Справа № 214/2694/16-к
1-кп/214/84/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001010 від 14 квітня 2016 року відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Черський, Нижньоколимського району Республіки Саха Якутія, Російської Федерації, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 11 червня 1998 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.1 ст.229-6 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.45 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком на 1 рік, штраф 170 грн.;
- 19 серпня 1998 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст.229-6, ст.43 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 19 червня 2011 року по відбуттю строку покарання;
- 04 вересня 2003 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.309, ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі п. б ст. 1 Закону України Про амністію звільнений від відбування покарання;
- 20 лютого 2006 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст.307 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2006 року змінено вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2006 року та за ч.2 ст.307, ст.69 КК України остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився 25 грудня 2007 року умовно-достроково, на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 15 днів;
- 22 квітня 2009 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст.307 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився 10 квітня 2013 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 2 дні;
- 01 липня 2014 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.1 ст.186 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 квітня 2009 року та остаточно призначено покарання 1 рік 5 місяців позбавлення волі. Звільнився 28 жовтня 2015 року по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 28 вересня 1990 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст.140 КК України до 3 років позбавлення волі, згідно зі ст.46-1 КК України відстрочено вирок на 2 роки;
- 29 березня 1994 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст.140, ч.3 ст.140, ст.42 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. 25 червня 1997 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання;
- 01 березня 2000 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.3 ст.81, ч.2 ст.17, ч.3 ст.81, ч.2 ст.140, ч.3 ст.140, ч.2 ст.81, ч.1 ст.89, ч.1 ст.145, ст.42 КК України до 5 років позбавлення волі, 01 листопада 2001 року звільнений з місць позбавлення волі на підставі постанови Олександрійського районного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2001 року, на підставі ст.81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 7 місяців 8 днів;
- 30 січня 2003 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, частково приєднано покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2000 року та до відбування остаточно призначено 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнений за постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2005 року на підставі ст.81 КК України умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 дні;
- 31 серпня 2006 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 січня 2003 року та до відбуття остаточно призначено 2 роки 6 місяців позбавлення волі. 02 серпня 2008 року звільнився з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання;
- 27 травня 2009 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.187, ч.2 ст.186, ч.3 ст.186, ч.2 ст.15 ч.3 ст.186, ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився 29 січня 2016 року по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:
14 квітня 2016 року, приблизно о 10 год. 30 хв., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , повторно, за попередньою змовою між собою, з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна і звернення його на власну користь, знаходячись біля під`їзду №2 будинку АДРЕСА_1 , підійшли до раніше незнайомої неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , при цьому ОСОБА_4 із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я неповнолітньої ОСОБА_6 , штовхнув останню руками в її тулуб, від чого вона впала спиною на землю. Продовжуючи діяти на досягнення злочинного наміру, ОСОБА_3 став утримувати за руки неповнолітню потерпілу ОСОБА_6 , а в подальшому він вихопив з лівої руки неповнолітньої ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Grand», в корпусі золотистого кольору, на дві сім-карти, ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , вартістю 3 249 грн. 70 коп., в якому знаходились: сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар», абонентський номер НОМЕР_3 , вартістю 15 грн., на рахунку якої грошових коштів не було; сім-карта оператору мобільного зв`язку «Лайф», абонентський номер НОМЕР_4 , вартістю 15 грн., на рахунку якої були грошові кошти в сумі 4 грн.; карта пам`яті на 16 Гб, вартістю 200 грн. Також вказаний телефон знаходився у пластмасовому чохлі золотистого кольору, вартістю 80 грн.
Заволодівши вищезазначеним телефоном неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зникли, обернувши викрадене майно на власну користь.
Внаслідок спільних злочинних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , неповнолітній потерпілій ОСОБА_6 спричинено матеріальні збитки на загальну суму 3 563 грн. 70 коп.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК України, за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК України, за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Судом враховані наступні докази на підтвердження встановлених обставин.

Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, не визнав в повному обсязі та пояснив, що 14 квітня 2016 року, приблизно об 11 год. 45 хв., він зустрівся з обвинуваченим ОСОБА_4 , з яким раніше разом відбував покарання та після звільнення з місць позбавлення волі інколи зустрічалися. Він збирався в той день зареєструватись за місцем мешкання, при собі він мав паспорт, мобільний телефон та гроші. ОСОБА_4 попросив його закласти мобільний телефон до ломбарду, оскільки сам не мав документів для цього. Він мав обмаль часу, оскільки поспішав до реєстраційної служби Жовтневого району м. Кривого Рогу, у зв`язку з цим, запропонував допомогу обвинуваченому ОСОБА_4 на своїх умовах, а саме, здати мобільний телефон в магазин на території Жовтневого району м. Кривого Рогу. Кому належить телефон, якого хотів позбутися ОСОБА_4 , йому відомо не було. Він не вчиняв грабіж неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 з метою викрадення мобільного телефону, що запропонував йому продати ОСОБА_4 . Прийшовши до магазину, він продав ОСОБА_10 за 200 грн. мобільний телефон, що йому дав ОСОБА_4 , при цьому залишив в магазині дані свого паспорту. Вийшовши з магазину, він віддав 200 грн. обвинуваченому ОСОБА_4 , що останнього влаштувало та він пообіцяв йому віддячити за допомогу в реалізації телефону. Згодом вони вирішили піти пообідати, оскільки вже було приблизно 13-00 год. У зв`язку з цим, вони приїхали на зупинку громадського транспорту Юність, де неподалік розташований магазин «Птиця». Проходячи повз вказаний магазин, до них під`їхав автомобіль синього кольору, звідки вийшли 4 чоловіка та почали з`ясовувати у ОСОБА_4 , де він подів крадений мобільний телефон. Одного з цих чоловіків він впізнав, це був дільничний інспектор з вул. Космонавтів, працівник поліції на прізвище ОСОБА_11 . В подальшому чоловіки, які виявились працівниками поліції, почали бити його та обвинуваченого ОСОБА_4 , а потім наділи кайданки, кинули на підлогу автомобіля, один на одного, та привезли до дільничного інспектора. Під фізичним та психологічним тиском працівники поліції вимагали їх зізнатися у вчиненні грабежу неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 , з метою заволодіння мобільним телефоном останньої. Він та обвинувачений ОСОБА_4 не витримали та написали заяви, в яких зізнались у вчиненні злочину відносно неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 , якого він насправді не вчиняв. Після неправдивого зізнання, його відвезли до магазину, де він напередодні на прохання обвинуваченого ОСОБА_4 , продав мобільний телефон, який він викупив. Його повернули до райвідділу, де дільничний інспектор ОСОБА_11 виявив у нього синець під оком, у зв`язку з чим його та ОСОБА_4 спробували передати працівникам поліції Жовтневого району м. Кривого Рогу, однак останні не прийняли їх, оскільки він мав явні тілесні ушкодження. Згодом, в той же день, працівники поліції знову побили його та обвинуваченого ОСОБА_4 , примусивши написати заяви про спільне вчинення злочину відносно неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 . В подальшому їм дали поїсти, випити горілки та залишили у відділенні до ранку, оскільки він себе погано почував. Вранці 15 квітня 2016 року, його та ОСОБА_4 привезли до Саксаганського відділення поліції КВП, де провели впізнання, а згодом відвезли до прокурора ОСОБА_12 , яка була обурена його п`яним виглядом, звинувативши його у вчиненні грабежу неповнолітньої дівчини, за вчинення якого попередила, що йому буде призначено найсуворіше покарання. На підставі ухвали слідчого судді йому та ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, на підставі чого їх заарештували.
На час інкримінованих йому подій, він перебував в іншому місці. 14 квітня 2016 року, приблизно о 07 год. 00 хв., він вийшов з будинку тимчасового перебування безхатніх, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . До зустрічі з ОСОБА_4 , він мав зустріч на мікрорайоні Східний в м. Кривому Розі, з раніше знайомим ОСОБА_13 , у якого придбав наркотичний засіб, який сам вжив та повернувся до будинку тимчасового перебування безхатніх, оскільки залишив там гроші та документи, необхідні для подальшої реєстрації місця мешкання. Місце мешкання ОСОБА_4 йому відомо не було. Він ніколи не носив бороду, що підтверджується фотографіями з його впізнання, проведеного під час досудового розслідування. Неповнолітній потерпілій ОСОБА_6 під час досудового розслідування, перед початком проведення повторного впізнання за його участю, було вказано на нього як особу яку їй необхідно впізнати, зважаючи, що перший раз при впізнання потерпіла впізнала іншого чоловіка. Вважає, що неповнолітня потерпіла ОСОБА_6 дала покази під впливом слідчого. Він не причетний до вчинення злочину, інкримінованого йому стороною обвинувачення. Йому не було відомо, що мобільний телефон, наданий ОСОБА_4 , викрадений останнім у ОСОБА_6 . Зі свідком ОСОБА_10 він знайомий давно. Він не раз купував у нього в магазині різні речі. 14 квітня 2016 року він сам заходив до магазину, де спілкувався з ОСОБА_10 , якому заклав мобільний телефон, наданий йому ОСОБА_4 , під свій паспорт. Гроші за повернення вказаного мобільного телефону, працівники поліції дістали з його карману, оскільки він перебував у кайданках після затримання, та повернули ОСОБА_10 , а останній, в магазині «Всемобільний», повернув їм мобільний телефон. Крім того вважає, що під час перебування у слідчому ізоляторі його безпідставно тримали у відділенні з хворими на туберкульоз. Таким чином працівники поліції намагалися чинити на нього тиск з метою його неправдивого зізнання у вчиненні злочину інкримінованого стороною обвинувачення.

