Справа № 214/3736/17
1-кп/214/215/18
У Х В А Л А

12 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

провівши відкрите судове засідання в м. Кривому Розі по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001427 від 05.06.2017 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор у судовому засіданні просила суд продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ще на два місяці, оскільки продовжують існувати ризики визначені ст.177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти позиції прокурора та заявив клопотання про зміну раніше обраного йому запобіжного заходу на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_5 підтримав позицію свого підзахисного та просив змінити останньому запобіжний захід на домашній арешт за зареєстрованим місцем проживання.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора та про відмову в задоволенні клопотань обвинуваченого та його захисника, з наступних підстав.

Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, доданого до обвинувального акту під час досудового розслідування відносно ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до положень ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою суду від 18.07.2018 року продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного ОСОБА_4 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, строком на два місяці, тобто до 15.09.2018 року.

Однак, враховуючи стадію судового розгляду даного кримінального провадження, суд приходить до висновку, що воно не буде завершено до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, визначеного ухвалою суду від 18.07.2018 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, прокурор повинен довести суду, що заявлений раніше ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, при цьому навести обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 6 років.

Суд вважає, що існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, оскільки злочин, у вчиненні якого останні обвинувачуються, відноситься до категорії тяжких злочинів. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 , неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, не має місця роботи, також, 29.03.2017 року відносно останнього направлено обвинувальний акт за ч.1 ст.187 КК України до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, що дає підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 , продовжує вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також може ухилятися від суду.

Суд вважає доцільним продовжити тримання обвинуваченого під вартою, виходячи з того, що суддя своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Беручи до уваги правові позиції Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях "Харченко проти України" від 10.02.2011 року та "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року, в яких неодноразово підкреслювалось, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, а також, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу.

З урахуванням вищевикладеного, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є всі підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , тяжкість покарання, що загрожує останньому, дані про його особу, розмір майнової шкоди, в заподіянні якої обвинувачується останній, суд приходить до висновку про наявність підстав та доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою ще на два місяці, оскільки продовжують існувати вказані вище ризики, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотань обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Крім того, судом при вирішенні зазначеного вище питання, враховані вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосування якої констатовано в рішенні Європейського суду з прав людини «Ілійков проти Болгарії» та інших, оскільки при прийнятті вказаного вище рішення, суд врахував не тільки тяжкість злочину у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_4 , а також попередню поведінку останнього, неодноразове притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, що дає підстави для очікувань про відсутність у нього наміру зупинятись у своїх злочинних діях, отже небезпека в такому випадку є явною, а обраний запобіжний захід є необхідним та достатнім для запобігання спробам вчиняти інші кримінальні правопорушення у світлі обставин справи, зокрема біографії та характеристики обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.176, 178, 183, 184, 331, 369, 371 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу - задовольнити.

В задоволенні клопотань захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, строком на два місяці, тобто до 10 листопада 2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1