Ухвала

Іменем України

9 жовтня 2018 року

м. Київ
Справа № 368/57/17
Провадження № 51-9141 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційні скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , особи, яка подала заяву про реабілітацію ОСОБА_5 , на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 21 травня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 31 липня 2018 року,

в с т а н о в и в:
згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, за встановлених судом обставин ОСОБА_5 12 квітня 2015 року приблизно о 14 год. 30 хв. у денну пору доби при сприятливих погодних умовах, на асфальтобетонному покритті, керуючи технічно справним транспортним засобом автомобілем марки «Мitsubishі Pajero Sport 2,5 ТD» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого він є, рухався по населеному пункту с. Стайки Кагарлицького району Київської області на підйом, по головній дорозі автодороги КагарликСтайки в напрямку центру с. Стайки Кагарлицького району Київської області.
Наблизившись до заокруглення дороги вправо, на підйомі, на 28 км. + 100 метрів вказаної автодороги, де на проїзній частині автодороги нанесена горизонтальна вузька суцільна лінія дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху, ОСОБА_5 був не уважний до дорожніх обставин, не вибрав безпечну швидкість руху для керованого ним транспортного засобу, не стежив за дорожньою обстановкою та не відреагував на її зміну, щоб постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним.

Зокрема, ОСОБА_7 допустив порушення вимог Правил дорожнього руху, а саме:

- п. 1.1 вимог дорожньої розмітки відповідно до якої «(вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей», оскільки перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки, виїхав на смугу зустрічного руху;
- п. 2.3.б), відповідно до якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», оскільки був не уважний, не стежив за дорожньою обстановкою,
- п. 12.1 ПДР, згідно з яким «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», оскільки не обрав безпечну швидкість для руху керованого ним транспортного засобу,

- п. 11.2 ПДР, відповідно до якого «нерейкові транспортні засоби повинні рухатися як найближче до правого краю проїзної частини», оскільки не рухався якнайближче до правого краю проїзної частини, унаслідок чого втратив контроль над керуванням свого автомобіля,

- 11.9 ПДР, згідно з яким «забороняється виїжджати на розділювальну смугу», оскільки перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1., виїхав на смугу зустрічного руху.

Внаслідок зазначених порушень вимог ПДР ОСОБА_5 допустив зіткнення з автомобілем марки «Range Rover», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала, рухаючись в зустрічному напрямку руху по свої смузі руху, а саме в напрямку від центру с. Стайки Кагарлицького району Київської області, ОСОБА_8 , яка отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого характеру перелому шилоподібного відростку лівої ліктьової кістки (з незначним зміщенням).

Зазначений перелом відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як не становив небезпеки для життя потерпілої і призвів до тривалого розладу здоров`я строком понад 21 день.
Також під час дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Range Rover», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого характеру уламкового перелому лівої вертлюгової западини, який відноситься до середнього ступеня тяжкості, так як не становив небезпеки для життя потерпілого і призвів до тривалого розладу здоров`я строком понад 21 день.
Порушення водієм ОСОБА_5 вимог дорожньої розмітки 1.1 та пунктів 2.3.б), 11.2, 11.9, 12.1 Правил дорожнього руху, перебуває в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у виді заподіяння ОСОБА_8 та ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Водій автомобіля «Мitsubishі Pajero Sport 2,5 ТD» НОМЕР_1 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і згідно довідки № 243 від 2 червня 2015 року Київської міської клінічної лікарні № 12 причиною смерті є тромбоз глибоких вен нижніх кінцівок. Під час досудового слідства та до суду 28 березня 2017 року дружиною померлого ОСОБА_5 ОСОБА_6 були подані заяви про реабілітацію ОСОБА_5 . Також для захисту інтересів ОСОБА_5 , згідно доручення від 29 березня 2017 року № 998 Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Київській області, було призначено адвоката ОСОБА_4 .
Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 21 травня 2018 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000226 щодо ОСОБА_5 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку зі смертю обвинуваченого ОСОБА_5 .

