АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 606/2746/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/111/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.115 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2018 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

при секретарі ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Тернопільської області 25 липня 2018 р. кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Тернопільської області та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2018 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст. 89 КК України

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 року) зараховано ОСОБА_6 в строк призначеного судом покарання термін його попереднього ув`язнення з 26 серпня 2015 року по 21 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та з 22 червня 2017 року до моменту ухвалення вироку - 26 лютого 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Також цим вироком стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 100 000 гривень відшкодування моральної шкоди.

В апеляційних скаргах та змінах до них:

- прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи фактичні обставини справи, у своїй зміненій апеляційній скарзі просить вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2018 року про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України скасувати у звязку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок мякості та постановити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_6 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років.

Зазначає, що ОСОБА_10 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив особливо тяжкий злочин у стані алкогольного спяніння, вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, чим не сприяв суду у встановленні істини по справі, що свідчить про небажання особи стати на шлях виправлення та перевиховання, а тому вважає, що для досягнення мети покарання та попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_11 нових злочинів доцільним було б призначити більш суворе покарання;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_6 в інтересах останнього просить вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2018 року скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 закрити за недоведеністю вини.

Вважає зазначений вирок незаконним і необгрунтованим, оскільки висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях і не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зокрема, зазначає, що обвинувачений ОСОБА_10 згідно його пояснень наїзду на ОСОБА_12 не вчиняв, керований ним транспортний засіб зупиняв з лівої сторони дороги по ходу його руху, а не з правої, де при огляді було виявлено речі ОСОБА_13 та кров, що могла походити від потерпілого.

В основу підтвердження вини його підзахисного судом у вироку перераховано усі докази, досліджені під час розгляду справи, при цьому поза увагою залишено, які саме фактичні дані ними встановлено.

Так, ряд доказів, зокрема, показання свідків ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ОСОБА_22 , ОСОБА_23 встановлюють сам факт смерті ОСОБА_24 , проте обставин причетності до неї обвинуваченого ОСОБА_25 не містять. Фактично, на думку захисту, цими доказами встановлено подію злочину і аж ніяк не причетність конкретної особи до неї.

Крім події кримінального правопорушення доказуванню підлягає винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотиви і мета вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, як стверджується в апеляційній скарзі, єдиним доказом вини обвинуваченого є показання свідка ОСОБА_26 . З їх змісту вбачається, що 23.08.2015 р. він разом з ОСОБА_11 на його автомобілі «Volkswaqen Transporter», виїжджаючи з с.Заздрість, близько 17-ї години, приблизно на віддалі 300 м від села, зустріли громадянина ОСОБА_24 , який випасав своїх корів і стояв на лівому узбіччі дороги по ходу руху автомобіля. Між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 виник словесний конфлікт, в процесі якого ОСОБА_10 вивернув кермо автомобіля в бік ОСОБА_12 та вчинив наїзд на нього. Ця подія відбулася з лівої сторони дороги приблизно у цьому місці, де надалі було виявлено тіло потерпілого.

Із салону автомобіля ніхто не виходив, тіла з цього місця, де відбувся наїзд, не переносили.

На момент наїзду потерпілий знаходився перед транспортним засобом, біля лівої фари та був повернутий обличчям до нього.

Даний свідок при проведенні слідчого експерименту під час досудового слідства показав все це на місцевості, при цьому вказав, що наїзд відбувся наближено до лівого узбіччя дороги, в місці, де в подальшому було виявлено тіло потерпілого.

Проте, на думку захисника, такі показання не узгоджуються з іншими доказами, а окремим суттєво суперечать, в тому числі протоколу огляду місця події, проведеного 24.08.2015 р. слідчим СВ Теребовлянського РВ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_23 та схеми до нього, а також висновку судово-медичної транспортної трасологічної експертизи, згідно яких кінцеве розташування тіла потерпілого не може свідчити про місце наїзду автомобілем на останнього саме там.

