Справа № 520/9948/18
Провадження № 1-кп/520/995/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.10.2018 року місто Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника ювенальної превенції ОСОБА_8 ,

представника служби у справах дітей ОМР ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування до неповнолітнього, який не досяг віку кримінального відповідальності примусових заходів виховного характеру, в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002812 у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, учня 9-А класу ЗОШ № 24 м. Одеси, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 Кримінального кодексу України (далі КК України),

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання про застосування до неповнолітнього, який не досяг віку кримінального відповідальності примусових заходів виховного характеру у відношенні ОСОБА_5 , у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Встановлено, що неповнолітній ОСОБА_5 , 02.11.2017 року о 23:00 год., діючи умисно та за попередньою змовою з неповнолітньою Особою_С (матеріали кримінального провадження, у відношенні якого виділенні в окреме провадження) і неповнолітньою Особою_О (матеріали кримінального провадження, у відношенні якого виділенні в окреме провадження), перебуваючи у АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел на заволодіння чужого майна, шляхом обману з метою особистої наживи та з корисливих мотивів, визначили майно ОСОБА_10 , як предмет свого злочинного посягання. Після чого Особа_О, в ході усної бесіди з Особою_С та ОСОБА_5 узгодили між собою дії направлені на заволодіння майном ОСОБА_10 .

Діючи згідно за попередньої домовленості та розподіленими між ними ролями, ОСОБА_5 під приводом здійснення телефонного дзвінка отримав у ОСОБА_10 його мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J3», чорного кольору, вартістю 5 100 гривень, в свою чергу Особа_С, шляхом ведення діалогу з ОСОБА_10 відволік увагу останнього, надавши можливість ОСОБА_5 зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення із зазначеним вище мобільним телефоном. В свою чергу Особа_2, перебуваючи на площі Толбухіна у м. Одеса, очікував Особу_С та ОСОБА_5 з майном, яким останні заволоділи шляхом шахрайства.

Далі цього ж дня, о 23:20 год., згідно раніше досягнутої домовленості знаходячись на вул. Планетній у м. Одеси, ОСОБА_5 передав Особі_С зазначений вище мобільний телефон, з метою подальшої його передачі Особі_О. Реалізуючи свій злочинний намір на заволодіння шляхом шахрайства та розпорядження, знаходячись на площі Толбухіна у м. Одеса, Особа_С з метою реалізації, передав вказаний мобільний телефон Особі_О, який в свою чергу заклав його до ломбарду.

Таким чином, ОСОБА_5 , Особа_С та Особа_О, шляхом обману заволоділи майном ОСОБА_10 , після з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись останнім на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток на суму 5 100 грн.

У зазначених умисних діях малолітнього ОСОБА_5 вбачаються властивості суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Допитаний ОСОБА_5 не оспорюючи фактів викладених у клопотанні щодо часу, місця, способу, мотиву і мети, форму вини за суспільно-небезпечним діянням, що підлягає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, винним визнав себе в повному обсязі.

Прокурор ОСОБА_3 , підтримала клопотання в повному обсязі та просила суд задовольнити його, посилаючись на викладені доводи.

Захисник заперечував проти клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру та зазначив, що ОСОБА_5 був допитаний у якості свідка під час досудового розслідування без участі захисника.

ОСОБА_5 та його законний представник підтримали думку свого захисника в повному обсязі.

Представник служби у справах дітей підтримав думку прокурора в повному обсязі.

Потерпілий надав до суду заяву, згідно якої просив провести розгляд вказаного кримінального провадження за його відсутності, претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_5 не має.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, оцінивши всі обставини у сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.2 ст.97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого особливою частиною цього Кодексу.

За загальними правилами та особливостями, визначеними нормами кримінального права, метою застосування заходів виховного характеру щодо неповнолітніх, перш за все, має бути забезпечення інтересів самого неповнолітнього.

Відповідно до ч.2 ст.484 КПК України під час кримінального провадження щодо неповнолітнього, в тому числі під час провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд та всі інші особи, що беруть у ньому участь, зобов`язані здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргументи при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямованих на уникнення негативного впливу на неповнолітнього.

При вирішенні питання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_5 , суд враховує особу останнього, який характеризується задовільно, має мати та батька, з якими він проживає, на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність за скоєне діяння.

Таким чином, відповідно до п.2 ч.2 ст.105 КК України, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_5 обмеження дозвілля та встановлення особливих вимог до поведінки, оскільки метою застосування примусового заходу виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля є забезпечення інтересів неповнолітньої особи, цей захід виховного характеру за своєю суттю сприяє встановленню контролю, посилення позитивного впливу на ОСОБА_5 .

Що стосується тверджень захисника про допит ОСОБА_5 без участі захисника, у зв`язку із чим були порушені вимоги проведення досудового розслідування щодо неповнолітньої особи, суд вважає, що останні не знайшли свого об`єктивного підтвердження, оскільки на той час ОСОБА_5 перебував у статусі свідка та надавав свої покази у іншому кримінальному провадженні у присутності матері.

Пунктом 6 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року за № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів», обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог щодо поведінки неповнолітнього (п.2 ч.2 ст.105 КК України) слід розуміти як: обмеження перебування поза домівкою в певний час доби; заборону відвідувати певні місця, змінювати без згоди органу, який здійснює за ним нагляд, місце проживання, навчання чи роботи, виїжджати в іншу місцевість; покладення обов`язкову продовжити навчання, пройти курс лікування (за наявності хворобливого потягу до спиртного або в разі вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів); тощо. Відповідно до ч.3 ст.105 КК України суд у кожному випадку встановлює конкретний строк, протягом якого органи, що здійснюють контроль та нагляд за поведінкою неповнолітнього, повинні пред`являти особливі вимоги щодо неї, а неповнолітній зобов`язати їх дотримувати. З урахуванням даних про особу неповнолітнього та характеру вчиненого ним злочину чи суспільно небезпечного діяння суд визнає, які види дозвілля слід обмежити, а які заборонити, або які обов`язки покласти на неповнолітнього і на який саме строк. Тривалість останнього має достатньою для виправлення неповнолітньої.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.22, 97, 105 КК України, ст.ст.284, 292, 301, 369-372, 392-395, 498-501 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього, який не досяг віку кримінального відповідальності у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля та встановлення особливих вимог до поведінки, а саме: встановити обмеження перебування ОСОБА_5 поза місцем проживання з 20:00 год., по 07:00 год., наступної доби, без присутності батьків або осіб, що їх замінюють, на строк 1 (один) рік та заборонити виїжджати в іншу місцевість без супроводу батьків, без дозволу служби у справах дітей Одеської міської ради протягом 1 (одного) року.

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на службу у справах дітей Одеської міської ради.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з моменту її проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Київського районного
суду м. Одеси ОСОБА_1