АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 632/3171/14-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/809/18 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Розбещення неповнолітніх
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

законних представників

неповнолітньої потерпілої - ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

його захисника адвоката - ОСОБА_10 ,

розглянувши в закритому судовому засіданні в місті Харкові матеріали кримінального провадження №632/3171/14-к за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.2 ст.156 КК України
за апеляційною скаргою прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_11 на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 18 жовтня 2017 року,

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 18 жовтня 2017 року
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно технічною освітою, не працює, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого: 10 січня 1996 року за ст. 94 КК України (ред. 1960 року) на тринадцять років позбавлення волі, звільненого 16 вересня 2008 року за відбуттям строку покарання; 25 жовтня 2012 року за ст. 128 КК України на один рік обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік,
визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК України і виправдано через недоведеність вчинення ним кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується. Вирішено долю речових доказів.
З цим вироком не погодився прокурор, який подав апеляційну скаргу. Просить: повторно дослідити обставини, встановлені під час розслідування кримінального провадження, що досліджені судом першої інстанції з порушенням та неповністю, при цьому допитати малолітню потерпілу ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , дослідити письмові докази зібрані під час досудового розслідування та долучені до матеріалів кримінального провадження під час судового розгляду та речові докази, які містяться в матеріалах справи; вирок від 18.10.2017 року скасувати в зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи; ухвалити свій вирок, яким обвинуваченого ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК України та призначити покарання в виді 6 років позбавлення волі без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю.
Вислухавши доповідь судді, думки прокурора, обвинуваченого, його захисника, законних представників неповнолітньої потерпілої, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:
Згідно вироку Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 18.10.2017 року під час судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.152 КК України зґвалтуванні малолітньої ОСОБА_12 з погрозою фізичного насильства, прокурор ОСОБА_11 , змінив обвинувачення щодо ОСОБА_9 , виклавши його формулювання в обвинувальному акті. ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що він, будучи раніше судимим за вчинення особливо тяжкого злочину, знову скоїв тяжкий злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, передбачений ч. 2 ст. 156 КК України вчинив розпусні дії щодо малолітньої особи, за наступних обставин:
Так, протягом серпня початку вересня 2014 року ОСОБА_9 , його співмешканка ОСОБА_13 і неповнолітня донька останньої ОСОБА_12 , 2005 року народження, проживали у квартирі АДРЕСА_2 .
Перебуваючи разом у квартирі з малолітньою дитиною, у період часу з серпня до початку вересня 2014 року, у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на задоволення власної статевої пристрасті, який виразився у непристойних дотиках руками до статевих органів ОСОБА_12 та неодноразовому демонструванні свого статевого органу дівчинці.
У вказаний період часу ОСОБА_9 , знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , маючи умисел, направлений на вчинення розпусних дій, спрямованих на задоволення власної статевої пристрасті, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, скориставшись нагодою, що його співмешканка ОСОБА_13 знаходилась у стані алкогольного сп`яніння та спала, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, у нічний час підійшов до ліжка малолітньої ОСОБА_12 , яка спала, та приліг до неї, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_12 є неповнолітньою та скориставшись безпорадним станом потерпілої, з огляду на її вік, вчинив розпусні дії сексуального характеру, які виразилися у непристойних дотиках руками до статевих органів малолітньої, посягаючи таким чином на нормальний моральний розвиток дитини і негативно впливаючи на її психіку.
Крім того, у згаданому обвинувальному акті, прокурор зазначив, що під час судового розгляду встановлено, що у вказаний період обвинувачений неодноразово ходив у наведеному житлі голим, тим самим демонструючи свої статеві органи малолітній ОСОБА_12 . Своїми діями обвинувачений поставив під загрозу нормальний психологічний та соціальний розвиток малолітньої потерпілої.