Наїзд на потерпілого ОСОБА_24 відбувся наближено в місці розташування зафіксованої ділянки плям бурого кольору,тобто з правої сторони автомобільної дороги в напрямку із с. Заздрість в с. Бенева, а не на лівій її частині, як на це вказує очевидець події ОСОБА_26 , і не на відстані 53,7 - 54.9 м до місця наїзду, де було виявлено.

При виразних морфологічних проявах внутрішньочерепних травматичних ушкоджень ОСОБА_24 особа зазвичай відразу втрачає свідомість і не спроможна виконувати будь - які активні дії, у тому числі пересуватись, тобто потерпілий не міг самостійно пересунутися від місця наїзду до місця знаходження його тіла. Це могло відбутися тільки за допомогою сторонніх осіб, а у місці, де було виявлено тіло, наїзд експерт виключає.

Отже, показання свідка ОСОБА_27 щодо місця наїзду не узгоджуються з протоколом огляду місця події, висновками експертів, а тому не можуть вважатися, як зазначено у апеляційній скарзі, як беззаперечний доказ, оскільки не перебувають у взаємозв`язку з іншими доказами і потребують критичної оцінки. Підтверджується цей висновок показаннями свідка ОСОБА_28 , який суду пояснив, що 23.08.2015 р. приблизно о 17 год. 30 хв. він перебував на своєму городі, приблизно за 200 метрів від місця, де було в подальшому виявлено тіло ОСОБА_12 , і бачив, як ОСОБА_10 зупинив керований ним автомобіль «Volkswaqen Transporter» з лівої сторони дороги біля корів ОСОБА_12 . На цьому місці постояв приблизно 3 хвилини та поїхав в напрямку села Бенева.

Потерпілого ОСОБА_12 він не бачив, сварки між ним та ОСОБА_11 не чув, не бачив, щоб потерпілий виходив на проїзну частину дороги.

Коли виїздив з городу на велосипеді, будь - яких речей чи тіла потерпілого на проїзній частині дороги також не бачив.

З мікроавтобуса «Volkswaqen Transporter» ніхто не виходив, він для нього проглядався з лівої сторони, з боку водія.

Таким чином, якщо свідчення ОСОБА_26 приймати як об`єктивні та правдиві, то свідок ОСОБА_28 з місця, де він знаходився, на думку адвоката, повинен був бачити та чути, як потерпілий конфліктував з обвинуваченим, оскільки він чітко проглядав ліву частину мікроавтобуса «Volkswaqen Transporter». Саме зі слів ОСОБА_26 випливає, що потерпілий на початковій стадії конфлікту знаходився на траві з лівої сторони транспортного засобу та проїзної частини дороги і в подальшому вийшов наперед мікроавтобуса по ходу його руху, проте таких подій даний свідок не підтверджує;

- свідка ОСОБА_15 , яка суду пояснила, що в день, коли загинув ОСОБА_12 , бачила ОСОБА_25 , який на своєму мікроавтобусі під`їхав до магазину. Крім нього, в салоні перебував ОСОБА_26 , який був дуже п`яний, це було приблизно після 16-ї години.

Не надав суд значення тому факту, зазначається в апеляції, що перший допит свідка ОСОБА_26 на досудовому слідстві був проведений з порушенням ч.1 ст. 224 КПK України публічно, в присутності інших свідків, що породжує сумнів в об`єктивності його показань надалі.

Судово - медичний експерт ОСОБА_29 суду пояснив, що травми, отримані потерпілим ОСОБА_30 при наїзді на нього транспортним засобом, супроводжувалися значною кровотечею.

Згідно протоколу огляду місця події на віддалі 19,1 м від умовної базової лінії в напрямку с.Бенева та 2,2м від правого узбіччя дороги виявлено пляму бурого кольору, а аналогічну - на правому узбіччі.

