печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2018 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання заступника начальника відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важлвих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 про арешт тимчасово вилученого майна,

В С Т А Н О В И В :

09.07.2018 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання заступника начальника відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важлвих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 про арешт тимчасово вилученого майна, а саме карбамід у кількості 21,474 тис. тон, який фактично знаходиться на складах ПАТ «Одеський припортовий завод» та перебуває у власності: ТОВ «Всеукраїнська Енерго Компанія», ТОВ «Газенергопостач», ПАТ «Одеський припортовий завод», відповідно до довідки ПАТ «Одеський припортовий завод» від 06.07.2018 № 2080 та фактичні об`єми якого встановлено в ході обшуку.

Прокурор обґрунтовуючи внесене клопотання вказує, що Департаментом з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004215 від 17.11.2017, за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України.

Зазначає прокурор у клопотанні, що службові особи ТОВ «Всеукраїнська Енерго Компанія», ТОВ «Газоторгова Компанія», ПАТ «Одеський припортовий завод», ПАТ «Одесагаз», у період 2017-2018 років, діючи за попередньою змовою, внаслідок несанкціонованого відбору природного газу, шляхом зловживання службовим становищем, вчинили заволодіння майном ПАТ «Укртрансгаз» на суму понад 500 млн. грн., тобто в особливо великих розмірах.

Крім того, вказує прокурор, що привласнений у квітні 2018 року природний газ, у подальшому, був перероблений ПАТ «Одеський припортовий завод» у готову продукцію карбамід, який зберігається на складах ПАТ «Одеський припортовий завод».

05.07.2018 на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26.06.2018 про надання дозволу на проведення обшуку за адресою: Одеська обл., м. Южне, вул. Заводська, 3, виявлено та вилучено товарно-матеріальні цінності карбамід, який перебуває у власності ТОВ «Всеукраїнська Енерго Компанія», ТОВ «Газоторгова Компанія», ПАТ «Одеський припортовий завод», загальним обсягом 21,474 тис. тон, який вважається тимчасово вилученим майном.

Метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

У судовому засіданні прокурори ОСОБА_10 та ОСОБА_4 клопотання підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обгрунтованість та наявність підстав накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Представник ТОВ «Всеукраїнська Енерго Компанія» ОСОБА_8 у судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечив, просив відмовити.

Представник ПАТ «Одеський припортовий завод» ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заперечували щодо задволення клопотання, просили відмовити.

У судовому засіданні представник ТОВ «Газенергопостач» ОСОБА_9 заперечував щодо накладення арешту на майно, просив відмовити в задоволенні клопотання.

Представник ПАТ «ТАСКОМБАНК» ОСОБА_5 у судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечував, просив відмовити.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

Згідно положенням ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Підстави для накладення арешту на майно з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч. 2 ст. 170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Аналіз вище зазначених норм закону вказує, що у разі розгляду клопотання слідчого або прокурора про арешт майна, слідчий суддя повинен перевірити доводи поданого клопотання щодо наявності підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження у відповідності до мети, яку зазначає слідчий чи прокурор у своєму клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку арешту майна з метою збереження речових доказів, арешт накладенється на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину та наявність обґрунтованої підозри, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, третіх осіб (п. 2, 3, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України). При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на слідчого та/або прокурора.

Із матеріалів провадження за клопотанням про арешт майна та прокурором у судовому засіданні не доведено, що вилучений карбамід є предметом та має доказове значення для кримінального провадження, доказів на підтвердження обставин на які посилається прокурор не надано. При цьому, підозра у даному кримінальному провадженні будь-яким особам не пред`явлена.

Окрім цього, у судовому засіданні представником ПАТ «ТАСКОМБАНК» наголошувалось на тому, що між ТОВ «Всеукраїнська Енерго Компанія» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено Генеральний договір про надання банківських гарантій № Т 20.05.2016 І 1845 від 02.03.2018, в рамках якого ТОВ «Всеукраїнська Енерго Компанія» 03.03.2018 р. була надана банківська гарнатія виконання зобов`язання № LGI-60/2018 на суму 100 000 000,00 грн. У якості забезпечення виконання боргових зобов`язань перед банком, ТОВ «Газенергопостач» були передані в заставу товари в обороті Карбамід ДСТУ 7312:2013, марка «Б», вищого гатунку, в кількості 13600 тон., виробництва ПАТ «Одеський припортовий завод», згідно договору застави на № Т 09.09.2014 І 4935 від 02.03.2018.

За наведених обставин, слідчий суддя приходить до висновку про недоведеність з боку прокурора у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки даний захід матиме негатині наслідки, як для власників майна, так і для інших осіб у кримінальному провадженні, є неспівмірним із засобами і метою яку прагне досягти орган досудового розслідування, а відтак відсутні підстави вважати, що існує правова підстава для арешту майна, тому клопотання підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

клопотання заступника начальника відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важлвих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 про арешт тимчасово вилученого майна, залишити без задоволення. Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1