Номер провадження: 11-сс/785/1656/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

за участю слідчого: ОСОБА_8 ,

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2018 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою,-

встановив:

Оскарженою ухвалою у рамках кримінального провадження №0000699 від 28.09.2018 року було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про застосування відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краснодон Луганської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, в межах строку досудового розслідування, тобто з 03.10.2018 року по 02.12.2018 року.

Органами досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється у тому, що він 28.09.2018 року скоїв пособництво у розбої, зокрема, на своєму автомобілі Mercedes Vito 109 CDI, н.з. НОМЕР_1 , здійснив блокування транспортних засобів, які рухались по вул. Софіївська в м. Одесі, з метою усунення перешкод та надання можливості невстановленим досудовим розслідуванням особам на автомобілі Lexus RX 350, н.з. НОМЕР_2 , вільно покинути місце злочину після вчинення зазначеними особами розбійного нападу на інкасаторів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та спричинення тим самим потерпілій ОСОБА_12 , директору ТОВ «ФІНОД», матеріальної шкоди в розмірі 3 338 000 грн.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого та застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов висновку, що прокурором була доведена неможливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України, існують доведені ризики того, що підозрюваний може вдатись до спроб переховування від органів досудового розслідування, схову або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків та потерпілого, вчинення іншого кримінального правопорушення та перешкоджання іншим чином кримінальному провадженню, у зв`язку із тим, що він не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, раніше судимий та на теперішній час в даному кримінальному провадженні продовжується проведення необхідних слідчих дій.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що є перешкодою для застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчим суддею встановлено не було.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , діючий в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , не погоджуючись з постановленою слідчим суддею ухвалою, зазначив, що вважає її необґрунтованою та незаконною з підстав того, що слідчий суддя залишив поза увагою те, що жодний із ризиків, на які посилається прокурор та слідчий суддя в ухвалі, об`єктивно не існує, оскільки підозрюваний свою провину визнає, його попередня поведінка свідчить про відсутність намірів переховуватись від органів досудового розслідування, а всі докази стороною обвинувачення вже зібрані, та, окрім того, ОСОБА_9 має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, не перебуває на наркологічному чи психіатричному обліку.

Посилаючись на викладене вище, захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а у разі постановлення ухвали про тримання під вартою визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

В судовому засіданні апеляційного суду Одеської області захисник уточнив вимоги апеляційної скарги, зазначивши, що ризики, вказані в клопотанні слідчого, не доведені, підозрюваний визнає провину, досудовому розслідуванню не перешкоджає та дійсно приймав участь у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, однак безпосереднім виконавцем розбою не був, а лише виконував обов`язки водія.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді залишенню без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно вимог ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п. 84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п. 4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkevicius v. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, відповідно до вищевказаних вимог Закону та Конвенції, перевірив та належним чином встановив наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри стосовно ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зважив вагомість доказів, долучених до матеріалів кримінального провадження, оцінив заявлені у клопотанні слідчого ризики та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до §. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Так, під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали встановлено, що обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК не є предметом оскарження та зазначена підозра на даній стадії ґрунтується на отриманих органом досудового розслідування доказах, які наявні у матеріалах та долучені до клопотання.

Твердження сторони захисту про відсутність в даному кримінальному провадженні ризиків, зазначених в клопотанні слідчого, апеляційний суд вважає хибними та такими, що спростовуються матеріалами справи та характеристикою особи підозрюваного ОСОБА_9 .

Так, апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді, викладеними в мотивувальній частині ухвали (а.с. 165), щодо того, що в даному кримінальному провадженні існують доведені слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції ризики того, що підозрюваний:

- може вдатись до спроб переховування від органів досудового розслідування та суду, оскільки останній обгрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, не працевлаштований, не має постійного джерела прибутку, немає достовірних даних щодо місця його проживання та щодо наявності міцних соціальних зв`язків;

- може вдатись до знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний час досудове розслідування зазначеного кримінального провадження триває та по ньому проводяться певні слідчі дії;

- вчинити інше кримінальне правопорушення та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки ОСОБА_9 був раніше засуджений за злочини, вчинені у складі організованої злочинної групи, неодноразово перетинав кордон та проживав в Луганській області.

Захисник при цьому останню зазначену обставину, повідомлену прокурором в судовому засіданні апеляційного суду, не спростував та не заперечував проти заявлених прокурором фактів.

Водночас, апеляційний суд приймає до уваги твердження захисника про те, що підозрюваний ОСОБА_9 безпосереднім виконавцем розбою не був, однак повідомлені прокурором обставини про відсутність даних про особу підозрюваного, місце його проживання та попередню злочинну поведінку, на думку апеляційного суду, свідчать про неможливість застосування відносно нього інших, більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою для запобігання зазначеним вище ризикам.

Інших даних, які вказують на неможливість обрання підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту надано не було і апеляційним судом не встановлено.

Вирішуючи питання щодо застосування відносно підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу, апеляційний суд також приймає до уваги існуючу практику Європейського суду з прав людини, якою визначено, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Пунктом 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність обрання на даній стадії досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Посилання захисника підозрюваного на наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, а саме постійного місця проживання, сім`ї, позитивної характеристики та інших зазначених захисником даних, які на його думку свідчать про можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на підтвердження зазначеного, стороною захисту не надано жодного доказу.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 та особи самого підозрюваного, розміру заподіяної матеріальної шкоди, наявності існуючих ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинення іншого кримінального правопорушення та іншим чином перешкоджання кримінальному провадженню, апеляційний суд вважає законним та обґрунтованим висновок слідчого судді першої інстанції про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 , а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.10.2018 року, якою у рамках кримінального провадження №0000699 від 28.09.2018 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 строком до 02.12.2018 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4