Так, на початку судового розгляду в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та пояснив, що він не визнає себе винним у вчиненні злочину, інкримінованого йому стороною обвинувачення. Вважає, що кримінальна справа сфабрикована органами досудового розслідування, він не грабував неповнолітню потерпілу ОСОБА_6 , яка під тиском працівників поліції, як і всі свідки по справі, вказала на нього та ОСОБА_3 , як на осіб, які відкрито викрали у неї мобільний телефон. Закласти мобільний телефон, який виявився власністю ОСОБА_6 , його попросив знайомий. Він був впевнений, що даний мобільний телефон не крадений. Його та обвинуваченого ОСОБА_3 затримали під час закладення ним мобільного телефону, що належить неповнолітній потерпілій ОСОБА_6 .
Однак в подальшому, обвинувачений ОСОБА_4 змінив свої покази, частково визнавши вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та пояснив, що злочин відносно неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 був вчинений ним за співучасті з іншою особою, прізвище якої він не пам`ятає. Він підтверджує покази потерпілої та свідків допитаних в судовому засіданні, в частині вчинення ним злочину разом з чоловіком, що вищий за нього на зріст. Він просив обвинуваченого ОСОБА_3 закласти мобільний телефон, при цьому не попередив останнього, що телефон крадений. До нього під час досудового розслідування та судового розгляду працівниками поліції не застосовувалися заходи фізичного та психологічного впливу з метою неправдивого зізнання у вчиненні інкримінованого йому діяння. Під час судового розгляду він надає добровільні покази.
14 квітня 2016 року, точного часу не пам`ятає, він, до інкримінованих йому подій, познайомився з невідомим чоловіком, ім`я якого не пам`ятає. Перебуваючи в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, вони спонтанно, побачивши неповнолітню потерпілу ОСОБА_6 , вихватили у неї мобільний телефон, який остання тримала в руках, та побігли. Під час вчинення грабежу, він знаходився позаду потерпілої ОСОБА_6 , а раніше невідомий йому чоловік, що вищий за нього на зріст, вихвачував телефон у останньої. Від їх активних дій потерпіла ОСОБА_6 присіла, вронивши мобільний телефон на асфальт. Він підняв його та побіг. З часом на мобільний телефон потерпілої ОСОБА_6 подзвонили, просилили його повернути, на що він почав вимагати сплатити йому 500 грн. за повернення телефону, а потім взагалі вимкнув його. Згодом, цього ж дня, він зустрівся з ОСОБА_3 , якого попросив закласти викрадений мобільний телефон, а чоловіка, який з ним скоїв грабіж, він обманув. Грошей, виручених від закладу викраденого телефону, він не давав обвинуваченому ОСОБА_3 . Розкаюється у вчиненому та просить його суворо не карати.

Не зважаючи на не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 , по справі існує сукупність допустимих та належних доказів, на підставі яких можна зробити переконливий висновок щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.186 КК України.

В свою чергу, не зважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , по справі існує сукупність допустимих та належних доказів, на підставі яких можна зробити переконливий висновок щодо доведеності його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Так, допитана в судовому засіданні законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_7 пояснила, що в квітні 2016 року, точної дати та часу не пам`ятає, знаходячись вдома по вул. Першотравнева в м. Кривому Розі Дніпропетровської обалсті, їй зателефонував оперуповноважений працівник поліції і повідомив, що її донька ОСОБА_6 перебуває в Саксаганському відділенні поліції КВП ГУНП в Дніпропетровській області. Після прибуття до відділення поліції, де знаходилась її донька ОСОБА_6 , у якої був зчесаний лікоть, остання повідомила, що перебуваючи біля Комерційно-економічного технікуму, що розташований в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, на неї напали два раніше невідомі їй чоловіки, при цьому штовхнули її та відібрали мобільний телефон «Samsung Galaxy Grand». Після вказаних подій до дочки підійшла знайома дівчина, яка викликала працівників поліції. В цей же день, вона зателефонувала за номером телефону ОСОБА_6 на викрадений у останньої телефон. На дзвінок відповів невідомий чоловік та запропонував їй повернути викрадений у доньки мобільний телефон, сплативши йому за це 500 грн., шляхом переведення на банківську карту. З часом раніше викрадений у доньки мобільний телефон було їй повернуто, після видачі його працівником ломбарду, до якого був зданий викрадений у ОСОБА_6 мобільний телефон. Вона була присутня на досудовому розслідуванні під час проведення всіх слідчих дій, що проводились за участю її неповнолітньої доньки ОСОБА_6 . На впізнанні, донька ОСОБА_6 по верхньому одягу впізнала грабіжників, вказавши при цьому, що один з них був одягнутий у джинсову куртку. Під час проведення впізнання донькою осіб, що напали на неї, в приміщенні відділення поліції були представлені декілька осіб для впізнання. Перед проведенням впізнання, на ОСОБА_6 ніхто не тиснув, працівники поліції не показували, на кого саме дочка повинна вказати при впізнанні. На час нападу на дочку ОСОБА_6 , останній виповнилося 16 років, вона до цього часу відчуває страх перед обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у зв`язку з чим минулий допит дочки в судовому засіданні, був психологічно дуже важким для останньої. Вказана подія негативно вплинула на психологічний та моральний стан дочки, яка боїться приходити до суду для надання показів.

