Постанова

Іменем України

07 червня2018 р.

м. Київ

справа № 490/14887/13-к
провадження № 51-1942 км 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 29 травня 2014 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006495 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Великосербулівка Єланецького району Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у силу ст.89 КК України такого, що судимості не має,
у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за п.12 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
Цим же вироком ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо яких він не оскаржується, визнано винуватими та засуджено за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України кожного до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Вирішено долю судових витрат та речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 29 травня 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 змінено та виключено посилання на обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. В решті вирок залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 , а також ОСОБА_11 та ОСОБА_10 визнано винуватими у вчиненні злочину за таких обставин.

25 вересня 2013 року близько 22:00 год. ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою з метою позбавити життя ОСОБА_13 із помсти за дії, вчиненні щодо ОСОБА_6 , прийшли до приміщення сторожки, розміщеної на території автомобільної стоянки по вул. Архітектора Старова, 10, у м. Миколаєві, де чергував ОСОБА_13 . Після чого ОСОБА_10 разом із ОСОБА_6 і ОСОБА_14 без попередження почали наносити удари потерпілому в різні частини тіла. ОСОБА_12 , а потім ОСОБА_6 нанесли потерпілому не менше ніж по одному удару в область шиї ножами, які вони знайшли в приміщенні сторожки, а ОСОБА_10 наніс ОСОБА_13 не менше одного удару в область голови сокирою, яку він взяв у цьому ж в приміщенні. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_13 помер на місці скоєння злочину.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить судові рішення змінити, перекваліфікувати його дії з п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України на ст. 122 КК України у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого, внаслідок суворості. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом при призначенні покарання не враховано відсутність у нього умислу на вбивство потерпілого та попередньої змови. Стверджує, що потерпілого він не вбивав, а суд обґрунтував доведеність винуватості у вчиненні злочину на припущеннях і недопустимих доказах. Вважає, що при призначенні покарання судом безпідставно не застосовано до нього ст. 69 КК України, оскільки не враховано обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: знаходження на його утриманні неповнолітньої дитини та матері інваліда. Посилається на те, що виключення обтяжуючої покарання обставини було підставою для пом`якшення покарання.

В запереченнях на касаційну скаргу потерпіла ОСОБА_15 просить судові рішення залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.

Позиції інших учасників судового провадження

Засуджений ОСОБА_6 і захисник ОСОБА_8 підтримали касаційну скаргу засудженого і просили її задовольнити.

Захисники ОСОБА_7 і ОСОБА_9 не заперечували проти задоволення касаційної скарги засудженого .

Прокурор ОСОБА_5 просив касаційну скаргу задовольнити частково, скасувавши судові рішення з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та твердження, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до положень ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зазначена норма імплементована у національне законодавство України й міститься у статті 21 КПК України.
Критерії визначення складу суду, повноважного на розгляд кримінального провадження, встановлені нормою статті 31 КПК України. Залежно від ступеня тяжкості злочину та (або) виду суб`єкта злочину провадження у суді першої інстанції здійснюється: професійним суддею одноособово, колегіально судом у складі трьох суддів, судом присяжних у складі двох професійних суддів та трьох присяжних.
Правова природа інституту суду присяжних суттєво відрізняється від інших двох складів суду. Такий висновок підтверджується наступними чинниками:
а) віднесенням провадження в суді присяжних до особливого порядку провадження в суді першої інстанції (параграф 2 глави 30 Розділу IV КПК);
б) спеціальним порядком формування суду присяжних;
в) наділенням присяжних при відправленні правосуддя широким колом прав.
У зв`язку із наведеним закономірним виглядає те, що саме до компетенції суду присяжних законодавець відніс розгляд особливо тяжких злочинів, за які передбачено найбільш суворий вид покарання довічне позбавлення волі, а також встановив інший, відмінний від загального, порядок роз`яснення обвинуваченому права на суд присяжних.
Так, статтею 384 КПК визначено, що прокурор, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. При цьому письмове роз`яснення прокурора додається до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду. Суд також зобов`язаний роз`яснити право на розгляд справи судом присяжних під час підготовчого судового засідання та у разі, якщо обвинувачений заявить таке клопотання, призначити кримінальне провадження до розгляду саме таким складом суду.
Інформування обвинуваченого про можливість розгляду кримінального провадження щодо нього судом присяжних ще до початку судового розгляду надасть йому можливість підготуватись до реалізації такого права і його рішення з цього питання буде виваженим та обґрунтованим. Тільки у такому випадку будуть дотримані засади кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, а судовий розгляд буде справедливим.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, у тому числі з технічного запису судового засідання, прокурор і місцевий суд під час підготовчого судового засідання не роз`яснили обвинуваченим можливості та особливостей розгляду кримінального провадження стосовно них судом присяжних, а, отже, суд порушив вимоги ч. 1 ст. 384 КПК України .
Невиконання місцевим судом під час підготовчого судового засідання вказаних вимог процесуального закону є його істотним порушенням та безумовною підставою для скасування судових рішень, адже, крім іншого, ставить під сумнів ухвалення судового рішення законним складом суду.

За таких обставин судові рішення у порядку ч. 2 ст. 433 КПК України щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , щодо якого не порушується питання про реабілітацію, підлягають скасуванню, як такі, що постановлені з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового розгляду провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, оскільки тільки у такому випадку будуть дотримані засади кримінального провадження, а касаційна скарга засудженого підлягає задоволенню частково.

При новому судовому розгляді провадження щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , суду належить повно й всебічно з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, дослідити обставини провадження, наявні докази, дати їм належну оцінку і постановити законне та обґрунтоване судове рішення з дотриманням прав сторін.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 15 «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), Суд

у х в а л и в:
касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 29 травня 2014 року у порядку ч. 2 ст. 433 КПК Українищодо ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 та ОСОБА_10 залишити у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3