У судовому засіданні ОСОБА_9 винним себе у висунутому йому обвинуваченні - скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України вчиненні розпусних дій щодо малолітньої особи, не визнав, заявивши, що будь-яких протиправних дій щодо малолітньої ОСОБА_12 він не вчиняв. При цьому обвинувачений показав, що з матір`ю ОСОБА_12 - ОСОБА_13 він познайомився взимку 2011 року. З того часу і до його затримання вони проживали спільно, час від часу мешкали, як у АДРЕСА_1 у його батьків, так і у АДРЕСА_3 . ОСОБА_12 з 2011 року мешкала разом із ними в селі Грушине, поки не пішла до школи. З того часу постійно мешкала у м. Первомайський, разом із своєю бабою ОСОБА_14 . ОСОБА_13 час від часу, на один два дні, забирала ОСОБА_12 до них. З червня до кінця серпня, а також у перших числах вересня 2014 року, малолітня потерпіла мешкала з ОСОБА_14 , при цьому до кінця серпня перебувала на дачі у селі Олексіївка. Протягом літа 2014 року він і ОСОБА_13 часто вживали алкогольні напої. Під час проживання у зазначеній квартирі він - обвинувачений, і ОСОБА_13 розміщувалися в одній із трьох кімнат, де було два спільних місця дивани, що стояли один біля одного. Коли до них приходила ОСОБА_12 , вона також перебувала разом із ними в цій же кімнаті, де вони і ночували. Він із ОСОБА_13 займали одне спальне місце, а дитина спала окремо. Напочатку серпня він пошкодив руку, у зв`язку із чим спав окремо на іншому дивані. ОСОБА_12 в цей час у них не було. Другу кімнату займав батько ОСОБА_13 ОСОБА_16 , якій постійно проживав у згаданій квартирі. Третя кімната не використовувалася, оскільки була захаращена. Наприкінці серпня 2014 року ОСОБА_14 залишила у них ОСОБА_12 , оскільки мала намір поїхати до міста Харкова. Він проти цього заперечував, так як під час даного візиту матері дитини вдома не було, а він не хотів залишатися із нею наодинці і погодився лише тоді, коли повернулася ОСОБА_13 31 серпня 2014 року дитина знаходилися за місцем їх мешкання у місті Первомайський, 01 вересня того ж року від них пішла до школи. 01 вересня 2014 року він та ОСОБА_13 допізна перебували в гостях у ОСОБА_17 . З ними була і ОСОБА_12 , яка після того, як тільки вони почали вживати алкогольні напої, втекла до ОСОБА_14 , де і залишилась. Більше малолітню потерпілу він не бачив. 02 вересня 2014 року він перебував у батьків в селі Грушине, ввечері повернувся у місто Первомайський, після чого пішов до ОСОБА_17 , де вони вживали алкогольні напої, і у якого знаходився до ранку 03 вересня. З ними була і ОСОБА_13 . Вдень 03 вересня того ж року він і ОСОБА_13 відправилися у с. Грушине. 04 вересня 2014 року, у першій половині дня, до нього приїхали два співробітники міліції ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , які його забрали та доставили до Первомайського РВ, де після побиття та знущань протягом тривалого часу, примушували зізнатися в тому, що він нібито неодноразово ґвалтував малолітню ОСОБА_12 , і підписати відповідні документи. Жодного разу із малолітньою потерпілою наодинці він не залишався, її не ґвалтував, голим перед нею не ходив і статевий орган їй не демонстрував. У нього з ОСОБА_12 склалися добрі стосунки, однак коли вона не слухалася, він, вживаючи заходи виховання, сварив її та ставив у кут.
В підґрунтя вироку суд першої інстанції поклав зазначені показання обвинуваченого, а також те, що на підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, сторона обвинувачення послалася на ті ж докази, які були подані нею суду в обґрунтування винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, а саме: показання малолітньої потерпілої ОСОБА_12 , показання свідків: ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 ; протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, довідку лікаря ОСОБА_21 , висновки судово медичних експертиз №№ 163-ПР/14, 165-ПР/14, 223 ПР/14, протоколи огляду місця події від 05 вересня 2014 року, протоколи отримання зразків для експертиз, висновки судово імунологічних експертиз №№ 3381-И/14 3387-И/14, 3427-И/14, висновки судово цитологічних експертиз №№ 1071-Ц/2014 1074-Ц/2014, висновок судово-психіатричної експертизи, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, а інших доказів, після зміни обвинувачення, суду представлено не було.
