Постанова

іменем України
5 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 463/3914/16-к
провадження № 51-579км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового
засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 4 липня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002217, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Боложинова Буського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені
судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вищевказаним вироком ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 296 КК до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. Питання щодо речових доказів вирішено відповідно до вимог закону.

Згідно з вироком суду 30 червня 2016 року приблизно о 19:15 ОСОБА_6 , перебуваючи в громадському місці в приміщенні Львівського комунального підприємства «№ 504» (вул. Пасічна, 64 у м. Львові), проявив явну неповагу до суспільства, скоїв злісні хуліганські дії, які відзначалися особливою зухвалістю і полягали в тому, що він вступив у словесний конфлікт із бухгалтером-економістом підприємства ОСОБА_7 з приводу, на його думку, видуманої заборгованості зі сплати комунальних платежів, ображав її в присутності інших громадян, виражався нецензурними словами та безпричинно з хуліганських спонукань ударив ОСОБА_7 рукою в обличчя, чим заподіяв легких тілесних ушкоджень.
Апеляційний суд Львівської області ухвалою від 4 липня 2017 року залишив вирок районного суду без зміни, а апеляційну скаргу засудженого без задоволення.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення і закрити кримінальне провадження. Вказує на те, що жодних ударів він потерпілій не завдавав, а тому відсутня подія кримінального правопорушення, у зв`язку з чим кримінальне провадження підлягає закриттю. Крім того, суд апеляційної інстанції не викликав та не допитав свідків, заявлених стороною захисту, та судового експерта.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги і просив залишити судові рішення щодо ОСОБА_6 без зміни.
Засуджений ОСОБА_6 підтримав свою касаційну скаргу та просив її задовольнити.

Мотиви Суду
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржувані рішення.
У поданій касаційній скарзі засуджений, зокрема, посилається на неповноту судового розгляду, а також не погоджується з установленими у вироку фактичними обставинами кримінального провадження, тоді як у силу ст. 433 КПК їх перевірки до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено.
Разом із тим, у результаті касаційного перегляду було встановлено, що висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні й безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами.
Зокрема, такого висновку місцевий суд дійшов на підставі аналізу:
- показань потерпілої ОСОБА_7 , котра пояснила суду, що за місяць до події відбувся конфлікт із сім`єю засудженого з приводу заборгованості з оплати комунальних послуг та що в присутності працівників поліції ОСОБА_6 і ОСОБА_8 написали розписку про те, що вони сплатять борг протягом місця або оспорять заборгованість у судовому порядку. 30 червня 2016 року ввечері вона дзвонила ОСОБА_6 і просила сплатити борг, проте останній почав її ображати та сказав, що зараз прийде. Через декілька хвилин засуджений забіг до неї в кабінет і в грубій формі запитав, хто йому щойно дзвонив, а коли потерпіла відповіла, що це була вона, ОСОБА_6 почав виражатися нецензурними словами, підійшов та ударив її рукою в обличчя. Потім прийшла ОСОБА_8 , і вони разом з ОСОБА_6 стали всіх ображати. У подальшому ОСОБА_7 звернулася до травмпункту та пройшла судово-медичну експертизу, яка підтвердила наявність у неї легких тілесних ушкоджень;

- показань засудженого ОСОБА_6 , котрий вину у вчиненому не визнав та пояснив, що 30 червня 2016 року до нього у квартиру зателефонував хтось із ЛКП та в грубій формі повідомив, що буде припинено постачання електроенергії, оскільки не сплачено боргу. Коли він прийшов до приміщення ЛКП, працівники підприємства накинулися на нього та стали сварити і ображати. При цьому засуджений не заперечує, що дійсно мав місце конфлікт, який спровокували працівники підприємства, проте він нікому, в тому числі й ОСОБА_7 , котра була на місці, жодних тілесних ушкоджень не завдавав;
- показань свідка ОСОБА_9 , котра пояснила, що в день події вона перебувала в робочому кабінеті, потім почула крик та звук удару по щоці, а коли вийшла, побачила ОСОБА_6 , який стояв біля столу потерпілої ОСОБА_7 , остання плакала, і на її щоці було почервоніння. При цьому ОСОБА_6 поводив себе зухвало та зірвав прийом громадян. Також на місце події прийшла ОСОБА_8 , яка вела себе зухвало і всіх ображала;