Цим же судовим рішенням ухвалено рішення щодо речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 31 липня 2018 року апеляційні скарги захисника та особи, яка подала заяву про реабілітацію, залишено без задоволення, а ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 21 травня 2018 року щодо ОСОБА_5 без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 21 травня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 31 липня 2018 року, та ухвалити нову ухвалу, якою кримінальне провадження закрити у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 та відсутністю доказів його вини. Так захисник вказує на неповноту та однобічність судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що під час судового розгляду даного кримінального провадження стороною обвинувачення не було доведено належними та допустимими доказами наявність вини ОСОБА_5 у дорожньо-транспортній пригоді, а суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до хибного висновку про відсутність реабілітуючих підстав для закриття даного кримінального провадження. При розгляді справи, на думку захисника, не було взято судом до уваги, що автомобілі визнані речовими доказами без надання слідчим суддею дозволу на тимчасовий доступ до речей, а тому усі наступні докази, пов`язані з автомобілями, є недопустимими доказами, фототаблиці є також недопустимими доказами, оскільки не є оригіналами, висновки судових експертиз виконані на підставі невірних вихідних даних, так як фактично не було визначено точне місце зіткнення транспортних засобів. Окрім того, в касаційній скарзі захисник вказує на незаконний склад суду та інші порушення, а саме незадоволення судом клопотань про визнання доказів недопустимими, відмову у відводі судді, неприєднання прокурором всіх матеріалів провадження.
Зі змісту касаційної скарги ОСОБА_6 , особи, яка подала заяву про реабілітацію померлого ОСОБА_5 , вбачається, що вона не погоджуючись з вищевказаними судовими рішеннями, також вказує на неповноту та однобічність судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати судові рішення та ухвалити нову ухвалу, якою кримінальне провадження закрити у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 . Свої вимоги мотивує підставами для скасування судових рішень, які є аналогічними за доводами касаційної скарги захисника. Окрім того, ОСОБА_6 наголошує на тому, що суд першої інстанції прийняв незаконне рішення про відсторонення захисника, який діяв в інтересах ОСОБА_5 , у зв`язку із його смертю.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши доводи касаційних скарг та долучені до них копії судових рішень, Суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Мотивуючи свої скарги, захисник ОСОБА_4 та ОСОБА_6 як особа, яка подала заяву про реабілітацію ОСОБА_5 , по суті оспорюютьневідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту досудового і судового слідства та правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлені судові рішення, що, на їх думку, призвело до неправильної кваліфікації дій ОСОБА_5 . Надаючи оцінку доказам, вони по суті заперечують достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.

Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, зроблено з дотриманням ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено і перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу та яким надана правильна юридична оцінка.

Зокрема, висновкущодо вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України, суд першої інстанції дійшов на підставі аналізу показань потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які підтвердили винуватість ОСОБА_5 , який керував транспортним засобом, у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження; даних протоколу огляду місця події зі схемою та фототаблицею, висновків судово-медичних експертів, судових авто-технічних, інженерно-технічних, комісійної комплексної транспортно-трасологічної та авто-технічної експертиз.
Вказані в судовому рішенні докази в їх сукупності безперечно доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненому злочині й об`єктивних підстав недовіряти їм немає.
Таким чином, касаційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані правильно за ч. 1 ст. 286 КК України.

Крім того, аналогічні за змістом доводи захисника ОСОБА_4 та особи, яка подала заяву про реабілітацію ОСОБА_5 , в частині доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину переглядалися в апеляційному порядку.Апеляційний суд зазначив, з посиланням на показання потерпілих, вищевказаних свідків та дані протоколів слідчих дій, висновків судових експертиз та інших матеріалів кримінального провадження, що сукупність вказаних доказів судом була належним чином досліджена і правильно визначено, що зіткнення транспортних засобів мало місце на смузі руху автомобіля «Range Rover» внаслідок виїзду на неї зустрічного автомобіля «Мitsubishі Pajero Sport 2,5 ТD».
При цьому, апеляційний суд вказав, що зі змісту висновків автотехнічних експертних досліджень, з технічної точки зору, водієм автомобіля «Мitsubishі Pajero Sport 2,5 ТD» допущені порушення вимог п.10.1 та п.34 «дорожня розмітка 1.1», які знаходяться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, а водій автомобіля «Мitsubishі Pajero Sport 2,5 ТD» у даній дорожній обстановці мав би діяти у відповідності до вимог п.12.3 ПДР, проте своїми односторонніми діями не мав технічної можливості попередити зіткнення.