Так, малолітня потерпіла ОСОБА_12 під час її допиту 10 грудня 2015 року показала суду, що вона мешкала з матір`ю, ОСОБА_9 та дідом ОСОБА_16 у квартирі АДРЕСА_2 . Вона негативно ставилася до обвинуваченого, оскільки останній сварив її, коли вона втікала з дому до баби, та пиячив із матір`ю. При цьому, зі змісту показань малолітньої потерпілої вбачається, що вона бачила статевий акт, який відбувся вночі між ОСОБА_13 і ОСОБА_9 , у той час, коли вона ночувала із ними в одній кімнаті згаданої вище квартири. Показуючи про те, що обвинувачений до неї чіплявся, описуючи зміст дій ОСОБА_9 , малолітня потерпіла посилалася на статевий акт, який вона спостерігала раніше, зазначивши, що обвинувачений лягав до неї у ліжко і «робив те, що і з мамою», погрожуючи вбивством, якщо вона комусь про це розповість. Крім того ОСОБА_12 показала, що обвинувачений за цих же обставин торкався її руками, однак конкретно до яких частин тіла показати не змогла. Про наведені вище дії ОСОБА_9 вона розповіла матері, яка їй не повірила, а також бабі, сусідці останньої та вчительці. Із показань малолітньої потерпілої ОСОБА_12 , які були дані останньою у судовому засіданні 13 липня 2017 року, вбачається, що у серпні вересні 2014 року вона мешкала разом із матір`ю ОСОБА_13 і ОСОБА_9 , як у селі Грушине, так і у м. Первомайський. У зазначений період, під час проживання у селі Грушине, в одну з ночей, коли вона, мати та ОСОБА_9 лежали разом на одному спальному місці, при чому мати посередині, обвинувачений «чіплявся» до неї перелізши через матір, вступив із нею, ОСОБА_12 , у статевий зв`язок неприродним способом (per anum), при цьому малолітня потерпіла показала, що вона відчувала сильний біль та наполягала, що це було тільки один раз. Про це вона розповідала матері, однак та їй не повірила, і бабі ОСОБА_14 . Також ОСОБА_12 показала, що під час проживання у місті Первомайський, коли вона, мати та ОСОБА_9 спали в одній кімнаті на різних ліжках, обвинувачений приліг до неї, розбудив та «чіплявся» - торкався її руками, однак на неодноразові запитання суду, до яких частин тіла потерпіла відповісти не змогла. Крім того ОСОБА_12 зазначила, що вона бачила як ОСОБА_9 ходив повністю голим по квартирі і вона бачила всі частини його тіла. Коли це відбувалося вона не пам`ятає.
Висновки суду щодо неправдивості зазначених показань малолітньої ОСОБА_12 є непереконливими. Судом недостатньо враховано рівень розвитку, психічний стан та вік потерпілої, те, що певні події вона може описувати, виходячи з власного сприйняття.
Показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 є похідними від показань потерпілої.
Разом з тим, свідок ОСОБА_14 бабка ОСОБА_12 показала суду, що в один із днів на початку вересня 2014 року до неї прибігла онука і у присутності сусідки розповіла, що ОСОБА_9 знущається з неї, б`є, чіпає за статеві органи, та, застосовуючи насильство, вступає з нею у статеві зносини. У зв`язку із цим вона 04 вересня 2014 року звернулася до служби у справах дітей, а згодом із заявою до Первомайського РВ ГУМВС України в Харківській області, де співробітнику міліції розповіла про повідомлене їй онукою. У цей же день до райвідділу міліції були доставлені ОСОБА_9 і ОСОБА_13 . ОСОБА_13 і ОСОБА_9 систематично зловживали алкогольними напоями, не займалися вихованням та утриманням ОСОБА_12 , остання не хотіла проживати із зазначеними особами, однак час від часу все ж таки мешкала із матір`ю, також проживала у неї та старшої сестри.
Таким чином, свідок описала події, які відбулися безпосередньо після вчинення розпусних дій.
