Справа № 629/1493/17
Номер провадження 1-кп/629/69/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2018 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретарів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лозова, Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000674 від 27 березня 2017 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова, Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 11.06.2014 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст. 186, ч.2 ст. 125 КК України до 1 року позбавлення волі, з застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік, на підставі п «а» ч. 9, 10 ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року від відбуття покарання звільнений,

- 30.03.2016 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.1 ст. 185, ч. 3 185, ч.2 185 КК України до 5 років позбавлення волі, з застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

- обвинувачення прокурорів Лозівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 ,

- захисту обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став та знову скоїв корисливий злочин за наступних обставин.

Так, 26 березня 2017 року, близько 12:00 години ОСОБА_5 проходив біля будинку АДРЕСА_2 . Проходячи повз вищевказаний будинок, зайшов до першого під`їзду, де підійшов до квартири АДРЕСА_3 , яка на праві оренди належить ОСОБА_8 , після чого у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливого мотиву, з метою наживи, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою дубліката ключа, заздалегідь виготовленого для вчинення злочину, відчинив вхідні двері та проник до вищевказаної квартири. Перебуваючи в гостинній кімнаті квартири, ОСОБА_5 , діючи повторно, таємно з сумки, яка знаходилась в шафі, викрав грошові кошти ОСОБА_8 в сумі 3800 гривень, 1300 доларів США, що по курсу Національного Банку України на 26.03.2017 року становить 27 грн. 06 коп. за 1 долар США на загальну суму 35178 гривень, 7000 російських рублів, що по курсу Національного Банку України на 26.03.2017 року становить 47 коп. за 1 російський рубель на загальну суму 3290 гривень.

Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 зник, обернувши викрадене на свою користь, чим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 42268 гривен.

Обвинувачений ОСОБА_5 винним себе в скоєнні злочину визнав та пояснив у судовому засіданні, що щиро кається у скоєному ним злочині. Також пояснив, що дійсно скоїв злочин при зазначених обставинах, а саме 26 березня 2017 року о 12:00 годині він прийшов додому до потерпілого ОСОБА_8 , з яким перебував у дружніх стосунках, за адресою: АДРЕСА_4 та за допомогою дубліката ключа відчинив двері квартири, звідки викрав гроші, а саме: 3800 гривень, 1300 доларів США та 7000 російських рублів, на загальну суму 42268 гривень. Пояснив, що дублікат ключа ним було виготовлено заздалегідь в під`їзді шляхом відтиску на пластилін, а потім в домашніх умовах даний зліпок вилив зі свинцю. Викрадені гроші витратив на власні потреби, а 2000 гривень, які залишилися він повернув потерпілому. Заявлений потерпілим ОСОБА_8 цивільний позов визнав в повному обсязі.

Визнавальні свідчення обвинуваченого ОСОБА_5 , суд вважає правильними та достовірними, а також такими, що відповідають матеріалам справи, оскільки вони надані послідовно, несуперечливо та кладе в основу обвинувального вироку.

Незважаючи на визнання своє вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його вина у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю доводиться наступними зібраними та дослідженими у кримінальному провадженні доказами, обсяг яких був визначений за погодженням з учасниками судового провадження:

