Справа № 606/3009/13-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" жовтня 2018 р.

Гусятинський районний суд Тернопільської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника обвинуваченого-адвоката ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Гусятин кримінальне провадження №0000039 від 23 січня 2013 року, яке надійшло з Теребовлянського районного суду Тернопільської області на підставі ухвали Апеляційного суду Тернопільської область від 13 жовтня 2016 року після зміни підсудності даного кримінального провадження, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Гусятинського районного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, хуліганстві, тобто в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, вчинене групою осіб, при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_5 15 жовтня 2012 року, о 24.00 годині, керуючи власним автомобілем марки ВАЗ 2109 р.н. НОМЕР_1 спільно із своїм другом ОСОБА_6 їхав по вулиці смт. Микулинці Теребовлянського району. Під час здійснення даного руху керований ОСОБА_5 автомобіль здійснив зіткнення із автомобілем марки ВАЗ 21011 р.н. НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку під керуванням ОСОБА_7 . Внаслідок чого обидва транспортних засоби отримали ушкодження.

Вважаючи ОСОБА_7 винуватим в дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_5 розвернув свій автомобіль та перегнавши автомобіль ОСОБА_7 , перегородив йому шлях.

Побачивши, що потерпілий ОСОБА_7 знаходиться в автомобілі один, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , використавши численну перевагу бажаючи з одного боку розправитися з ним за дорожньо-транспортну пригоду, а з іншого, самоутвердитись за рахунок його приниження, нахабно та грубо витягнули ОСОБА_7 з його автомобіля, збили його з ніг та діючи зухвало почали знущатися над лежачим на проїжджій частині дороги ОСОБА_7 , завдавши йому удари руками та ногами, спричинивши при цьому останньому тілесні ушкодження у вигляді: двох лінійних вертикально-орієнтованих саден лівої брови та вертикально овального садна спинки носа, синців повік лівого ока, двох синців проекцій гребня правої лопатки і правого плечового суглоба, а також синця правої гомілки, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 120 від 14 лютого 2013 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Не задовольнившись цим ОСОБА_6 бажаючи протиставити себе суспільству, проявивши свою грубу силу зірвав капот автомобіля, ВАЗ 21011 належного ОСОБА_7 , із кріплення, витягнув акумуляторну батарею та два рази кинув нею в лобове скло вказаного автомобіля, зухвало пошкодивши таким чином лобове скло та акумуляторну батарею.

Вважаючи цього замало ОСОБА_6 , цинічно, демонструючи явну неповагу до загальноприйнятих норм моралі, продовжуючи знущатися над лежачим ОСОБА_7 , який після нанесених йому тілесних ушкоджень знаходився в безпорадному стані та продовжував лежати на проїжджій частині дороги, на очах у ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які підходили на шум, скориставшись тим, що ОСОБА_5 наступив ногою на шию ОСОБА_7 оголивши при цьому свій статевий орган та справив на нього природні потреби.

Вказані дії ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які почалися з мотивів особистого характеру тобто з помсти за дорожньо-транспортну пригоду та переросли в мотив явної неповаги до суспільства і тривалий час не зупинялися, були припинені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які із застосуванням сили, відтягнувши їх він ОСОБА_7 , припинивши таким чином продовження їхніх хуліганських дій.

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_5 09 жовтня 2018 року подав до суду клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.296 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України.

В обґрунтування заявленого клопотання обвинувачений ОСОБА_5 посилається на те, що він обвинувачується в тому, що 15 жовтня 2012 року о 24.00 годині вчинив хуліганські дії щодо ОСОБА_7

23 січня 2013 року за вказаним фактом внесено дані в ЄРДР за № 0000039.

Санкція статті 296 ч.2 КК України за вчинений злочин передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до чотирьох років.

Відповідно до ст.12 КК України злочин, який йому інкримінується відноситься до злочинів середньої тяжкості. Так, як з дня внесення даних до ЄРДР минуло п`ять років, з врахуванням наведеного, на підставі ст.49 КК України, ст.284 ч.2 п.1 КПК України, просить закрити кримінальне провадження у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності.

Також у клопотанні вказав, що він не заперечує проти закриття відносно нього кримінального провадження на підставі ст. 284 ч.2 п.1 КПК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Обвинувачений та його захисник-адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримали вищевказане клопотання, просили його задовольнити та обвинувачений підтвердив свою згоду на закриття даного кримінального провадження щодо нього у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності. Також обвинувачений в судовому засіданні вказав, що він не визнає своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про день, час, місце розгляду кримінального провадження. Проте, до суду надав письмову заяву про розгляд кримінального провадження у його відсутності. У заяві також вказав, що з приводу призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання покладається на розсуд суду та не заперечує щодо застосування до обвинуваченого Закону України «Про амністію».

Суд, розглянувши клопотання обвинуваченого, заслухавши думку учасників судового провадження з приводу заявленого клопотання обвинуваченим, дослідивши матеріали кримінального провадження, які стосуються даного клопотання, приходить до висновку, що в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, зокрема: п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 8 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику застосування судами України законодавства України про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч.4 ст.49 КК України.

Підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України визнається благополучне закінчення певних строків з дня вчинення злочину і до набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа засуджена за вчинений нею злочин певної тяжкості.

Благополучним визнається таке закінчення зазначених строків давності, протягом яких особа, що вчинила злочин, виконала дві умови:

- не ухилялася від слідства або суду;

- не вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Початком перебігу строку давності є день, коли злочин був вчинений.

Закінченням перебігу строку давності є день набрання вироком законної сили.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості. Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду.

Тобто, суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК, та за згодою обвинуваченого ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє останнього від кримінальної відповідальності.