Свідок ОСОБА_15 вчитель початкових класів Первомайської ЗОШ № 7, показала суду, що ОСОБА_12 , яка навчалася у неї з 1-го по 4-й класи, вранці 3-го вересня 2014 року, розповіла їй та керівництву школи про те, що ОСОБА_9 чіпав її за статеві органи та ґвалтував. При цьому свідок показала, що про це їй стало відомо ще до розповіді ОСОБА_12 - у другій половині дня 2-го вересня цього ж року, від шкільної медичної сестри, яка у свою чергу, отримала вказану інформацію від бабусі однієї з учениць школи, яка є сусідкою ОСОБА_14 .
Із показань свідка ОСОБА_16 батька ОСОБА_13 та діда малолітньої потерпілої, вбачається, що він постійно мешкає у квартирі АДРЕСА_4 , що розташований в 4-му мікрорайоні міста Первомайський. Разом із ним, в одній із трьох кімнат, мешкали ОСОБА_13 і ОСОБА_9 , які систематично зловживали алкогольними напоями, до них час від часу приходила ОСОБА_12 , яка проживала зі вказаними особами в одній кімнаті. Малолітня потерпіла вкрай негативно ставилася до того, що її мати і ОСОБА_9 зловживали спиртним.
Свідок ОСОБА_13 мати малолітньої потерпілої ОСОБА_12 , показала суду, що з січня 2011 року вона почала проживати разом із ОСОБА_9 , мешкали вони у батьків останнього в селі Грушине. ОСОБА_12 також мешкала із ними до того часу, поки не пішла до школи, потім малолітня потерпіла мешкала у місті Первомайський разом із ОСОБА_14 . До них вона прибувала, коли не було занять у школі. Між ОСОБА_12 і ОСОБА_9 склалися добрі відносини. Протягом червня липня 2014 року вона і ОСОБА_9 мешкали в селі Грушине, у серпні 2014 року - переселилися у квартиру АДРЕСА_2 , у цій же квартирі мешкав і її батько ОСОБА_16 . ОСОБА_12 постійно проживала з ОСОБА_14 , однак час від часу приходила до них, інколи залишалася ночувати. Останній раз ОСОБА_12 мешкала у них з 24 серпня по 01 вересня 2014 року, оскільки ОСОБА_14 поїхала до Харкова, а дитину необхідно було готувати до школи. До цього донька протягом літа 2014 року мешкала у ОСОБА_14 і більшу його частину, окрім червня, провела на дачі із дідом у с. Олексіївка. У зазначеній квартирі вони проживали в одній із трьох кімнат, у якій було два спальних місця одне її і ОСОБА_9 , на другому під час візитів спала ОСОБА_12 . Про те, що ОСОБА_9 нібито зґвалтував ОСОБА_12 , вона дізналася від сторонніх осіб. Від доньки їй стало відомо, що про це вона, вперше розповіла ОСОБА_14 та її сусідці, ці особи і зверталися до лікарів та до міліції.
Із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення вбачається, що 04 вересня 2014 року о 13 годині 40 хвилин оперуповноважений Первомайського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_18 прийняв усну заяву від ОСОБА_14 , яка повідомила про те, що її онука ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поскаржилася їй на співмешканця її дочки, громадянина Дубовика Геннадія, який в перших числах 2014 року домагався її та показував їй свої статеві органи. (т. 1 а.с.34).
Висновки суду щодо того, що інформація, повідомлена заявницею, була спотворена, також є непереконливими. А посилання суду на те, що відсутність у заяві назви місяця 2014 року, а також залишення місця для його написання, свідчить про те, що відповідний запис повинен був здійснений у майбутньому, є довільним тлумаченням зазначеної обставини. Висновок, що дані, які містяться у наведеному вище протоколі щодо фактичних обставин, є недостовірними і отримані з порушенням вимог КПК України, а тому, а протокол - недопустимим доказом, зроблений передчасно. При цьому, при оцінці протоколу судом вжито фразу «нібито повідомила», що не ґрунтується на тексті цього документу, адже під час судового розгляду було достовірно встановлено, що дівчинка повідомила про вчинене бабусі. Висновки суду щодо протоколу мають протиріччя, оскільки сам суд у вироку зазначив, що спочатку від ОСОБА_14 надійшла усна заява про вчинення злочину, а вже після цього був складений відповідний протокол.