Оскільки оглядом не встановлено у інших місцях будь - яких слідів, залишених транспортним засобом, слідів біологічного походження, об`єктів, що відокремилися в момент удару від пішохода, наведені доводи про місце наїзду, як стверджує захисник, з урахуванням зазначених доказів, є беззаперечними.

Не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і показання свідка ОСОБА_26 щодо місця наїзду на потерпілого з лівої сторони автомобільної дороги в напрямку с.Бенева.

Проте, суд при ухвалені вироку не надав значення суттєвим розбіжностям показань свідка ОСОБА_26 поряд з іншими доказами і безпідставно послався на них як на докази вини ОСОБА_31 .

В основу доведеності вини обвинуваченого суд, крім показань свідка ОСОБА_26 , поклав письмові докази, а саме: протокол огляду місця події, протокол слідчого експерименту, проведеного з ОСОБА_26 , висновок комісійної експертизи № 173, висновок комплексної судової медичної транспортно - трасологічної експертизи, тобто на докази, які по своїй суті є взаємно суперечливими і відповідно обґрунтування певної події одним доказом, на думку апелянта, виключають її обгрунтування іншим.

За таких обставин суд у мотивувальній частині вироку повинен був обгрунтувати взаємозв`язок цих взаємно суперечливих по суті між собою доказів, проте цього не зробив.

Викладені доводи вказують на упередженість та необ`єктивність суду при з`ясуванні обставин справи та перевірки їх доказами.

Під час судового розгляду не встановлено осіб, які перемістили тіло потерпілого ОСОБА_12 з місця наїзду до місця його знаходження, встановленого оглядом, а це відстань, яка складає 53.7 - 54.9 м, і самостійно подолати він її не міг.

Жодних даних про ге, що ОСОБА_10 самостійно чи за допомогою інших осіб здійснював переміщення тіла потерпілого з місця наїзду до місця його знаходження, встановлено не було.

Суд, посилаючись у вироку на протокол огляду місця події як на доказ вини ОСОБА_25 , зазначає, що із протоколу вбачається, що слідова інформація значно спотворена і частково не відповідає обставинам, що мали місце. При тому не вказує, у чому полягає таке спотворення і чому саме не відповідає обставинам, що мали місце, не посилаючись на джерела доказів, з яких отримано такі дані. Такі висновки суду ґрунтуються виключно на припущеннях, оскільки відповідно до ч.2 ст. 84 KПK України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів, а в ході судового розгляду такі докази не подавалися і судом не досліджувалися.

В підтвердження непричетності ОСОБА_6 до наїзду на потерпілого є протокол огляду транспортного засобу автомобіля «Volkswaqen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_1 . від 25 серпня 2015 року (а саме він, згідно висунутого обвинувачення ОСОБА_32 , виступає як знаряддя вчинення злочину), в якому зафіксовано наступне: «Жодних слідів, потертостей, нашарувань, чи об`єктів, які б вказували на причетність автомобіля до дорожньо - транспортної пригоди, не виявлено.».

Проте, судом цей факт витлумачено в сторону обвинувачення і у вироку зазначається, що автомобіль, який перебував за місцем проживання свідків ОСОБА_33 та ОСОБА_34 , піддавався чищенню та миттю. При цьому суд не послався на жодне джерело доказу щодо даної обставини.

Наведені факти свідчать, що суд такі висновки обґрунтував припущенням, що істотно суперечить ст.62 Конституції України, ст.ст. 7, 17 КПК України, та рекомендаціям, викладеним у п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного суду України з питань судового розгляд кримінальних справ і постановления вироку», відповідно до яких судам звернуто увагу на те, що згідно з вимогами ст.323 KПK (1960 р.) в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні.

На користь обвинувачення судом витлумачено показання свідка ОСОБА_35 про те, що він 23 серпня 2015 року біля свою будинку бачив бус ОСОБА_31 .