Експертним висновкам судом також надана належна оцінка, зміст якої свідчить про доведеність з технічної точки зору наявності у діях водія автомобіля «Мitsubishі Pajero Sport 2,5 ТD» факту недотримання вимог безпеки дорожнього руху, що призвело до зіткнення транспортних засобів.
Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вказав, що у матеріалах кримінального провадження є достатня кількість належних і допустимих доказів винуватості померлого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі яких судом надана вірна правова оцінка діям водія «Мitsubishі Pajero Sport 2,5 ТD». Крім того, судом вірно застосовані норми кримінального процесуального закону у частині закриття кримінального провадження у зв`язку із смертю обвинуваченого ОСОБА_5 .

Апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що вимоги апеляційних скарг про необхідність скасування ухвали суду та ухвалення нової ухвали про закриття кримінального провадження не тільки з підстави смерті обвинуваченого, а ще з підстави не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати, які виключають одна одну, на матеріалах кримінального провадження та нормах кримінального процесуального законодавства не ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції перевірив всі доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_4 та особи, яка подала заяву про реабілітацію, ОСОБА_6 , навів докладні мотиви прийнятого рішення і в ухвалі зазначив підстави, з яких визнав її необґрунтованою.
При цьому апеляційний суд дотримався положень ч. 3 ст. 404 КПК, згідно з якими суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, якщо про це надійшло клопотання учасників судового провадження. Цією ж нормою передбачена можливість апеляційного суду дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як убачається з ухвали апеляційного суду, під час апеляційного розгляду клопотань про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, з підстав дослідження їх судом не у повному обсязі або з порушеннями або дослідження нових доказів учасниками судового провадження не заявлялось. Апеляційний суд також вказав, що клопотання сторони захисту про відвід судді та прокурору були розглянуті в установленому КПК України порядку, в задоволенні яких відмовлено, що свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги захисника про упереджений підхід суду до розгляду справи.

Доводи касаційної скарги захисника щодо безпідставного відхилення судом першої інстанції клопотання щодо необхідності приєднання прокурором всіх матеріалів даного кримінального провадження є неспроможними, оскільки захисник не вказує, які саме матеріали не були приєднані до справи.
Крім того, викладаючи у касаційній скарзі вказані вище доводи, захисник не зазначає, які ж норми кримінального процесуального закону були порушені судами першої та апеляційної інстанцій та яким чином це перешкодило чи могло перешкодити ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення з огляду на положення ст. ст. 370 та 419 КПК України.
Також неспроможними є доводи захисника про те, що суди першої та апеляційної інстанції при ухваленні судових рішень необґрунтовано посилалися на фотокопії письмового пояснення ОСОБА_5 та постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності як на докази у кримінальному провадженні, оскільки зазначені фотокопії не були відображені ні у вироку місцевого суду, ні в ухвалі апеляційного суду і суди не посилалися на них при обґрунтуванні своїх рішень.
Крім того, фототаблиця як додаток до протоколу огляду місця події була правильно визнана одним із доказів у кримінальному провадженні з огляду на положення ч. 3 ст. 99 КПК України. Виходячи зі змісту ухвали апеляційного суду, цей доказ узгоджуються з іншими доказами у справі, зокрема зі змістом самого протоколу огляду місця події, доданою до нього план-схемою, та показаннями потерпілих і свідків.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вирок місцевого суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, з чим погоджується й касаційний суд.
На переконання суду касаційної інстанції апеляційний суд, розглядаючи матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_5 дотримався вимог ст. 419 КПК України.

Підстав для сумніву в правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено.
З огляду на викладене, Суд вважає, що підстав для задоволення касаційних скарг захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як особи, яка подала заяву про реабілітацію ОСОБА_5 з мотивів, наведених у них, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за їх касаційними скаргами слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як особи, яка подала заяву про реабілітацію ОСОБА_5 , на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 21 травня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 31 липня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3