АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/1607/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 Справа №623/1170/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.125 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 січня 2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вказаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Ізюм Харківської області, громадянин Російської Федерації, одружений, який не працює, має середню освіту, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та йому призначено покарання у виді арешту строком на 1 (один) місяць.

Вироком встановлено, що 11 серпня 2016 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_2 , маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , який у вказаний час перебував біля вказаного будинку, наніс останньому не менше 4 ударів пряжкою на шкіряному ремені, чим згідно з висновком судово-медичної експертизи №112-ИЗ/17 від 06.04.2017 завдав ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді крововиливу в область лобної частини, які кваліфікуються як легке тілесне ушкодження, а також забійної рани лобної частини, які кваліфікуються як легке тілесні ушкодження, яке потягло за собою короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вирок, призначити йому покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 1700 грн. В обґрунтування скарги вказав, що призначене покарання є несправедливим, занадто суворим, рішення про призначення одного з найсуворіших видів покарання, передбаченого санкцією статті обвинувачення, необґрунтоване. Зазначив, що судом першої інстанції не було враховано зухвалу поведінку потерпілого, який висловлювався на його адресу нецензурною лайкою, чим спровокував його на вчинення протиправних дій. Вважає необґрунтованим посилання місцевого суду на те, що він проходив службу у військах спецпризначення. Звертає увагу, що вчинене кримінальне правопорушення відноситься до злочинів невеликої тяжкості, тяжких наслідків не настало, потерпілий цивільний позов не заявляв, до кримінальної, адміністративної відповідальності він раніше не притягувався, обставини, що обтяжують покарання, відсутні.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор просить залишити вирок міськрайонного суду без змін. Призначене покарання вважає справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів. Звертає увагу, що обвинуваченим вчинено злочин із високим рівнем суспільної небезпечності, об`єктом якого є здоров`я особи, потерпілому були нанесені удари в область голови. Обставини, які б пом`якшували покарання, відсутні, ОСОБА_9 не розкаявся та не усвідомив рівень суспільної небезпечності вчиненого злочину.

Заслухавши доповідь головуючого, з`ясувавши думку прокурора, яка заперечувала проти апеляції; обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Обґрунтованість засудження ОСОБА_7 та правова кваліфікація його дій за вищевказаним обвинуваченням учасниками судового розгляду не оспорюється, тому вирок міськрайонного суду перевіряється тільки в частині правильності призначення покарання.
Міськрайонним судом ОСОБА_7 був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та йому призначено покарання у виді 1 місяця арешту.
При призначенні покарання, суд керується положеннями ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Судом першої інстанції враховані ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, якийофіційно не працює, одружений, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, не встановлено.
Згідно досудової доповіді органу пробації ризик вчинення повторного злочину та ризик небезпеки для суспільства оцінений як середній.
Таким чином, міськрайонний суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді арешту в мінімальному розмірі даного виду покарання, з чим погоджується й апеляційний суд.
Підстав для призначення більш м`якого виду покарання колегія суддів не вбачає у зв`язку з його справедливістю та відповідністю вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню суспільної небезпечності, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації. Призначене покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Крім цього, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 не працює, інформація про наявність у нього офіційних джерел отримання доходів на території України відсутня, а тому виконання покарання у виді штрафу, про призначення якого просить апелянт, може не відбутися.
Довід обвинуваченого про необґрунтоване посилання у вироку на те, що він проходив військову спеціальну підготовку є неприйнятним, адже така інформація міськрайонним судом була вказана з показань самого ОСОБА_7 , наданих під час розгляду справи.
Твердження ОСОБА_7 про те, що його дії були спровоковані поведінкою потерпілого є такими, що не можуть вплинути на рішення суду в частині призначеного покарання. До того ж, відповідно до показань самого обвинуваченого, коли він вийшов на вулицю, то побачив що потерпілий з іншим хлопцем вже пішли з двору, але він їх наздогнав та побив ременем. Зазначені дані свідчать про те, що ОСОБА_7 діяв не вимушено, ні у стані необхідної оборони або крайньої необхідності, мав можливість уникнути конфлікт, але не зробив цього.
Таким чином, доводи обвинуваченого про необхідність призначення більш м`якого покарання є непереконливими, спростовуються наведеними у вироку міськрайонного суду та даній ухвалі обставинами, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, які є безумовними підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 січня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя

Судді: