30.08.2018 Справа № 380/1089/18
Провадження по справі № 1-кс/380/244/18
УХВАЛА

Іменем України

30 серпня 2018 року слідчий суддя Тетіївського районного суду Київської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання заступника начальника СВ Тетіївського ВП Сквирського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 0000144 від 12.05.2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.240 КК України про арешт майна,-

встановив:

До слідчого судді Тетіївського районного суду Київської області звернувся заступник начальника СВ Тетіївського ВП Сквирського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_2 із названим клопотанням, погодженим прокурором Тетіївського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури, в якому просить для забезпечення кримінального провадження, з метою збереження речового доказу накласти арешт на тимчасово вилучене в ході обшуку, проведеного 14.08.2018 року на території комплексу цегельного заводу, розташованого за адресою: Київська область, Тетіївський район, с. Кашперівка, вул. Київська, 93 майно, а саме: зразки корисних копалин, накладні власником якого є ОСОБА_3 та спецтехніку - гусеничний трактор марки Т-170, реєстраційний номер НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 , шасі № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 .

В судове засідання прокурор Фастівської місцевої прокуратури не з?явився, про причини неявки слідчого суддю не повідомив.

Представник третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 в судове засідання не з?явився, до суду надіслав клопотання, в якому просив розгляд клопотання про арешт майна проводити без участі власника майна та її представника на підставі поданого ними 27.08.2018 року письмового заперечення та у задоволенні клопотання відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч.4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь в судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Розглянувши матеріали клопотання про арешт майна, приходжу до висновку, що вказане клопотання задоволенню не підлягає, виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Відповідно до ч.6 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові , корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештоване майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.

Згідно з ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Проте, прокурор, звертаючись до суду із названим клопотанням, не довів, що існують ризики, передбачені ст. 170 КПК України, які б підтверджувалися конкретними активними діями чи протиправною поведінкою як ОСОБА_3 так і ОСОБА_4 .

При вирішення питання про арешт майна суд повинен керуватися п.п.3-5 ч.2 ст. 173 КПК України та враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення правопорушення такого ступня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотання слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

З огляду на те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену, зокрема, у п.175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об?єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться могла вчинити правопорушення.

Разом з тим, прокурор просить накласти арешт на майно ОСОБА_4 на підставі виключно внесеної до Єдиного реєстру досудових розслідувань інформації та протоколу обшуку, не дослідивши чи дійсно в діях, як ОСОБА_4 , так і ОСОБА_3 наявна обґрунтована підозра вважати, що останні вчинили кримінальне правопорушення та без обґрунтування того, що гусеничний трактор марки Т-170 є знаряддям вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 240 КК України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб?єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Враховуючи вищевикладене обґрунтування, слідчий суддя вважає, що клопотання є необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України,-

ухвалив:

В задоволенні клопотання заступника начальника СВ Тетіївського ВП Сквирського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_2 про арешт майна відмовити повністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1 .