Допитана в судовому засіданні неповнолітня потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що вона добровільно надає покази в суді, в присутності своєї матері ОСОБА_7 як її законного представника. На неї не здійснювався та не здійснюється тиск та примушування надання недостовірних показів відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Крім того, неповнолітня потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що о 10 год. 00 хв., одного весіннього дня 2016 року, точної дати не пам`ятає, вона прямувала на навчання до Комерційно-економічного технікуму, що розташований в Саксаганському районі м. Кривого Рогу. Підходячи ближче до технікуму, їй зателефонувала одногрупниця, прізвище якої вона не пам`ятає, порозмовлявши з якою вона залишили свій мобільний телефон «Samsung Galaxy Grand» у правій руці та попрямувала далі. В цей момент їй назустріч йшли обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які наблизившись до неї, стали товкати її та вимагати в неї мобільний телефон, намагаючись вихватити його з рук. При цьому один з нападників, хто саме не пам`ятає, звернувся до неї зі словами: «Давай сюди телефон і не кричи!». Вона злякалась, почала панікувати та опиралася, однак обвинувачений ОСОБА_14 штовхнув її, від чого вона впала на землю, а обвинувачений ОСОБА_3 , утримуючи її за руку, в якій вона утримувала телефон, вихватив з руки мобільний телефон. Внаслідок падіння, вона зчесала собі лікоть. Побачивши неподалік двох дівчат, вона стала кричати та кликати на допомогу, однак останні підійшли тільки після втечі грабіжників ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Дівчата, що в подальшу підійшли до неї для надання допомоги, могли запам`ятати обличчя нападників. Дізнавшись від неї що трапилось, дівчата викликали поліцію. Вона була налякана нападом, в результаті відчувала себе розгубленою. По приїзду співробітників поліції, вона стала телефонувати на свій телефон, на дзвінки відповідав чоловік, який повідомив, що поверне телефон, якщо йому заплатять певну суму коштів. Надалі, вона зі співробітниками поліції поїхала шукати викрадений у неї телефон у ломбардах, однак його знайдено не було. З часом працівники поліції привезли її до відділення поліції, куди прибула її мати ОСОБА_7 .. За її описом були складені фотопортрети нападників. Вона також запам`ятала, що нападники ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були одягнуті у верхній одяг, один в олімпійку, а інший в джинсову куртку, однак хто в який, вона не пам`ятає. Також пам`ятає, що один з нападників, хто саме, не пам`ятає, мав щетину, що свідчила про його неголеність. Мама також телефонувала на її викрадений телефон, в результаті розмови з невідомим чоловіком, останній запропонував повернути телефон за грошову винагороду, при цьому повідомив, що нападників ніколи не знайдуть працівники поліції. Через декілька днів, у відділенні поліції під час проведення впізнання, вона за своїм внутрішнім переконанням впізнала своїх нападників по зросту, статурі, одягу, ними виявилися обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . До проведення з нею впізнання на неї ніхто не тиснув та не примушував вказати саме на обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а також останніх до впізнання їй працівники поліції не показували.
Раніше вона дійсно зверталась до суду з заявою про відмову від обвинувачення в цьому кримінальному провадженні, оскільки не бажала більше приходити до суду після останнього її допиту в судовому засіданні, маючи страх перед обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . На даний час вона просить суд не приймати до увагу раніше подану нею заяву про відмову від обвинувачення та повернути їй. Наразі вона підтримує в повному обсязі обвинувачення відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та просить суворо їх покарати. Після надання показів суду, вона не бажає в подальшому приймати участь у судовому розгляді цього кримінального провадження, яке просить розглядати за її відсутності.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що працює продавцем у магазині «Всемобільний», розташованому на 44 кварталі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. В березні - квітні 2016 року, точної дати та часу не пам`ятає, до нього в магазин зайшли обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , та запропонували придбати у них мобільний телефон типу смартфон, марки «Samsung», в якому був розбитий екран та стан якого був придатний тільки для розібрання на запчастини. Щодо продажу зазначеного мобільного телефону, з ним спілкувався обвинувачений ОСОБА_3 , який повідомив, що це його особистий мобільний телефон. Раніше ОСОБА_3 неодноразово здійснював придбання різного товару в його магазині, а тому він добре його запам`ятав. Він придбав у обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 запропонований останнім мобільний телефон приблизно за 150 грн. Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були одягнуті в спортивний одяг, однак в чому саме, він точно не пам`ятає. Того ж дня, через декілька годин після купівлі мобільного телефону у обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , до магазину приїхали співробітники поліції, яким він видав куплений у обвинувачених мобільний телефон, оскільки він виявився краденим. Разом з працівниками поліції до магазину прибув і ОСОБА_3 , на якого він вказав як особу у якої придбав крадений телефон. Він не пам`ятає, чи мав обвинувачений ОСОБА_3 тілесні ушкодження на той час.
В подальшому, перебуваючи у відділенні поліції, він під час проведення впізнання по високому зросту та рисам обличчя впізнав обвинуваченого ОСОБА_3 . Він не пам`ятає, чи приймав він участь у впізнанні обвинуваченого ОСОБА_4 , риси обличчя якого він погано запам`ятав, зазначивши лише, що останній зростом був нижче за обвинуваченого ОСОБА_3 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що приблизно о 10 год. 00 хв. 14 квітня 2016 року, вона знаходячись на вулиці разом з подругою, на відстані близько 30-40 м. побачила дівчину, яку в технікумі називали ОСОБА_16 , з якою навчалася в одному учбовому закладі. Дівчина йшла з Комерційно-економічного технікуму, що розташований в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. ОСОБА_17 направлялись обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , один з яких, хто сам не пам`ятає, несподівано напав на ОСОБА_16 та став виривати з рук дівчини мобільний телефон, однак остання намагалася утримувати його. Від стискання руки нападником та штовханини з ним, дівчина оступилася та впала. Нападники ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в цей момент разом вихватили у дівчини мобільний телефон та втекли. Вони з подругою ОСОБА_18 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , підбігли до дівчини, яка в результаті нападу пошкодила лікоть, допомогли їй підвестися, надали допомогу та викликали поліцію. Нападників вона добре запам`ятала, не помиляється, що це були обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які були одягнуті в спортивних штанях та куртках, темних кольорів, останній мав невелику бороду. Вона не пам`ятає часу та місця надання нею показів під час досудового розслідування, оскільки пройшло багато часу з вказаних подій.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 (колишнє прізвище ОСОБА_20 ), пояснила, що 09.07.2016 року вона вийшла заміж та змінила прізвище на ОСОБА_21 . Вона на теперішній час не може впізнати обличчя чоловіків, що здійснили напад весною 2016 році на дівчину з темним волоссям, неподалік від Комерційно-економічного технікуму, що розташований в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, оскільки пройшло досить багато часу. Однак, по обставинам подій пам`ятає, що одного весняного дня 2016 році, точної дати та часу не пам`ятає, вона перебувала з подругою ОСОБА_22 біля магазину, що розташований біля Комерційно-економічного технікуму в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, та бачила, як неподалік двоє невідомих їй чоловіків підійшли до дівчини, що була від них на відстані 6-7 метрів, та почали вимагати віддати їм мобільний телефон, який в подальшому вищий за зростом чоловік силоміць вихватив з рук дівчини, а інший, менший за зростом, знаходився за спиною у дівчини. Заволодівши мобільним телефоном, обоє нападників побігли у невідомому напрямку.
В момент нападу дівчина почала кричати, кликати на допомогу та оборонялась, не випускаючи телефон з рук, однак нападників це не зупинило. В результаті боротьби з нападниками дівчина впала на землю. Скориставшись цим, вищий за зростом чоловік силоміць вихватив мобільний телефон з руки останньої. Побачивши такі події, вона викликала працівників поліції, а згодом вони підійшли до дівчини, яка лежала на землі. Незважаючи на відсутність в пам`яті облич нападників, вона може описати їх статури. Один з чоловіків, що здійснив напад на дівчину, ростом приблизно 175-180 см, а інший, був значно нижче, приблизно на голову, обидва худорлявої статури, високий був з невеликою бородою. Її дійсно викликали до поліції, однак, оскільки вона перебувала за межами країни, вона не могла прибути до поліції або суду.