- показань свідка ОСОБА_10 , котра в суді показала, що в день вчинення злочину, коли вона виходила з кабінету, перед нею туди зайшов ОСОБА_6 із криком «Хто дзвонив?», він підійшов до столу потерпілої ОСОБА_7 та одразу кулаком ударив її в обличчя і став погрожувати розправою. Через деякий час прийшла дружина ОСОБА_6 , яка також всіх ображала;
- показань свідка ОСОБА_11 , котра в суді пояснила, що 30 червня 2016 року вона працювала в одному з потерпілою кабінеті, коли в службове приміщення зайшов ОСОБА_6 та запитав, хто дзвонив, і, дізнавшись, що це була ОСОБА_7 , підійшов та завдав потерпілій удару рукою в обличчя, від чого вона стала кричати. При цьому ОСОБА_6 поводився зухвало та всіх ображав;
- показань свідка ОСОБА_12 , котрий засвідчив, що 30 червня 2016 року він перебував у своєму кабінеті розташованому із кабінетом потерпілої. Коли почув крик, він зайшов до кабінету ОСОБА_7 , вона плакала, а на її обличчі було почервоніння, поруч стояв ОСОБА_6 , який поводив себе зухвало;

- показань свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які є працівниками поліції, котрі пояснили, що коли вони приїхали на виклик, то побачили потерпілу, вона плакала і в неї було почервоніння на щоці. Вони вивели ОСОБА_6 до коридору, останній поводив себе нестримано, всіх ображав та не реагував на зауваження. У подальшому на місце події прийшла невідома жінка, котра стала захищати ОСОБА_6 і всіх ображала. Сам ОСОБА_6 кричав, ображав присутніх нецензурними словами та погрожував звільненням із роботи. Потерпіла повідомила працівникам поліції, що ОСОБА_6 вдарив її в обличчя, а засуджений цього не заперечував;
- фактичних даних, що містяться: у висновку судово-медичної експертизи від 6 липня 2016 року, відповідно до якого потерпілій ОСОБА_7 було заподіяно легких тілесних ушкоджень та який висновок підтримала в судовому засіданні експерт ОСОБА_15 , котра, дослідивши надані потерпілою довідку й амбулаторну карту 6-ї міської поліклініки, де описано скарги останньої, виявлені під час обстеження ушкодження, а також оглянувши потерпілу, надала свій висновок; у відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , на якому зафіксовано події після вчинення злочину; у протоколі проведення слідчого експерименту від 17 серпня 2016 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_7 розповіла, як самеОСОБА_6 зайшов до кабінету та як завдав їй удару в обличчя.
Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості й достовірності, місцевий суд обґрунтовано вирішив, що ці дані в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_6 .

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК.
Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_6 , отримано в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих аргументів, які би свідчили про протилежне та про істотне порушення судом вимог ст. 94 КПК, ОСОБА_6 у касаційній скарзі не навів.

Крім того, доводи засудженого, аналогічні за змістом доводам, викладеним у його касаційній скарзі, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який належним чином розглянув їх та визнав неспроможними, а тому і відмовив у задоволенні заявлених вимог, навівши обґрунтування прийнятого рішення.
Зокрема, апеляційний суд зазначив, що зібрані у кримінальному провадженні докази, які узгоджуються між собою, повністю підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні хуліганських дій та завданні ним потерпілій ОСОБА_7 удару в обличчя, про що остання також категорично ствердила під час розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.
Враховуючи вищенаведене, доводи засудженого про те, що він не вчиняв інкримінованого злочину, а його обвинувачення побудовано на доказах, здобутих із порушенням вимог КПК, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та є безпідставними.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, фактів неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у кримінальному провадженні судом не встановлено, а тому підстави для скасування судових рішень відсутні. З огляду на викладене касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 4 липня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3