Свідок ОСОБА_36 пояснив, що в день загибелі ОСОБА_12 на місці, де в подальшому було виявлено його тіло, приблизно в проміжку між 20 і 21 годинами він чув сварку і як когось витягували з автомобіля. Бачив білий мікроавтобус.

На місці події ОСОБА_25 не бачив тa його голосу під час сварки не чув. Знаходилося там на узбіччі 3-4 особи. Змісту їх розмови не пам`ятає.

Транспортний засіб був повернутий задньою частиною до с.Заздрість. Скільки тривала розмова і чим закінчилася ця подія, йому невідомо.

Свідок ОСОБА_37 підтвердила показания ОСОБА_38 і пояснила, що чула сварку, крики, стукіт дверей автомобіля. Події відбувалися приблизно на відстані 100 м від села в бік поля. В цей час на вулиці вже смеркалося, самих обставин події не бачила, а тільки чула. Бачила задні ліхтарі транспортного засобу. Жодних свідчень про перебування в цей час і у цьому місці ОСОБА_25 не надала, як стверджує у скарзі захисник.

Незважаючи на те, що показання даних свідків жодним чином не вказують на причетність обвинуваченого до смерті ОСОБА_12 та до події, очевидцями якої вони були, судом їх витлумачено як доказ вини ОСОБА_31 .

На підставі викладених фактів, як зазначає захист, можна лише зробити висновок про те, що з`ясовані обставини справи, які підтверджені належними і допустимими доказами, поданими сторонами, свідчать як раз про невинуватість ОСОБА_6 .

Так, той факт, що ОСОБА_10 зупиняв керований ним автомобіль «Volkswaqen Transporter» реєстраційний помер НОМЕР_2 на лівому узбіччі дороги по ходу руху із с.Заздрість в с.Бенева Теребовлянського району, підтверджується показаннями обвинуваченого ОСОБА_25 , свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_28 .

Наїзд на потерпілого ОСОБА_12 відбувся наближено в місці розташування зафіксованої ділянки плям бурого кольору, резинового чоловічого чобота та ручної кладі (парасолі), - на правій стороні автомобільної дороги в напрямку с.Бенева, приблизно на відстані 53,7 -54,9 м від місця, де надалі було виявлено тіло потерпілого, що підтверджується: висновком комплексної судово - медичної транспортно - трасологічної експертизи, комісійної судово - медичної експертизи, оглядом речових доказів, допитом експерта, протоколом огляду місця події та схеми до нього.

Будь - яких доказів про зупинку саме в цьому місці автомобіля «Volkswaqen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_2 , керованого ОСОБА_11 , суду не подано і їх немає.

Тіло потерпілого після наїзду переміщалося сторонніми особами з місця, де він відбувся, до місця його знаходження на час огляду, що підтверджується: протоколом огляду місця події та схемою до нього, висновком комплексної судово - медичної транспортно - трасологічної експертизи.

При огляді автомобіля «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_3 будь - яких зовнішніх пошкоджень, слідів, потертостей, нашарувань, які б вказували на причетність автомобіля до ДТП, не виявлено, що підтверджується протоколами огляду від 25.08.2015, 03.09.2015 р.р.

Таким чином, жоден із наведених доказів, як зазначено в скарзі, не підтверджує вини ОСОБА_25 у інкримінованому йому злочині, а у своїй сукупності та взаємозв`язку навпаки її спростовують.

Поряд з тим як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового розгляду залишилися нез`ясованими ряд обставин, які, на думку сторони захисту, мають істотне значення для справи.

В період з 20-ї до 21-ї години на місці, де в подальшому виявлено тіло потерпілого, відбувався конфлікт між невстановленими особами і саме він міг бути пов`язаний із загибеллю ОСОБА_24 , оскільки як доведений факт встановлено, що тіло потерпілого із місця наїзду до місця його знаходження на час огляду було переміщено. Сам потерпілий в силу отриманих травм подолати таку відстань не міг.