Оцінюючи зазначені вище покази обвинувачених, законного представника потерпілої, неповнолітньої потерпілої, свідків, кожного окремо, відповідно до вимог ст.ст. 85, 86, 94, 95 КПК України, суд вважає, що вони є допустимими доказами, оскільки фактичні відомості, які вони містять, отримані шляхом безпосереднього допиту вищевказаних осіб в судовому засіданні при судовому розгляді даного кримінального провадження, тобто відповідно до вимог КПК України. Також вони є належними доказами, оскільки прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в цьому кримінальному провадженні та не викликають сумнівів щодо достовірності відомостей, що в них містяться, окрім показів обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про непричетність останніх до вчинення інкримінованого їм злочину, враховуючи подальші показання обвинуваченого ОСОБА_4 про вчинення ним інкримінованого діяння з раніше невідомою особою, які суд вважає не правдивими, мотивуючи свій висновок на підставі аналізу доказів, що зазначений нижче.
Детальна оцінка відомостей, що містяться в показаннях неповнолітньої потерпілої, законного представника потерпілої, свідків з точки зору їх належності, оскільки вони підтверджують існування обставин, встановлених судом за участю обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносно неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 , приводиться судом нижче.
Окрім показань допитаних у судовому засіданні обвинувачених, законного представника потерпілої, неповнолітньої потерпілої, свідків, винуватість обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в інкримінованому їм кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.186 КК України, також підтверджується речовими доказами, письмовими документами, зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні, а саме:
- витягом з кримінального провадження №0001010, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 квітня 2016 року, відповідно до фабули якого, на підставі заяви ОСОБА_7 зареєстровано кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України (т.1, а.с.1);
- заявою ОСОБА_7 про притягнення до відповідальності, зі змісту якої вбачається, що двоє чоловіків відкрито, шляхом ривка заволоділи мобільним телефоном її доньки ОСОБА_6 (т.1, а.с.7);
- протоколом огляду місця події від 14 квітня 2016 року з фото таблицею, відповідно до змісту яких слідчим в присутності понятих оглянуто ділянку місцевості біля спортивного майданчику КЗШ №113 неподалік 2 під`їзду будинку №40 по вул. Подбєльського в м. Кривому Розі. З місця події нічого не вилучалось (т.1, а.с.10-11);
- копією свідоцтва про народження 18 вересня 2000 року потерпілої ОСОБА_6 , серії НОМЕР_5 , виданого відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Центрально-міської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 17 жовтня 2000 року, в якому матір`ю ОСОБА_6 вказана ОСОБА_7 (т.1, а.с.23);
- копією технічного паспорту телефону марки «Samsung Galaxy Grand» та гарантійного талону до нього (т.1, а.с.24-25);
- товарним чеком від 03 листопада 2015 року на придбання товару «Samsung» за 3 545 грн. (т.1, а.с.26);
- постановою про визнання речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 15 квітня 2016 року, зберігальною розпискою, відповідно до змісту яких, вилучений в приміщенні Саксаганського ВП КВП у ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Grand» в корпусі золотистого кольору, на дві сім-карти, ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , визнано речовим доказом по кримінальному провадженню №0001010 від 14 квітня 2016 року та передано на зберігання ОСОБА_7 (т.1, а.с.29-30);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 15 квітня 2016 року з фото таблицею, відповідно до змісту яких під час впізнання неповнолітня ОСОБА_6 серед пред`явлених для впізнання 4 осіб, за сукупними ознаками: зовнішнім виглядом, одягом, головою, виглядом зі спини, зростом, впізнала ОСОБА_3 як особу, яка 14 квітня 2016 року, о 9-30 год., біля під`їзду 2 буд 40 по вул. Подбєльського в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я, за спільної участі з іншим чоловіком, вирвали з її рук мобільний телефон «Samsung Galaxy Grand», вартістю 3 545 грн., після чого останні з місця скоєння злочину зникли (т.1, а.с.31-33);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 15 квітня 2016 року з фото таблицею, відповідно до змісту якого під час проведення впізнання неповнолітня ОСОБА_6 , серед пред`явлених для впізнання 4 осіб, за сукупними ознаками: зовнішнім виглядом, одягом, зростом, впізнала ОСОБА_4 як особу, яка 14 квітня 2016 року, о 9-30 год., біля під`їзду №2 буд.40 по вул. Подбєльського в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я, за спільної участі з іншим чоловіком, вирвали з її рук мобільний телефон «Samsung Galaxy Grand», вартістю 3 545 грн., після чого останні з місця скоєння злочину зникли (т.1, а.с.34-36);
- висновком судово-товарозначної експертизи від 21 квітня 2016 року, проведеної на підставі постанови слідчого від 18 квітня 2016 року, ринкова вартість мобільного телефону марки «Samsung Galaxy Grand Prime VE Duos» в корпусі золотистого кольору на дві сім-картки ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , станом на 14.04.2016 року складає 3 249 грн. 70 коп. (т.1, а.с.42-43);
- звітом експерта, відповідно до якого витрати на проведення експертизи складають 115 грн. (а.с.41), які експерту відшкодовані за прибутковим ордером № 822 (т.1, а.с.46);
- протоколом огляду мобільного телефону від 14 квітня 2016 року з фото таблицею, відповідно до змісту якого слідчим за участю понятих в присутності ОСОБА_10 , оглянуто мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Grand», в корпусі золотистого кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 . Даний телефон вилучається у ОСОБА_10 . Останній пояснив, що придбав його за 170 грн. у незнайомого чоловіка (т.1, а.с.50-52);
- протоколом огляду місця події від 15 квітня 2016 року, відповідно до змісту якого слідчим в присутності понятих оглянуто пластикову картку стандартного розміру ПАТ «Приватбанк», на правій частині мається напис «Приватбанк»_ «Слава Україні», «Героям слава» номер картки НОМЕР_6 , Универсал, 12/19, картка двокольорова жовто-блакитного кольору. Вищевказану карту для огляду надав ОСОБА_4 , яка належить останньому (т.1 а.с.82-83);
- постановою про визнання речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження від 15.04.2016 року, відповідно до змісту якого, виявлену та вилучену 15.04.2016 року працівниками поліції в приміщенні Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області у ОСОБА_4 картку ПАТ «Приватбанк», номер картки НОМЕР_7 , визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження №0001010 (т.1, а.с.84-85);
- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 15.04.2016 року, за змістом якого підозрюваного ОСОБА_3 було затримано о 18 год. 17 хв. 15 квітня 2016 року, після обрання на підставі ухвали слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2016 року запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (т.1 а.с.70-71, 95);