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердив вказані обставини та пояснив, що на передодні вчинення крадіжки, 25 грудня 2017 року ОСОБА_5 разом з молодшою сестрою його дружини прийшли до них додому забрати їхню дитини, щоб відвезти до бабусі з дідусем, які проживають в с. Новоіванівка. Наступного дня вони вирішили також поїхати в село в гості та забрати дитину. Коли вони повернулися додому, зайшовши до квартири, то помітили, що зі старої шафи викинуті тремпеля, його речі, які знаходилися на полиці, сумка, де зберігалися гроші, яка була порожньою. Також помітили, що до вчинення злочину за тиждень - півтора ОСОБА_5 заходив до них в гості, вони випили пива, а потім він сказав, що йому необхідно вийти у справах. Так як вхід до під`їзду здійснюється через домофон, і щоб не виходити до нього відкривати двері він дав йому ключі від квартири, повернувшись ОСОБА_5 їх віддав. Вони ще випили пива і ОСОБА_5 пішов. Повідомив, що обвинувачений викрав 1300 доларів США, 7000 російський рублів, 3800 гривень, а всього на загальну суму 42268 гривень. Пояснив, що слідчим йому було повернуті гроші в сумі 2000 гривень. Інших претензій, окрім матеріальних до обвинуваченого не має.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 надала показання про те, що 26 березня 2017 року вона разом з чоловіком їздили в гості до її батька, який проживає в с. Новоіванівка, а коли повернулися, відкрили квартиру та виявили, що гроші, які були у них та лежали у визначеному місці, зникли. У вчиненні крадіжки вони одразу запідозрили ОСОБА_5 , оскільки він раніше притягувався до кримінальної відповідальності і у нього була можливість це зробити. Крім цього пояснила, що обвинувачений є колишнім хлопцем її рідної сестри, вони раніше спілкувалися, він приходив до них в гості, мав доступ до ключів від квартири, та можливо знав, де знаходяться гроші. Також повідомила, що за тиждень до вчинення злочину ОСОБА_5 приходив до них в гості, поспілкувавшись декілька годин, він маючи намір вийти, брав ключі від квартири, так як у них вхід до під`їзду здійснюється через домофон, та виходив, а потім через деякий час повертався. Зазначила, що було викрадено 1300 доларів США, 7000 російських рублів та 3800 гривень на загальну суму 42268 гривень. Про те, що вони мають намір поїхати до батька в село вона ОСОБА_5 не говорила, це могла зробити її сестра.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою потерпілого ОСОБА_8 , проживає з ним на одній площадці. Також пояснила, що 26 березня 2017 року вона знаходилась вдома, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, та через стіну в квартирі почула у сусідів голоси, а потім вийшовши на площадку в під`їзді, побачила двох молодих чоловіків, які рухалися по сходах, їх обличчя не бачила.

Протоколом огляду місця події від 26.03.2017 року з фототаблицею, в якому зазначено, що безпосереднім місцем огляду є квартира ОСОБА_8 , розташована за адресою: АДРЕСА_4 . Квартира розташована на 4-му поверсі 9-ти поверхового будинку, вхід до квартири здійснюється через одностворчаті металеві двері, які замикаються на врізний замок, на час огляду замок пошкоджень не має. У вітальні розташована шафа-купе, одна з дверок якої відчинена та висунутий один ящик, з якого на підлогу викинуті носильні речі. В ванній кімнаті, туалеті, на кухні обстановка не порушена;

Протоколом огляду предметів від 25.04.2017 року з фототаблицею, постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 25.04.2017 року, з яких вбачається, що предметом огляду є грошові кошти в сумі 2000 гривень, добровільно видані 04.04.2017 року ОСОБА_5 , які оглянуті в присутності понятих, визнані речовими доказами та передані на зберігання потерпілому ОСОБА_8 , що підтверджується його розпискою;

Протоколом проведення слідчого експерименту від 24.04.2017 року за участю свідка ОСОБА_12 , яка на місці показала обставини і місце скоєння злочину, пояснила, що 26.03.2017 року вона знаходилась вдома за адресою: АДРЕСА_5 , приблизно о 16:00 годині до неї прийшов її онук ОСОБА_5 , якій надав їй грошові кошти в сумі 800 доларів США, які вона взяла. Як пояснила ОСОБА_12 , онук на її запитання відповів, що дані гроші заробив. На сьогодні в неї цих грошей не має, так як їх витратила на особисті потреби.

Відеозаписом проведення слідчого експерименту від 24.04.2017 року за участю свідка ОСОБА_12 , дослідженим в судовому засіданні.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 26.04.2017 року за участю підозрюваного ОСОБА_5 , який на місці добровільно показав та пояснив обставини скоєння злочину, а саме: що 24.03.2017 року він приходив додому до свого знайомого ОСОБА_13 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , де вони разом розпивали пиво. Під час знаходження в квартирі, ОСОБА_5 взяв у ОСОБА_8 ключ від квартири. За допомогою пластиліну він зробив з ключа зліпок, а потім самостійно зробив дублікат з свинця. Після цього справжній ключ він повернув на місце в квартирі ОСОБА_8 26.03.2017 року о 12-30 год. ОСОБА_5 прийшов до квартири ОСОБА_8 , знаючи, що останнього немає вдома. Увійшовши до квартири, ОСОБА_5 прийшов до гостинної кімнати, де з шафи витяг матерчату сумку чорного кольору, звідки викрав гроші в сумі 1300 доларів США, 7000 російських рублів та 3800 гривень. Гроші ОСОБА_5 поклав до своєї кишені в куртці, потім ніким непомічений зачинив двері квартири та покинув під`їзд будинку. Також ОСОБА_5 пояснив, що грошові кошти в сумі 800 доларів США він віддав своїй бабусі ОСОБА_12 , решту грошей витратив на власні потреби, на даний час у нього грошей не має.