Переважно, суд обґрунтував у вироку свої висновки щодо недоведеності дій обвинуваченого, які полягали в насильницькому статевому акті, хоча в цій частині прокурор фактично від обвинувачення відмовився.
Поряд з цим, судом не дано належної оцінки тій обставині, яку суд вважав встановленою, що обвинувачений ОСОБА_9 ходив повністю голим по квартирі, з урахуванням того, що ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ) жили лише в одній кімнаті, а тому обвинувачений не міг не усвідомлювати, що ОСОБА_12 , знаходячись поруч, його бачить. Не враховано, що потерпіла безпосередньо після вчиненого розповіла про це своїм близьким, а також вчителям, а судово-психіатрична експертиза встановила, що у неї вираженої схильності до навіювання та фантазування не виявлено.
Судом дана оцінка показанням свідка ОСОБА_21 без урахування того, що потерпіла була оглянута нею як лікарем-гінекологом, лише поверхнево, оскільки та пручалась та не давала себе оглядати, а тому було констатовано лише запалення зовнішніх статевих органів.
Судом було дано оцінку проведенню досудового розслідування за фактом перевищення влади працівниками правоохоронного органу під час допиту ОСОБА_13 , і його визнано не ефективним. Разом з тим, не враховано , що прийняте рішення про закриття кримінального провадження не скасовувалось, скарги від ОСОБА_13 на прийняте рішення не надходило.
Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Обгрунтування суду, хоча і є наявними в вироку, але не спираються на матеріали справи в їхній сукупності.

Також судом не дано належної оцінки: показаннями ОСОБА_13 , яка хоча і зайняла позицію захисту обвинуваченого, але на допиті під час досудового розслідування слідчим суддею показала про те, що її співмешканець чіплявся до дівчинки, лягав до неї у ліжко, і вона чула всхліпування дівчинки, після чого ОСОБА_9 голий виходив на балкон курити, показаннями ОСОБА_16 , який неодноразово бачив як ОСОБА_9 чіплявся до дівчинки та ліз їй під спідницю; висновку судово-медичної експертизи №163-ПР/14 від 04.09.2014, відповідно до якого судово-медичний експерт ОСОБА_20 встановив у потерпілої множинні тілесні ушкодження статевого органу, які у своєму комплексі є проявами неодноразових, систематичних дій статевого характеру; показаннями самої потерпілої - малолітньої ОСОБА_12 , яка показала, що ОСОБА_9 чіплявся до неї, лягав з нею в ліжко та робив «так як з мамою», торкався її в інтимних місцях, ходив голим по кімнаті; показанням бабусі дівчинки ОСОБА_14 , яка звернулась до правоохоронних органів після того, як дівчинка розповіла про те, що ОСОБА_9 чіплявся до неї, торкався в інтимних місцях; показанням ОСОБА_15 , яка показала, що вона є вчителем малолітньої потерпілої та 2 вересня 2014 року ОСОБА_12 розповіла їй про те, що ОСОБА_9 вчиняв з нею розпусні дії та що він робив це не в-перше.
Таким чином, виправдувальний вирок щодо ОСОБА_22 підлягає скасуванню в зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону та невідповідностю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.
Усунути недоліки судового розгляду шляхом ухвалення вироку судом апеляційної інстанції, оскільки це потребує дослідження всіх доказів і відповідної їхньої оцінки судом, що може мати місце за відповідним клопотанням сторони. Прокурор не конкретизував, які саме докази підлягають дослідженню, у чому полягала неправильність або неповнота їх дослідження судом першої інстанції. Неправильна оцінка досліджених доказів судом призвела до ухвалення незаконного судового рішення.
Згідно вимог п.6 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Згідно вимог пп.1-3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження,істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно вимог ст.ст.410 та 411 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо: судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення; необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції. Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: 1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; 2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; 3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; 4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності. Вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 18 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_9 скасувати.
Призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя суддя

_________________ __________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4