- протоколом обшуку затриманого ОСОБА_3 від 15 квітня 2018 року, відповідно до змісту якого, у останнього нічого не вилучено, при цьому ОСОБА_3 був одягнений в футболку чорного кольору з смугами білого, жовтого та синього кольору на рукавах, та з надписом блакитного кольору англійською мовою, джинсові штани світло-блакитного кольору, взутий у чоловічі кросівки чорного кольору (т.1 а.с.96);
- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 15.04.2016 року, за замістом якого підозрюваного ОСОБА_4 було затримано о 18 год. 16 хв. 15 квітня 2016 року після обрання на підставі ухвали слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2016 року запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (т.1 а.с.88-89, 104);
- протоколом обшуку затриманого ОСОБА_4 від 15 квітня 2018 року, відповідно до змісту якого у останнього нічого не вилучено, при цьому ОСОБА_4 був одягнений в джинсовий жакет синього кольору, під яким знаходиться футболка бежевого кольору, спортивні штани темно-синього кольору з вертикально розташованими трьома білими полосами з обох боків, взутий у чоловічі кросівки чорного кольору (т.1 а.с.105);
У свою чергу, в судовому засіданні судом досліджено надані стороною обвинувачення письмові документи, що характеризують обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а також інші письмові документи, на підставі яких судом прийнято відповідні процесуальні рішення, а саме:
- відповідно до характеристики, за місцем мешкання в КП «Будинок нічного перебування» КМР ОСОБА_3 характеризується задовільно (т.1, а.с.128);
- відповідно до довідки інформаційного центру ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий (т.1, а.с.129);
- відповідно до копії вироку Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2014 року ОСОБА_3 був засуджений за ч.1 ст. 186 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.04.2009 року та остаточно призначено покарання у виді 1 року 5 місяців позбавлення волі (т.1, а.с.133-134);
- відповідно до довідки про звільнення, ОСОБА_3 28.10.2015 року звільнився з місць позбавлення волі по відбуттю покарання (т.1, а.с.135);
- відповідно до медичних довідок КП «Криворізький психоневрологічний диспансер» ДОР від 15 квітня 2018 року ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває; однак перебував на обліку у лікаря-нарколога, знятий з-під нагляду в березні 2016 року через відсутність відомостей (т.1, а.с.137, 139);
- відповідно до характеристики, за місцем мешкання в КП «Будинок нічного перебування» КМР ОСОБА_4 характеризується задовільно (т.1, а.с.143);
- відповідно до довідки інформаційного центру ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий (т.1, а.с.144-146);
- відповідно до копії вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.05.2009 року ОСОБА_4 був засуджений за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.187, ч.2 ст.186, ч.3 ст.186, ч.2 ст.15 ч.3 ст.186, ст..70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна (т.1, а.с.152-161);
- відповідно до довідки про звільнення, ОСОБА_4 29.01.2016 року звільнився з місць позбавлення волі по відбуттю покарання (т.1, а.с.148);
- відповідно до медичних довідок КП «Криворізький психоневрологічний диспансер» ДОР від 15 квітня 2018 року ОСОБА_4 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (т.1, а.с.163, 165).
Оцінюючи зазначені вище досліджені в судовому засіданні під час судового розгляду, речові докази та письмові документи, кожний окремо, відповідно до вимог ст.ст.85, 86, 94, 98, 99 КПК України, суд вважає, що відомості, які вони містять, є допустимими доказами, оскільки вони містяться в доказах, отриманих у порядку, встановленому КПК України, а також є належними доказами як такі, що підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні та мають для нього суттєве значення.
Детальна оцінка відомостей, що містяться у вказаних вище речових доказах та письмових документах з точки зору їх належності, оскільки суд приходить до висновку, що вони підтверджують існування обставин, встановлених судом за участю обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відносно неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 , приводиться судом нижче.
На підставі сукупності відомостей, що містяться в показах законного представника потерпілої, неповнолітньої потерпілої, свідків, обвинувачених, а також наведених процесуальних документах, судом встановлені фактичні обставини справи, що дає суду підстави вважати не можливим формування штучних доказів, однобічність проведення досудового розслідування.
У свою чергу, оцінюючи висновок експерта, відповідно до вимог ст.ст.85, 86, 94, 101 КПК України, суд вважає, що він є допустимим доказом, оскільки дослідження та зроблені за його результатами висновки обґрунтовані, виконані експертом на запитання слідчого в цьому кримінальному провадженні, що доручав проведення експертизи, а отже, під час досудового розслідування вони отримані в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, враховуючи, що вони ґрунтуються на доказах, визнаних судом допустимими. Крім того, вони також є належними доказами, виходячи з того, що ґрунтуються на наукових, спеціальних знаннях, які прямо підтверджують існування фактів та обставин, що підлягають доказуванню в цьому кримінальному провадженні, а також інших обставин, які мають значення для цього кримінального провадження та не викликають сумнівів щодо їх достовірності, відповідають показанням законного представника потерпілої, неповнолітньої потерпілої, свідків, обвинувачених по справі.
Після з`ясування обставин подій та дій, вчинення яких інкримінується обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст. 94 КК України, аналізуючи відомості, що містяться у всіх зазначених вище доказах, суд вважає, що вони мають логічний та послідовний характер, узгоджуються між собою, а отже, в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення останніми діяння за встановлених судом обставин.
У свою чергу, судом не враховуються наступні докази на підтвердження винуватості ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їм діяння, а саме:
- протокол пред`явлення особи для впізнання від 15.04.2016 року з фототаблицею, відповідно до змісту якого під час проведення впізнання свідок ОСОБА_10 серед пред`явлених для впізнання 4 осіб, впізнав ОСОБА_3 (т.1, а.с.53-55), оскільки вказаний доказ є недопустимим, виходячи з наступного. Впізнання, як процесуальна слідча дія, була проведена із порушенням вимог ч. 1 ст. 228 КПК України, а саме свідку ОСОБА_10 , який здійснював впізнання, попередньо був показаний обвинувачений ОСОБА_3 , що було підтверджено в судовому засіданні свідком ОСОБА_10 , покази якого в цій частині узгоджується з показами, наданими в судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_3 , які суд вважає достовірними.

