Справа№317/2767/18
№/п1-в/317/284/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2018 року

Запорізький районний суд Запорізької області

у складі: головуючого - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника адміністрації - ОСОБА_4 ,

засудженого - ОСОБА_5 ,

захисника засудженого - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Запоріжжі в режимі відеоконференції клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новокиженгінськ Киженнінського району Республіки Бурятія РФ, росіянина, громадянина РФ, маючого середню спеціальну освіту, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до засудження тимчасово мешкав: АДРЕСА_2 , -

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 .

Клопотання вмотивоване тим, що засуджений відбуває покарання в ДУ «БВК (№99)», має заохочення, за час відбування покарання отримав спеціальність токар ІІ розряду, в 2016-217 роках працював на виробництві виправної установи. Також засуджений вказав, що він вважає, що став на шлях виправлення та своєю поведінкою довів це.
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав клопотання, зазначив, що з часу прибуття до колонії не має порушень.
Захисник засудженого адвокат ОСОБА_6 підтримав клопотання засудженого ОСОБА_5 , просив суд його задовольнити.
Представник адміністрації державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)» ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, пославшись на обставини, що викладені у характеристиці на засудженого. Висловив думку про передчасність умовно-дострокового звільнення засудженого.
Прокурор ОСОБА_3 висловив думку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого.
Розглянувши матеріали справи, вислухавши засудженого ОСОБА_5 та його захисника, представника адміністрації колонії, прокурора, суд приходить до наступних висновків.
У відповідності до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.
Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду клопотання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.
Згідно наданої суду характеристики, підписаної начальником відділення СПС Біленьківської ВК № 99, узгодженої з заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи і затвердженої начальником установи, ОСОБА_5 07.03.2014 року засуджений вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області за ст. 115 ч.1 КК України до 9 років позбавлення волі. В місцях позбавлення волі знаходиться з 01.03.2013 р. Під час тримання в Запорізькому слідчому ізоляторі характеризувався негативно, режим тримання порушив один раз, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, заохочень не мав. З 07.07.2014 р. відбував покарання в ДУ «БВК (№99)», характеризувався посередньо. Порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав, стягнень та заохочень не мав.
З 13.09.2014 року тримався у Запорізькому слідчому ізоляторі, характеризувався посередньо, порушень режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.
З 16.10.2014 року відбував покарання в ДУ «БВК (№99)», характеризувався посередньо, порушень режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.
З 11.09.2015 року знаходився на лікуванні у багатопрофільній лікарні при Дніпровській ВП (№44), характеризувався посередньо, порушень режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.
З 21.10.2015 року відбуває покарання у державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)», характеризується посередньо, вимоги відбування покарання не порушує, стягнень не має, має одне заохочення.
На виробництві установи та господарській обслузі не працевлаштований
У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи за для отримання певних пільг. Намагається утримувати у чистоті і порядку спальне місце, також не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не завжди дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, належного догляду за ними не здійснює, може використовувати не за призначенням. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Роботи із благоустрою виконує лише під наглядом. Роботи із самообслуговування не виконує, до виконання робіт з благоустрою установи ставиться безвідповідально. Засуджений не бере участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, в реалізації програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», «Підготовка до звільнення». У скоєному злочині провину повністю не визнає. За вироком суду має позов на суму 25 886,49 гривень, виконавчі листи відсутні.
Відповідно до довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_5 має одне заохочення та одне стягнення, яке отримане ним до набуття вироком законної сили.
З 2016 року жодного заохочення не отримав.
Не знайшли свого підтвердження матеріалами особової справи засудженого його посилання, на те, що він під час відбування покарання отримав спеціальність токар ІІ розряду.
Також суд враховує, що засуджений не працює на виробництві установи з 2017 року.
Відповідна оцінка поведінці засудженого та ставленню до праці надана постійно діючою комісією державної установи «Біленьківська виправна колонія (№99)», яка дійшла висновку, що засуджений не довів своє виправлення (витяг з протоколу № 16 від 26.07.2018 р., що міститься в особовій справі засудженого). З цим погоджується і суд.
Суд констатує, що засуджений ОСОБА_5 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч. 3 ст. 107, ст.118КВК України та розділі ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а його поведінка протягом часу відбування покарання не була стабільно позитивною та активною.
Наразі суд вважає, що необхідні корективи як у поведінку засудженого, так і у його соціально-психологічні властивості у достатній мірі ще не внесені, готовності до самокерованої правослухняної поведінки на теперішній час суд не вбачає, натомість вбачає необхідність у подальшому виховному впливі на ОСОБА_5 в умовах ізоляції від суспільства.
Керуючисьст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст.537, п. 1 ч. 2 ст.539 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
В задоволені клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

У разі подання апеляції прокурором, виконання зупиняється.

Суддя: ОСОБА_1