Про перебування на місці даного конфлікту саме в цей час обвинуваченого ОСОБА_25 жодних доказів не здобуто, а, навпаки, з показань свідка ОСОБА_39 вбачається, що його він там не бачив та його голосу не чув.

В цей час Драбик перебував в с. Соснів (показання свідків ОСОБА_34 , ОСОБА_33 ).

Наведені доводи свідчать, на думку захисту, про необ`єктивність та упередженість суду при ухвалені даного вироку.

Підтвердженням такого висновку є в тому числі і те, що суд, не пославшись на жодну норму матеріального права, автомобіль марки «Volkswagen Transporter» білого кольору реєстраційний номер НОМЕР_4 вирішив звернути в рахунок погашення моральної шкоди потерпілому. При цьому поза увагою суду залишився той факт, що вказаний транспортний засіб належав покійному батькові обвинуваченого - ОСОБА_40 і ніколи у власності обвинуваченого не перебував і не перебуває.

Крім того, слід зазначити, що поза увагою суду залишилися істотні порушення вимог KПK України, допущені під час досудового слідства, які тягнуть за собою визнання недопустимим доказів, поданих стороною обвинувачення.

Так, з 15 вересня 2015 року досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснював старший слідчий в особливо важливих справах СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_41 .

Проте, при дорученні проведення досудового розслідування даному слідчому не дотримано вимог ч.2 ст.39 КПК України, оскільки заступником начальника СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_42 25 серпня 2015 року винесено постанову про призначення групи слідчих для розслідування даного кримінального провадження, до складу якої ОСОБА_43 включений не був.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.39 КПК України керівник слідчого підрозділу уповноважений вмотивованою постановою відсторонити слідчого від проведення досудового розслідування та призначити іншого.

Такої постанови керівником органу досудового розслідування прийнято не було, а відтак ОСОБА_43 не отримав повноважень як слідчий у даному кримінальному провадженні і всі слідчі дії, проведені ним, є незаконними.

Не дотримано вимог ст.37 КПК України щодо здійснення повноважень прокурора у даному кримінальному провадженні.

Зокрема, 25 серпня 2015 року в.о. прокурора Теребовлянського району ОСОБА_44 винесено постанову про призначення групи прокурорів у даному провадженні ОСОБА_45 та ОСОБА_46 .

Надалі 14 вересня 2015 року тодішнім заступником прокурора Тернопільської області ОСОБА_47 призначено групу прокурорів з числа прокурорів відділу прокуратури області ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , тобто призначено групу прокурорів без достатніх підстав, визначених у ч.п.2.3 ст.37 КПК України.

Таке рішення є незаконним, що тягне за собою незаконність дій вчинених цими прокурорами у кримінальному провадженні.

За таких обставин захист стверджує, що вина ОСОБА_6 у інкримінованому йому злочині не доведена належними і допустимими доказами, а грунтується на припущеннях.

Так, згідно вироку суду 23 серпня 2015 року близько 17 години ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керував технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_2 , і рухався автодорогою, яка пролягає через с. Заздрість Теребовлянського району у напрямку с. Бенева Теребовлянського району разом зі своїм товаришем ОСОБА_26 Рухаючись у вказаному напрямку, на віддалі близько 500 м від села Заздрість ОСОБА_6 зупинив керований автомобіль частково на правому узбіччі, оскільки побачив свого знайомого ОСОБА_12 , з яким одразу вступив у словесний конфлікт, який тривав кілька хвилин. Після завершення конфлікту водій ОСОБА_6 повернувся за кермо автомобіля, де у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне позбавлення життя ОСОБА_12 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті іншій людині, ОСОБА_6 почав рух автомобілем марки «Volksvagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та умисно здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_12 передньою частиною керованого транспортного засобу з подальшим переїздом через його тіло колесами автомобіля.