Аналізуючи сукупність досліджених судом доказів, доводи обвинуваченого ОСОБА_3 , які підтримані його захисником адвокатом ОСОБА_9 , та первинних доводів обвинуваченого ОСОБА_4 , про їх не причетність до відкритого викрадення майна неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 , поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, оскільки стороною обвинувачення під час судового розгляду, на підставі наданих та досліджених судом доказах, не доведено їх участь в інкримінованому їм діянні, суд оцінює критично та сприймає таку версію як захист власних інтересів та бажання уникнути обвинуваченими відповідальності за скоєний злочин, враховуючи наступне.
Зазначена вище версія обвинуваченого ОСОБА_3 та первинна версія обвинуваченого ОСОБА_4 викладені ними в своїх показах, наданих при судовому розгляді, повністю спростовуються наданими в судовому засіданні достовірними показаннями неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 , її законного представника ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_15 та ОСОБА_19 (колишнє прізвище ОСОБА_20 ), а також дослідженими в судовому засіданні протоколами пред`явлення особи для впізнання та іншими письмовими документами.

Суд, відповідно до ст.ст.85, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 , її законного представника ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_15 та ОСОБА_19 (колишнє прізвище ОСОБА_20 ), а також протоколи пред`явлення особи для впізнання вважає, що ці докази є належними, допустимими, достовірними та прямо підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Так, з показань неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 вбачається, що після 10 год. 00 хв., одного весіннього дня 2016 року, точної дати не пам`ятає, на неї неподалік Комерційно-економічного технікуму, розташованого в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, був здійснений зухвалий напад обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які наблизившись до неї, стали разом товкати її та вимагати в неї мобільний телефон, намагаючись вихватити його з рук. При цьому один з нападників, хто саме не пам`ятає, звернувся до неї зі словами: «Давай сюди телефон і не кричи!». Вона злякалась, почала панікувати та опиралася, однак обвинувачений ОСОБА_14 штовхнув її, від чого вона впала на землю, а обвинувачений ОСОБА_3 вихватив у неї з рук мобільний телефон. Після заволодіння її телефоном, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зникли з місця події. Внаслідок падіння, вона зчесала собі лікоть. Побачивши неподалік двох дівчат, вона стала кричати та кликати на допомогу, однак останні підійшли тільки після втечі грабіжників ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

При цьому оцінюючи покази неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 , суд враховує неповнолітній вік останньої та пережитий нею психологічний стрес від протиправних дій, не сприймає до уваги деякі неточності, що стосуються зовнішнього вигляду обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , в тому числі наявність щетини у останнього, під час вчинення ними інкримінованого діяння.
Крім того, суд не приймає до уваги позицію неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 викладену в її заяві про ніби-то відмову від обвинувачення, оскільки, як встановив суд, вона була викликана страхом перед обвинуваченими, які своєю зухвалістю та принизливою поведінкою спричинили їй моральні страждання, а не іншими об`єктивними обставинами, які виправдовували останніх.

Крім того, вказані фактичні обставини відкритого викрадення обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 мобільного телефону, зазначені останньою, повністю узгоджуються та підтверджується послідовними та достовірними показами свідка ОСОБА_15 , з аналізу яких можна зробити висновок, що 14 квітня 2016 року, приблизно о 10 год. 00 хв., ОСОБА_15 знаходилась разом з подругою ОСОБА_23 неподалік Комерційно-економічного технікуму, що розташований в Саксаганському районі м. Кривого Рогу. На відстані приблизно 30-40 метрів від останніх знаходилась неповнолітня потерпіла ОСОБА_6 , яку в технікумі називали ОСОБА_16 . Назустріч останній направлялись обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , один з яких, хто сам не пам`ятає, несподівано напав на ОСОБА_6 та став виривати з її рук мобільний телефон, однак потерпіла намагалася утримувати його. Від стискання руки нападником та штовханини з ним, дівчина оступилася та впала. Нападники ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в цей момент разом вихватили з руки неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 мобільний телефон та втекли. Вони з подругою ОСОБА_18 , підбігли до ОСОБА_6 , яка в результаті нападу пошкодила лікоть, допомогли їй підвестися, надали допомогу та викликали поліцію. Нападників вона добре запам`ятала, не помиляється, що це були обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які були одягнуті в спортивних штанях та куртках темних кольорів.

В свою чергу, з аналізу показань свідка ОСОБА_19 (колишнє прізвище ОСОБА_20 ), наданими в судовому засіданні, в сукупності з показами свідка ОСОБА_15 слідує, що хоча ОСОБА_19 на теперішній час і не може впізнати обличчя чоловіків, що здійснили напад весною 2016 році на дівчину з темним волоссям, якою є неповнолітня потерпіла ОСОБА_6 , оскільки пройшло досить багато часу, однак, по обставинам подій пам`ятає, що на той час вона перебувала з подругою ОСОБА_22 біля магазину, що розташований біля Комерційно-економічного технікуму в Саксаганському районі м. Кривого Рогу. При цьому бачила, як неподалік двоє невідомих їй чоловіків підійшли до неповнолітньої ОСОБА_6 , що була від них на відстані 6-7 метрів, та почали вимагати віддати їм мобільний телефон. В результаті боротьби з нападниками, неповнолітня ОСОБА_6 впала на землю, скориставшись цим чоловік, що був вищий за зростом від іншого нападника, вихватив з рук потерпілої ОСОБА_6 мобільний телефон, при цьому нижчий за зростом чоловік знаходився за спиною у потерпілої. Заволодівши мобільним телефоном, обоє нападників побігли у невідомому напрямку.

Аналізуючи покази свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_19 (колишнє прізвище ОСОБА_20 ), приходячи до вказаних вище висновків, суд вважає необхідним вказати, що ідентично детально описані дії осіб відносно неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 , спосіб заволодіння майном останньої, зовнішній опис нападників, дають суду достатньо підстав для висновку поза розумним сумнівом, що відкрите викрадення мобільного телефону неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 , поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за встановлених судом обставин було вчинено саме обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , повторно, за попередньою змовою між ними.

Вказаний висновок суду також підтверджується показами свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні показав, що навесні 2016 року, точної дати та часу не пам`ятає, до нього в магазин зайшли обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , та запропонували придбати у них мобільний телефон типу смартфон, марки «Samsung», в якому був розбитий екран та стан якого був придатний тільки для розібрання на запчастини. Щодо продажу зазначеного мобільного телефону, з ним спілкувався обвинувачений ОСОБА_3 , який повідомив, що це його особистий мобільний телефон. Раніше ОСОБА_3 неодноразово здійснював придбання різного товару в його магазині, а тому він добре його запам`ятав. Він придбав у обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , запропонований останнім мобільний телефон приблизно за 150 грн. Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були одягнуті в спортивний одяг, однак в чому саме, він точно не пам`ятає. Згодом, куплений ним мобільний телефон у ОСОБА_3 , в присутності останнього, був вилучений співробітники поліції з його магазину.

Оцінюючи вказані вище покази неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 (колишнє прізвище ОСОБА_20 ), а саме, описання одягнених на обвинувачених спортивний речей, яке узгоджується з відомостями, що містяться в протоколах обшуку підозрюваних ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 15 квітня 2018 року, про одягнення останніх в спортивні речі та джинсові речі, а також дані протоколів пред`явлення особи для впізнання за участі потерпілої ОСОБА_6 , яка вказувала на одяг останніх, суд також поза розумним сумнівом приходить до висновку, що злочин, інкримінований обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , вчинено останніми за встановлених судом обставин.

В свою чергу, з аналізу показів неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 (колишнє прізвище ОСОБА_20 ), слідує, що вони є щирими, правдивими та такими, що узгоджуються з фактичними обставинами справи, а також іншими письмовими документами, на підставі яких суд поза розумнім сумнівом приходить до висновку про наявність події кримінального правопорушення, скоєного ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , за обставинами, сформульованими судом.

Указаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" п.282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Будь-яких підстав не довіряти показам неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 (колишнє прізвище ОСОБА_20 ), суд не має і тому вважає необхідним обґрунтовано послатися у вироку на їх свідчення як на докази винуватості ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в інкримінованих діях, покази яких повністю спростовуються вказаними вище висновками суду на підставі аналізу відомостей, наданих неповнолітньою потерпілою, її законним представником та свідками.

Об`єктивною стороною кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч. 2 ст. 186 КК України, що інкримінується ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , є відкрите викрадення чужого майна (грабіж), тобто вилучення майна в присутності власника, який усвідомлює вчинення викрадення, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Суб`єктивною стороною цього правопорушення є наявність прямого умислу у винної особи, тобто усвідомлення посягання на чужу власність, при відкритому вилученні чужого майна, на яке вона не має ніякого права, що передбачає спричинення матеріальної шкоди.

Отже, оцінюючи встановлені вище обставини, суд приходить до висновку, що відкриті дії обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , в момент викрадення майна неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 , поєднані з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, що виразилось у насильницькому впливі на потерпілу, від якого остання впала, отримавши незначне поранення, так дії після залишення місця події, вимагання обвинуваченим ОСОБА_4 у законного представника потерпілої ОСОБА_7 грошей за повернення викраденого телефону, який в подальшому був вимкнений та проданий, а також зухвале ставлення до вчиненого та впевненість у безкарності, свідчать про наявність у обвинувачених прямого умислу на вчинення грабежу, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Разом з тим, суд критично оцінює змінені покази обвинуваченого ОСОБА_4 з приводу часткового визнання вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, кваліфікованого за ч.2 ст.186 КК України, за обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, окрім вчинення цього злочину не з обвинуваченим ОСОБА_3 , а з іншим чоловіком, з яким він познайомився напередодні інкримінованих йому подій. Суд вважає, що такі доводи ОСОБА_4 розцінюються як спосіб захисту інтересів обвинуваченого ОСОБА_3 та спробу останнього уникнути відповідальності за вчинене, враховуючи наступне.
Так, покази обвинуваченого ОСОБА_4 з приводу вчинення ним грабежу відносно неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 не з обвинуваченим ОСОБА_3 , а з іншим чоловіком, з яким він познайомився напередодні інкримінованих йому подій, повністю спростовуються вказаними вище висновками суду на підставі аналізу відомостей, наданих неповнолітньою потерпілою, її законним представником та свідками.
При цьому суд відхиляє посилання обвинувачених на покази неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 та інших свідків наданих при судовому розгляді іншому складу суду, оскільки цей склад суду може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, що узгоджується з вимогами ч.4 ст.95 КПК України.

В свою чергу, суд не приймає позицію захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_8 про визнання постанови про визнання речовими доказами та приєднання них до матеріалів кримінального провадження від 15 квітня 2016 року, відповідно до змісту якої, мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Grand» в корпусі золотистого кольору, на дві сім-карти, ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , був вилучений у ОСОБА_10 в приміщенні Саксаганського ВП, оскілки вказані відомості не узгоджуються з наданими в судовому засіданні показами свідка ОСОБА_10 про вилучення мобільного телефону «Samsung Galaxy Grand» в приміщенні магазину, де він працює, оскільки вказана обставина сприймається судом як описка в письмовому документі, що не спростовує інших висновків суду.

Враховуючи встановлені при судовому розгляді обставини, керуючись ч.3 ст.337, п.2 ч.3 ст.374 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини та її основоположних свобод суд, не виходячи за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, вважає за необхідне змінити обвинувачення в частині обставин вчинення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 інкримінованих їм дій, зазначивши його у наступній редакції:
«14 квітня 2016 року, приблизно о 10 год. 30 хв., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , повторно, за попередньою змовою між собою, з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна і звернення його на власну користь, знаходячись біля під`їзду №2 будинку АДРЕСА_1 , підійшли до раніше незнайомої неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , при цьому ОСОБА_4 із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я неповнолітньої ОСОБА_6 , штовхнув останню руками в її тулуб, від чого вона впала спиною на землю. Продовжуючи діяти на досягнення злочинного наміру, ОСОБА_3 став утримувати за руки неповнолітньою потерпілу ОСОБА_6 , а в подальшому він вихопив з лівої руки неповнолітньої ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Grand», в корпусі золотистого кольору, на дві сім-карти, ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , вартістю 3 249 грн. 70 коп., в якому знаходились: сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар», абонентський номер НОМЕР_3 , вартістю 15 грн., на рахунку якої грошових коштів не було; сім-карта оператору мобільного зв`язку «Лайф», абонентський номер НОМЕР_4 , вартістю 15 грн., на рахунку якої були грошові кошти в сумі 4 грн.; карта пам`яті на 16 Гб, вартістю 200 грн. Також вказаний телефон знаходився у пластмасовому чохлі золотистого кольору, вартістю 80 грн.»
замість частини формулювання обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті в такій редакції:
«14 квітня 2016 року, приблизно о 10 год. 30 хв., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , повторно, за попередньою змовою між собою, з корисливих мотивів, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна і звернення його на власну користь, знаходячись біля під`їзду №2 будинку АДРЕСА_1 , підійшли до раніше незнайомої неповнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я неповнолітньої ОСОБА_6 , штовхнув останню руками в її тулуб, від чого вона впала спиною на землю. Продовжуючи діяти на досягнення злочинного наміру, ОСОБА_3 став утримувати за руки неповнолітньою потерпілу ОСОБА_6 , а ОСОБА_4 , в свою чергу, підійшовши ближче до останніх, вихопив з лівої руки неповнолітньої ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Grand», в корпусі золотистого кольору, на дві сім-карти, ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , вартістю 3 249 грн. 70 коп., в якому знаходились: сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар», абонентський номер НОМЕР_3 , вартістю 15 грн., на рахунку якої грошових коштів не було; сім-карта оператору мобільного зв`язку «Лайф», абонентський номер НОМЕР_4 , вартістю 15 грн., на рахунку якої були грошові кошти в сумі 4 грн.; карта пам`яті на 16 Гб, вартістю 200 грн. Також вказаний телефон знаходився у пластмасовому чохлі золотистого кольору, вартістю 80 грн.»

Вказані обставини повністю підтверджуються сукупністю зазначених вище доказів, враховуючи їх взаємозв`язок та достатність для прийняття відповідного процесуального рішення на підставі зроблених судом висновків.
Указана зміна обставин обвинувачення в зазначеній частині, встановлених під час судового розгляду, не впливає на правову кваліфікацію діяння та не погіршує його становище ОСОБА_4 та ОСОБА_3 як осіб, стосовно яких здійснюється кримінальне провадження.

Отже, під час судового розгляду, дослідженими та проаналізованими доказами, повністю підтверджується, що обвинуваченим ОСОБА_3 вчинено відкрите викрадення майна неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчинений повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_4 . За вказаних обставин, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст.186 КК України.

В свою чергу, під час судового розгляду, дослідженими та проаналізованими доказами, повністю підтверджується, що обвинуваченим ОСОБА_4 вчинено відкрите викрадення майна неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчинений повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_3 . За вказаних обставин, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.2 ст.186 КК України.