Відеозаписом проведення слідчого експерименту від 26.04.2017 року за участю підозрюваного ОСОБА_5 , дослідженим в судовому засіданні.

Проаналізувавши та оцінивши кожний з вищевказаних доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, у тому числі перевіривши і оцінивши усі доводи учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За положеннями ч. 4 цієї статті усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

Обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський Суд у своєму рішенні «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005 року відзначає, що у кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом у світлі пункту 2 ст.6 Конвенції, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Отже, аналізуючи всі зібрані по справі докази у їх сукупності, взаємозв`язку та співставленні, й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності, враховуючи обставини, при яких обвинувачений вчинив вказаний злочин, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочині доведена повністю.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 мало місце і містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України вірно, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

Обвинувачений ОСОБА_5 винний у скоєнні цього кримінального правопорушення і підлягає покаранню.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (із наступними змінами та доповненнями), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Окрім того, метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України обвинувачений ОСОБА_5 скоїв тяжкий злочин.

Дослідженням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він раніше судимий, має не зняту та не погашену судимість, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, не працює, за місцем проживання характеризується формально, має середню освіту, не військовозобов`язаний. Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставинами, пом`якшуючими покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття в скоєному.

Відповідно до вимог ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Суд приходить до висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного злочину, не зменшують суспільну небезпеку злочину до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, яке передбачено законом.

Із врахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи обвинуваченого ОСОБА_5 , обставин, які пом`якшують покарання і відсутність обставин, які обтяжують покарання, обставин скоєння злочину та відношення до скоєного, суд дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливо тільки в ізоляції від суспільства і призначає покарання ОСОБА_5 в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, яке сприятиме його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

Також при призначенні покарання, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.03.2016 року засуджений за ч. 1 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком тривалістю 3 роки, та в період іспитового строку знов скоїв злочин, тому суд остаточно призначає покарання відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 залишити раніше обрану у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 обчислювати з моменту взяття його під варту, тобто з 25 квітня 2017 року, згідно ухвали слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 квітня 2017 року.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року, ухваленому у справі 663/537/17, вбачається, що якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII). Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України). Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі. Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.
Враховуючи вищевикладене, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», суд зараховує обвинуваченому ОСОБА_5 у строк відбуття покарання строк тримання під вартою в період з 25 квітня 2017 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 суд задовольняє частково і стягує з обвинуваченого ОСОБА_5 , на його користь заподіяний матеріальний збиток в сумі 40268 гривень, врахувавши повернення потерпілому 2000 гривень, оскільки позов знайшов своє повне підтвердження в судовому засіданні і його визнав обвинувачений.

Витрати на залучення експерта в кримінальному провадженні відутні.

Питання щодо речових доказів суд вирішує в поряду ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 371, 374 КПК України, суд, -

з а с у д и в:

Визнати ОСОБА_14 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі приєднати невідбуту ОСОБА_5 частину покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.03.2016 року і остаточно ОСОБА_5 призначити покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 залишити раніше обрану у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу в умовах Державної установи «Харківська установа виконання покарань (№ 27)».

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 обчислювати з моменту взяття його під варту, тобто з 25 квітня 2017 року, згідно ухвали слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 квітня 2017 року.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції в редакції Закону України № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», зарахувати обвинуваченому ОСОБА_5 у строк відбуття покарання строк тримання під вартою в період з 25 квітня 2017 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Задовольнити частково цивільний позов ОСОБА_8 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 матеріальні збитки у розмірі 40268 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Речові докази по справі: грошові кошти в сумі 2000 гривень, номіналом по 200 гривень, які передані потерпілому ОСОБА_8 згідно зберігальної розписки, залишити останньому.

Долю речових доказів вирішити після набрання вироком законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України до апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1