частині пом`якшення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України, мотивуючи неповним урахуванням судами даних про особу засудженого, які давали підстави до призначення більш м`якого покарання, передбаченого законом, та зазначає можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства.

2. Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Суд першої інстанції
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська вироком від 07 червня 2017 року засудив ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців.
Суд також вирішив долю речових доказів.

2.2 Суд апеляційної інстанції
Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 22 серпня 2017 рокузалишив без задоволення апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_6 , а вирок районного суду від 07 червня 2017 року без зміни.

2.3 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
У ніч із 23-го на 24 серпня 2016 року ОСОБА_7 перебував із раніше йому знайомим ОСОБА_8 у квартирі АДРЕСА_1 , де вони спільно вживали спиртні напої. У процесу розпивання алкоголю між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 почалася сварка на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході якої у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел на завдання тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя ОСОБА_8 .
З цією метою ОСОБА_7 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, близько 13-ї год. 24 серпня 2016 року там же, умисно завдав не менше чотирьох ударів палицею (ціпком) по голові ОСОБА_8 , який був госпіталізований до лікарні, де помер того ж дня о 22-ій год. 30 хв.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 20 жовтня 2016 року № 1588/507-Е смерть потерпілого ОСОБА_8 настала від внутрішньочерепної травми, з крововиливами під оболонки головного мозку і ускладнилась набряком речовини головного мозку. Внутрішньочерепна травма виникла прижиттєво, має характер ушкодження тяжкого ступеня і перебуває у прямому причинному звязку з настанням смерті потерпілого.

3. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та інших учасників судового провадження
Прокурор у засіданні суду касаційної інстанції заперечувала проти задоволення касаційної скарги захисника.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Кримінальний кодекс України
4.1.1 Стаття 65. Загальні засади призначення покарання
Частина 1. Суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Частина 2. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

4.2 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.2.1 Стаття 419. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Частина 2. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

4.2.2 Стаття 433. Межі перегляду судом касаційної інстанції
Частина 1. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

5. Мотиви та висновки Верховного Суду
5.1 Щодо меж розгляду провадження судом касаційної інстанції
З урахуванням доводів, викладених у касаційній скарзі, та меж перегляду судом касаційної інстанції оскаржуваних судових рішень, установлених КПК України, розгляд провадження судом касаційної інстанції здійснено в частині правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині відповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого [4.2.2].

5.2 Щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого
Доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, щодо невідповідності призначеного покарання через суворість та щодо можливості його пом`якшення із застосуванням положень статей 69, 75 КК України не знайшли свого підтвердження.
Суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання за вчинений злочин, зважив на те, що він є умисним тяжким, дані про особу засудженого, який уперше притягується до кримінальної відповідальності, страждає на тяжке захворювання, є інвалідом ІІІ групи, має на утриманні неповнолітню дитину, що суд урахував як обставини, які пом`якшують покарання. Обставиною, яка обтяжує покарння, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного спяніння.
При цьому суд першої інстанції також обґрунтував призначення покарання лише в межах санкції статті та тільки в умовах ізоляції у зв`язку з невстановленям судом обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, та з відсутністю вагомих підстав вважати виправлення останнього можливим без реального відбування покарання.
На вказаний вирок було подано апеляційні скарги, зокрема й захисником ОСОБА_6 з вимогою пом`якшити покарання.
Апеляційний розгляд було проведено згідно з вимогами процесуального закону, ухвала апеляційного суду відповідає положенням ст. 419 КПК України, в якій наведено належне мотивування прийнятого рішення зі спростуванням тверджень щодо можливості пом`якшення покарання засудженого та наявності обґрунтованих підстав до того.
Як убачається з ухвали апеляційного суду, при оскарженні вироку захисник не навів інших обставин, які пом`якшують покарання, не врахованих судом першої інстанції, не навів він таких обставин і в касаційній скарзі.
З огляду на вмотивованість висновків апеляційного суду Суд з ними погоджується.
З урахуванням наведеного Суд не вбачає підстав для зміни вказаних судових рішень відносно засудженого ОСОБА_7 , а отже, й підстав до задоволення касаційної скарги захисника.

Керуючись статтями 436, 438, 441, 442 КПК України, пунктами 46 параграфа 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2017 року відносно засудженого ОСОБА_7 залишити без зміни.

Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3