Внаслідок наїзду автомобілем з подальшим переїздом через тіло потерпілого ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження механічного походження у вигляді: осаднень ділянок шкіри по правій боковій поверхні грудей, на стегнах та гомілках, правому плечі у виді поверхневого відшарування епідермісу; саден на обох щоках розмірами 4x2 см та 8x4,2 см; три смугоподібні садна, паралельні між собою, на животі, що поширювались уверх на праву половину грудей, розмірами 18x0,5 см до 22x1,0 см; чотири садна на передній поверхні верхньої третини правої гомілки та внутрішній поверхні лівого колінного суглоба і гомілки у верхній її третині рами від 2x1 см до 10x9 см (які розташовані на відстані 26, 34, 46 і 48 см від підошовних поверхонь стоп); - двох синців (підшкірні крововиливи або кревняки) на верхній повіці лівого ока розмірами 5x1,5 см з крововиливом у білкову оболонку цього ока розмірами 2,5x1,5 см та на правій передній поверхні середньої третини грудей розмірами 6x5 см; двох ран: наскрізну на верхній губі вертикального спрямування довжиною 2,4 см та на задньо-внутрішній поверхні лівого гомілково-стопного суглоба довжиною 7 см горизонтального розташування з відшаруванням нижнього краю до підошовної поверхні п`яти і з розміченням підлягаючих м`яких тканин; неповного перелому груднини; закритих численних двосторонніх переломів ребер по бокових поверхнях грудей (2-8 правих ребер місцевого походження, 4-8 лівих ребер віддаленого походження), що супроводжувались розривом верхньої долі правої легені (кінцем 4-зламаного ребра) та внутрішньогрудним крововиливом - 300 мл. рідкої крові; лінійно-звивистих переломів кісток склепіння та основи черепа (від лямбдовидного шва ззаду до луски лобної кістки спереду з розгалуженням тріщин на верхні стінки обох очних орбіт, які супроводжувались внутрішньочерепними (підоболонковими і внутрішньомозковими) крововиливами. Саме ці ушкодження стали причиною смерті ОСОБА_24 і знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з її настанням.

Заслухавши суддю доповідача, міркування прокурора, який підтримав свою змінену апеляційну скаргу і просить скасувати вирок місцевого суду в звязку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через мякість, постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим за ч.1 ст.115 КК України з призначенням покарання у виді 14 років позбавлення волі; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_52 , які підтримали апеляційну скаргу адвоката з наведених у ній мотивів і просять скасувати вирок суду за недоведеністю із закриттям провадження у справі, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що змінена апеляційна скарга прокурора та апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_52 підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а вирок - ухваленим компетентним судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням вимог відносно кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені зазначеними в ньому доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом згідно визначених ст.94 цього Кодексу правил, відповідно до якої слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, з вирішенням питань, зазначених у ст. 368 КПК України, а також з правильною кваліфікацією діяння обвинуваченого у вчиненні відповідного кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, статей 17, 86 КПК обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Обвинувальний вирок повинен бути постановленим на достовірних доказах, коли по справі досліджені всі версії, що виникли, а наявні протиріччя встановлені та усунені.

Проте, суд першої інстанції, засудивши ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України, вказаних вимог закону не дотримався.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, докази у ньому досліджені неповно, а деякі обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, залишились неперевіреними та не отримали належної оцінки.

Зокрема, в обгрунтування висновків про винуватість ОСОБА_6 у оголошеній йому підозрі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, місцевий суд послався на показання очевидця події ОСОБА_26 та свідків ОСОБА_35 , ОСОБА_15 , ОСОБА_28 , ОСОБА_53 .

