АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1549/18 Справа № 205/8361/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в м. Дніпрі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання захисника в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від покарання у вигляді позбавлення волі, -

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2018 року було відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого про умовно-дострокове звільнення від покарання у вигляді позбавлення волі засудженого ОСОБА_7 , мотивоване тим, що останній раніше притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення встановленого порядку відбування покарання і це свідчить про те, що засуджений на шлях виправлення не став.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та звільнити засудженого від відбування покарання умовно-достроково.

В обґрунтування доводів апеляції апелянт посилається на те, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду, суд першої інстанції при винесенні ухвали не в повній мірі дослідив матеріали особової справи, не надав їм належної оцінки. Вказує, що засуджений відбув більше п`яти років покарання, задовільно характеризується, режим відбування покарання не порушує, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки, має два стягнення та одне заохочення. У зв`язку із хворобою засуджений не працевлаштований, і з 08.08.2016 року проходить курс лікування від туберкульозу в лікувальному закладі при установі.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, думки засудженого та його захисника, які підтримали в повному обсязі доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, дослідивши матеріали кримінальної провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).

За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених, та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 15.11.2013 року за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України до семи років позбавлення волі. Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10.02.2016 року засудженому ОСОБА_7 відповіднодо ч. 5 ст. 72 КК України було зараховано строк попереднього ув`язнення за два дні позбавленні волі.

Як вбачається з довідки про стягнення та заохочення, за час відбуття покарання засуджений має одне заохочення та два стягнення, які погашені в установленому порядку (а.с. 6).

За період відбування покарання ОСОБА_7 характеризується посередньо. З 08.08.2016 року відбуває покарання у державній установі Дніпровська виправна колонія №89. У зв`язку з хворобою не працевлаштований, проходить курс лікування від туберкульозу в лікувальному закладі при установі. До лікування ставиться задовільно, вимоги лікарів не виконує. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, не завжди адекватно реагує на критику в свою адресу. Не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням.
Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано, та не в повній мірі досліджено матеріали особової справи засудженого є безпідставними. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що поведінка засудженого свідчить лише про те, що він бажає скорішого звільнення з місць позбавлення волі, останній раніше притягався до дисциплінарної відповідальності за порушення встановленого порядку відбування покарання, таким чином ОСОБА_7 не став на шлях виправлення.
Суд першої інстанції належним чином, вмотивовано та обґрунтовано надав оцінку усім обставинам в їх сукупності і що сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, відсутність стягнень нетривалий час, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, що відповідає матеріалам справи і з чим погоджується колегія суддів.

Таким чином, судовий розгляд зазначеного клопотання було здійснено та проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення і не вбачає підстав для його скасування з викладених в апеляційній скарзі мотивів.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2018 року, якою було відмовлено в задоволені клопотання захисника в інтересах засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:
______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4