В додаток, суд також критично оцінює покази обвинуваченого ОСОБА_3 з приводу здійснення на нього тиску під час проведення досудового розслідування по цьому кримінальному провадженню, оскільки такі доводи останнього повністю спростовуються висновками службової перевірки за фактами, викладеними в заяві ОСОБА_3 від 12.12.2017 року, відповідно до змісту яких за результатами перевірки не знайдено підтвердження фактів здійснення морального та фізичного тиску на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з боку працівників Саксаганського ВП під час проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.
Оцінюючи вказаний висновок за результатами перевірки заяви ОСОБА_3 про застосування до нього незаконних методів дізнання та досудового розслідування працівниками Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області під час затримання та проведення досудового розслідування, у контексті правових позицій, викладених в рішеннях ЄСПЛ: у справах "Яременко проти України" (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року), "Вергельський проти України" (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року), "Олексій Михайлович Захарків проти України" (рішення від 24 червня 2010 року), "Нечипорук і Йонкало проти України" (рішення від 21 квітня 2011 року), суд вважає, що він є об`єктивним та повністю спростовує доводи обвинуваченого ОСОБА_3 викладені в його заяві (т.3, а.с.139-155).
Що стосується інших доводів обвинуваченого ОСОБА_3 про протиправність дій відносно нього зі сторони працівників КУВП №3, де він утримується, як попередньо ув`язнений, то під час судового розгляду цього кримінального провадження такі факти не знайшли свого підтвердження, враховуючи надані письмові документи з КУВП №3 (т.3, а.с.213-214).
При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема дані, які характеризують осіб обвинувачених, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст.66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Обставини, відповідно до ст.67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд визнає рецидив злочину, враховуючи наявність не погашеної та не знятої судимості у ОСОБА_3 за вчинення злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів.

Обвинувачений ОСОБА_3 по відношенню до інкримінованого йому кримінального правопорушення підпадає під дію ч.1 ст.19 КК України (Т.1 а.с.137).

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховуючи ступінь тяжкості скоєного злочину, який відноситься до тяжких злочинів, особистість обвинуваченого, який за місцем мешкання характеризується нейтрально (Т.1, а.с.143), раніше судимий (Т.1, а.с.144-146), на обліку в ОКЗ «Психоневрологічний диспансер» у лікаря-психіатра не перебуває (Т.1, а.с.137). Однак, з квітня 2013 року перебував на обліку у лікаря-нарколога з приводу психічних поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, знятий з під нагляду в березні 2016 року через відсутність відомостей (Т.1, а.с.139).

Таким чином, враховуючи вище викладені обставини у своїй сукупності, а особливо попередню поведінку ОСОБА_3 , а саме, зухвале ставлення до вчиненого злочину відносно неповнолітньої особи та впевненість у безкарності, неодноразове притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, що дає підстави для очікувань про відсутність у останнього наміру зупинятись у своїх злочинних діях, отже небезпека в такому випадку для суспільства та держави є явною, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, в максимальних межах санкції інкримінованої йому статті.

За вказаних обставин суд не знаходить підстав для призначення ОСОБА_3 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, а також для застосування до нього при призначенні покарання положень ст.ст.69, 75 КК України.

Суд, переконаний, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та запобігання вчиненню нових злочинів ним та іншими особами.
Оскільки ОСОБА_3 судом призначено покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, до набрання вироком законної сили щодо нього необхідно залишити без змін запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 необхідно обчислювати з моменту затримання, тобто з 15 квітня 2016 року.
Крім того, на підставі ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015, з урахуванням положень ч. 2 ст. 5 КК України, яка регламентує застосування принципу заборони зворотної дії закону, який «іншим чином погіршує становище особи», суд вважає необхідним зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 у строк відбування покарання з моменту затримання 15 квітня 2016 року по день набрання цим вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Указаний висновок суду повністю узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року по справі №663/537/17.
Відповідно до ст.66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено, а посилання останнього на щире каяття у вчиненому злочині, судом не приймається до уваги, оскільки ОСОБА_4 не визнав всі складові інкримінованого йому діяння за обставин встановлених судом.

Обставини, відповідно до ст.67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_4 по відношенню до інкримінованого йому кримінального правопорушення підпадає під дію ч.1 ст.19 КК України (Т.1 а.с.165).

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховуючи ступінь тяжкості скоєного злочину, який відноситься до тяжких злочинів, особистість обвинуваченого, який за місцем мешкання характеризується нейтрально (Т.1, а.с.143), раніше судимий (Т.1, а.с.144-146), на обліку в ОКЗ «Психоневрологічний диспансер» у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має тяжкі захворювання (т.1, а.с.163, 165; т.3 а.с.71).

Таким чином, враховуючи вище викладені обставини у своїй сукупності, а особливо попередню поведінку ОСОБА_4 , а саме, зухвале ставлення до вчиненого злочину відносно неповнолітньої особи та впевненість у безкарності, неодноразове притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, що дає підстави для очікувань про відсутність у останнього наміру зупинятись у своїх злочинних діях, отже небезпека в такому випадку для суспільства та держави є явною, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, в максимальних межах санкції інкримінованої йому статті.
За вказаних обставин суд не знаходить підстав для призначення ОСОБА_4 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, а також для застосування до нього при призначенні покарання положень ст.ст.69, 75 КК України.
Суд, переконаний, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нових злочинів ним та іншими особами.
Оскільки ОСОБА_4 судом призначено покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, до набрання вироком законної сили щодо нього необхідно залишити без змін запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 необхідно обчислювати з моменту затримання, тобто з 15 квітня 2016 року.
Крім того, на підставі ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015, з урахуванням положень ч. 2 ст. 5 КК України, яка регламентує застосування принципу заборони зворотної дії закону, який «іншим чином погіршує становище особи», суд вважає необхідним зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 у строк відбування покарання з моменту затримання 15 квітня 2016 року по день набрання цим вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Указаний висновок суду повністю узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року по справі №663/537/17.
Потерпілою цивільного позову не заявлено, однак за нею зберігається право на звернення до суду за відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.
Питання речових доказів судом вирішується в порядку, передбаченому ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 349 ч. 3, 369, 370, 373, 374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.
Строк покарання ОСОБА_3 необхідно числити з моменту затримання, тобто з 15 квітня 2016 року (Т.1, а.с.95).
Крім того, на підставі ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015, з урахуванням положень ч. 2 ст. 5 КК України, яка регламентує застосування принципу заборони зворотної дії закону, який «іншим чином погіршує становище особи», суд вважає необхідним зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 у строк відбування покарання з моменту затримання 15 квітня 2016 року по день набрання цим вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_3 залишити без змін до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.
Строк покарання ОСОБА_4 необхідно числити з моменту затримання, тобто з 15 квітня 2016 року (Т.1, а.с.104).
Крім того, на підставі ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015, з урахуванням положень ч.2 ст.5 КК України, яка регламентує застосування принципу заборони зворотної дії закону, який «іншим чином погіршує становище особи», суд вважає необхідним зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 у строк відбування покарання з моменту затримання 15 квітня 2016 року по день набрання цим вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Речові докази:

мобільний телефон марки «Samsung Galaxy Grand» в корпусі золотистого кольору на дві сім-карти, імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , що знаходиться на зберіганні ОСОБА_7 залишити останній, дозволивши користуватися на власний розсуд (т.1, а.с.29-30);

картку ПАТ «Приватбанк», номер картки НОМЕР_7 , що знаходиться в матеріалах кримінального провадження повернути ОСОБА_4 , дозволивши користуватися на власний розсуд (т.1, а.с. 85).

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1