Так, свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні місцевого суду пояснив, що 23 серпня 2015 р., в неділю, він разом з ОСОБА_6 на його транспортному засобі - білому бусі поїхали в с.Заздрість запрошувати гостей на весілля останнього. Обоє перебували в стані алкогольного спяніння. При цьому ОСОБА_6 поводив себе агресивно. Тим не менш, з села Заздрість після 17.00 год вони ще виїхали в с.Соснів з цією ж метою. По дорозі зустріли потерпілого ОСОБА_12 , який випасав худобу з лівого боку дороги на обочині. ОСОБА_6 , зупинившись біля нього, вступив з останнім в конфлікт, а коли потерпілий відійшов від автомобіля на відстань 0.5 -1 м., вчинив наїзд на ОСОБА_12 , і, переїхавши його, поїхав прямо. Наїзд відбувся на лівій стороні дороги. З автомобіля вони не виходили і тіла останнього не переносили.

Про те, що наїзд відбувся на лівій стороні дороги, свідок підтвердив і при проведенні слідчого експерименту від 27 серпня 2015 р. за участі свого захисника ОСОБА_54 .

Разом з тим, як вбачається з протоколу огляду місця події від 24 серпня 2015 р., хоча труп потерпілого ОСОБА_12 і був виявлений з лівої сторони дороги у кюветі, - плями бурого кольору розташовані з правої сторони узбіччя в напрямку з с. Заздрість до с. Бенева Теребовлянського району. При цьому мав місце слід волочіння на грунті в сторону поля.

З п.9 висновку комісійної судово-медичної експертизи № 173 від 14 грудня 2015 р. вбачається, що травма голови у ОСОБА_12 супроводжувалась стисненням у бокових напрямках черепа і просторими внутрішньочерепними крововиливами, при яких особа зазвичай відразу втрачає свідомість і неспроможна виконувати будь-які активні дії, у тому числі пересуватись, самостійно встати, говорити, кричати тощо, що свідчить про наїзд на потерпілого саме з правої сторони дороги.

Враховуючи показання свідка ОСОБА_26 про те, що наїзд на потерпілого відбувся на лівій стороні обочини, про що він неодноразово наголошував як в судовому засіданні, так і при проведенні слідчого експерименту; той факт, що плями бурого кольору, подібні на кров, були зафіксовані при огляді місця події 24 серпня 2018 р. з правої сторони обочини; твердження свідка та обвинуваченого, що з автомобіля ніхто не виходив, відповідно, труп, який був виявлений також з лівої сторони дороги, не переносився, висновок вищезазначеної експертизи № 173 від 14 грудня 2015 р.- незясованим залишився ряд обставин, яким місцевий суд не дав належної оцінки та не усунув виявлені протиріччя.

На користь зазначеного висновку свідчить, на думку колегії суддів, і та обставина, що при огляді автомобіля «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_2 25 серпня 2018 р. з участю спеціалістів НДЕКЦ жодних слідів, потертостей, нашарувань чи обєктів, які б вказували на причетність автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди, не виявлено. Аналогічний висновок міститься і в протоколі огляду автомобіля від 09 вересня 2018 р.

Тим не менш, місцевий суд, враховуючи наведене, стверджує, що транспортний засіб піддавався чищенню та миттю, тому під час його огляду не було виявлено жодного доказу причетності даного транспортного засобу до спричинення смерті потерпілого ОСОБА_12
При цьому факт чищення та миття ні досудовим слідством, ні судом встановлений не був, що свідчить про надуманість зазначеного висновку суду, який не грунтується на матеріалах кримінального провадження, а є лише припущенням.

Аналогічної думки щодо обгрунтування винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні вбивства на сумнівних доказах колегія суддів дотримується з огляду на наведені у вироку суду показання деяких свідків.

Так, як зазначено у вироку, свідок ОСОБА_28 суду пояснив, що 23 серпня 2015 року біля 18 години був на городі, який знаходиться на околиці села Заздрість, перевертав сіно. Бачив бус ОСОБА_25 , що зупинився біля ОСОБА_55 , який пас корови на обочині, хвилини на три, потім різко рванув з місця, піднявши клуб диму. Нічого більше не бачив і не чув, оскільки перебував на відстані 100-150 метрів.

В той же час при прослуховуванні технічного запису судового процесу було встановлено, що свідок бачив бус ОСОБА_6 о 18.00 -18.30 год і зупинився він з лівої сторони дороги, що є суттєвим доповненням, оскільки саме про вчинення наїзду на потерпілого з лівої сторони узбіччя зазначав свідок ОСОБА_26 , а не справа, як зазначено у вироку.

Це ж стосується неточного викладення у вироку суду показань свідка ОСОБА_56 . Так, у вироку суду зазначено, що останній 23 серпня 2015 р. о 20-21 год. в кінці села бачив бус ОСОБА_6 , біля якого знаходились якісь люди, які сварились, в той час як при прослуховуванні технічного запису судового процесу було встановлено, що свідок вказав, що бачив білого буса, без будь-яких уточнень, кому саме він належить.

При цьому у вироку не вказано, які саме обставини кримінального провадження підтверджує даний доказ, не дано йому і відповідної оцінки з точки зору взаємозвязку з іншими здобутими у справі доказами.

По суті місцевий суд лише констатує факт перебування буса, який нібито належить ОСОБА_6 , в певний час в певному місці. Це ж стосується показань свідка ОСОБА_57 , які є аналогічними поясненням ОСОБА_56 .

Звертає на себе увагу і той факт, що показання деяких свідків, наведені судом на обгрунтування винуватості обвинуваченого, є показаннями з чужих слів. Так, свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснили, що причиною смерті потерпілого став наїзд на нього власним автомобілем ОСОБА_6 , про що вони взнали від ОСОБА_26 .

В судовому засіданні місцевого суду не вирішувалось питання про визнання цих доказів допустимими, при тому, що інші докази, здобуті у даному кримінальному провадженні, викликають обгрунтований сумнів з наведених вище мотивів.

Решта наведених показань свідків ОСОБА_58 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_59 , покладених в основу обвинувального вироку на обвинувачення ОСОБА_6 , є такими відомостями, які констатують окремі епізоди події і мають лише дотичне відношення до кримінального провадження, при цьому принципового доказового навантаження за відсутності більш вагомих доказів події, на думку колегії, не несуть. Як вже зазначалось вище, з достовірністю не встановлено і час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 . Так, у вироку зазначено, що подія відбулась 23 серпня 2015 р. біля 17 год, в той час як свідок ОСОБА_28 суду ствердив, що бачив бус ОСОБА_6 о 18.00- 18.30 год., свідок ОСОБА_26 - що виїхали з села Заздрість до с. Соснів після 17 год., після чого зустріли ОСОБА_12 .

Відповідно до правового висновку ВС/ККС Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту (ВС/ККС № 688/788/15-к від 04.07.2018).

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, що передбачають:

«2.Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом…

4.Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для того, щоб за наявності таких обставин визнати, що вбивство спричинено діями саме цього обвинуваченого, обвинувачення мало спростувати доводи захисту щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Однак суд, порушуючи вимоги частин другої та четвертої статті 17 КПК, надав перевагу версії обвинувачення.

Враховуючи, що суд не звернув уваги на суперечності при оцінці доказів і не усунув їх, колегія суддів приходить до висновку, що це є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, в звязку з чим судове рішення підлягає до скасування з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

Під час нового судового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, проаналізувати зібрані у справі докази в їх сукупності, дати їм належну оцінку, і, в залежності від встановленого, прийняти по справі законне і обґрунтоване рішення, мотивувавши його належним чином.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404,405,407,409,412,415 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Тернопільської обл.

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Тернопільської області та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2018 року задовольнити частково.

Вирок Чортківського районного суду Тернопільської обл. від 26 лютого 2018 р.. про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК КК України - скасувати в звязку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд в той самий суд в іншому складі суду.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2