Так, відповідно до пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення за ч. 2 ст. 296 КК України, вказане кримінальне правопорушення вчинене 15 жовтня 2012 року та відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, оскільки санкція ч.2 ст.296 КК України передбачає максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до чотирьох років.

Відповідно до ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Особі, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання (ч. 4 ст. 286 КПК України).

Частиною третьою статті 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Разом з тим, ч. 2 ст. 49 КК України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Факт ухилення особи від досудового розслідування та суду є обставиною, що виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційований строк, передбачений ч.1 ст.49 КК України.

Так, під ухиленням від слідства або суду як обставиною, що зупиняє перебіг строку давності розуміються будь-які умисні дії, вчинені особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, при цьому не є такою, що ухиляється від слідства або суду, невідома правоохоронним органам особа, яка вчинила злочин і переховується, а також особа, хоч і відома таким органам, але причетність якої до вчинення злочину на момент її зникнення ще не встановлено.

Особою, що ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду (наприклад, не з`являється без поважних причин до слідчого або в суд, вчинила втечу після затримання, порушує умови запобіжного заходу, змінила місце перебування або документи, що посвідчують особу, перейшла на нелегальне становище тощо). Як правило, це особа, щодо якої винесена постанова про притягнення її як обвинуваченої та про оголошення її розшуку або обрання (зміни) запобіжного заходу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 23 січня 2013 року слідчим СВ Теребовлянського РВ УМВС України в Тернопільській області за заявою потерпілого ОСОБА_7 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000039 та розпочато досудове розслідування у даному провадженні по факту вчинення відносно нього хуліганських дій (ч. 2 ст. 296 КК України ) ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ..

З 02.09.2013 року дане кримінальне провадження перебувало на розгляді у Теребовлянському районному суді Тернопільської області під час розгляду якого, обвинуваченого ОСОБА_5 ухвалою суду від 06 листопада 2013 року було оголошено в розшук за ухилення від явки до суду та зупинено провадження в справі до часу розшуку останнього (Т.1 а.п.247,248). Вказана ухвала суду 08.11.2013 року направлялася для виконання до Теребовлянського РВ УМВС України у Тернопільській області.

В подальшому, ухвалою Теребовлянського районного суду від 18 грудня 2013 року матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_5 були виділені в окреме провадження у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 не з`явився в судове засідання.

26 лютого 2014 року обвинувачений ОСОБА_5 з`явився в судове засідання в якому вказав, що він не з`являвся в судові засідання, оскільки перебував за кордоном України. В результаті зазначеного, ухвалою суду від 26 лютого 2013 року до обвинуваченого ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Тобто, обвинувачений ОСОБА_5 перебував у розшуку з 06.11.2013 року по 26.02.2014 року, що становить три місяці і двадцять днів.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження також вбачається, що дане кримінальне провадження після винесеного 15.10.2014 року Теребовлянським районним судом обвинувального вироку відносно ОСОБА_5 та його перегляду в апеляційній та касаційній інстанціях, перебуває на розгляді в Гусятинському районному суді Тернопільській області з 25 жовтня 2016 року.

Обвинувачений ОСОБА_5 протягом тривалого періоду часу неодноразово не з`являвся у судові засідання без поважних причин, у зв`язку з чим ухвалою Гусятинського районного суду від 30.06.2017 року він був оголошений у розшук, а провадження по справі зупинено до розшуку обвинуваченого. Вказана ухвала суду 03.07.2017 року була скерована для виконання до сектору кримінальної поліції Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області для виконання, де 10.07.2017 року працівниками СКП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області заведено відносно обвинуваченого ОСОБА_5 оперативно-розшукову справу категорії «Розшук» за № 413101117 ( Т.4 а.п.69-74).

18 жовтня 2017 року обвинуваченого ОСОБА_5 було затримано, що підтверджується протоколом затримання від 18.10.2017 року (Т.4 а.п.75).

Доказів поважності не явки в судові засідання обвинувачений суду не надав.

Заяву обвинуваченого ОСОБА_5 подану до суд без зазначення дати її складання, яка зареєстрована в суді 30.06.2017 року, суд не приймає до уваги, як підставу на думку обвинуваченого поважності не явки його в судові засідання, оскільки вважає її необґрунтованою та безпідставною. (Т.4 а.п.65).

19 жовтня 2017 року до обвинуваченого ОСОБА_5 ухвалою Гусятинського районного суду від 19 жовтня 2017 року було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. (Т.4 а.п.94,95).

Тобто, обвинувачений ОСОБА_5 під час розгляду кримінального провадження в суді повторно перебував у розшуку з 30.06.2017 року по 18.10.2017 року, що становить три місяці і 19 днів.

Отже, враховуючи вищевказані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 після вчинення інкримінованого йому злочину до 09 жовтня 2018 року у вказані вище періоди часу ухилявся від суду, у даному кримінальному провадженні.
З огляду на зазначене та те, що судом встановлено обставини і отримано об`єктивні докази на підтвердження підстав для зупинення та переривання строків давності, передбачених ч. 2ст.49 КК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання .

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 288 КПК України у разі встановлення судом необґрунтованості клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд своєю ухвалою відмовляє у його задоволенні та продовжує судове провадження в загальному порядку, якщо таке клопотання надійшло після направлення обвинувального акта до суду.

Згідно ч. 5 ст. 288 КПК України оскарженню підлягає лише ухвала про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до положень ч.2 ст.392 КПК України в апеляційному порядку окремому оскарженню не підлягають ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень,передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 цієї статті.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 49 КК України, ст. ст.284-286, 288, 371, 372 ,392 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.296 КК України на підставі ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття провадження у справі - відмовити.

Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає, однак заперечення проти такої ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення.

Суддя - підпис

З оригіналом вірно

Суддя Гусятинського районного суду ОСОБА_1