Провадження № 11-кп/792/384/18
Справа № 686/7374/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185, ч.3 ст.357, ч.1 ст.358 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.06.2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002169 від 30 березня 2018 року, по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185, ч.3 ст.357, ч.1 ст.358 КК України, за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 квітня 2018 року,

у с т а н о в и л а :
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.185, ч.3 ст.357, ч.1 ст.358 КК України, повернуто прокурору Хмельницької місцевої прокуратури.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_9 не відповідає вимогам, а саме формулювання обвинувачення не відповідає вимогам п.2 ч.1 ст.91 КПК України, в обвинуваченні не зазначено, у який спосіб було вчинено кримінальні правопорушення.

Так, відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та чіткої правової кваліфікації дій особи, на думку суду, унеможливлює якісний і повний її захист і, як наслідок, має бути беззаперечною підставою для скасування вироку.

Місцевий суд зазначав, що відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом.

Водночас у ч.1 ст.337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах, крім випадків, передбачених цією статтею.

Отже, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним. Адже, відповідно до ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений. Правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.

Тому зазначені обставини місцевий суд визнав істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке може перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

В апеляційній скарзі прокурор просив ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 13 квітня 2018 року про повернення обвинувального акта прокурору скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Прокурор уважав, що ця ухвала підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що висновки суду першої інстанції є передчасними, необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам кримінального процесуального законодавства.

Звертав увагу на те, що під час підготовчого провадження суд першої інстанції має право повернути обвинувальний акт прокурору з причин невідповідності саме процесуальним вимогам, однак не вправі надавати юридичної оцінки зібраним у кримінальному провадженні доказам, їх достатності для доведеності винуватості обвинуваченого в інкримінованих йому кримінальним правопорушенням, оскільки дослідження, оцінку доказам та усім обставинам у кримінальному провадженні суд надає безпосередньо під час судового розгляду кримінального провадження по суті, на підставі їх об`єктивного, всебічного та повного дослідження у сукупності.

Таким чином, допитуючи під час підготовчого судового засідання потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції фактично вийшов за межі повноважень, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; заслухавши пояснення прокурора, потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів; обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам цього Кодексу.

Так, ч.2 ст.291 КПК України містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт.

Зі змісту оскаржуваної ухвали суду слідує, що підставою для повернення обвинувального акту прокурору є невідповідність формулювання обвинувачення вимогам п.2 ч.1 ст.91 КПК України, в обвинуваченні не зазначено у який спосіб було вчинено кримінальні правопорушення.

З таким висновком місцевого суду колегія суддів погодитись не може.

У п.5 ч.2 ст.291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як обґрунтовано зазначив прокурор в апеляційній скарзі, незважаючи на виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення із зазначенням способу вчинення злочину (таємно, шляхом вільного доступу), мети та форми вини ОСОБА_9 , в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції безпідставно зазначено, що викладене в обвинувальному акті обвинувачення не містить викладу способу вчинення кримінального правопорушення, що не узгоджується із вимогами до обвинувального акту, зазначеними у ст.291 КПК України.

Зокрема, в підготовчому судовому засіданні потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не заперечували проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта. При цьому на запитання головуючого повідомили, що на допиті вони як потерпілі розказали та показали, що годинник був знятий з руки, перстень також був знятий з пальця, гаманець було викрадено з штанів, а також повідомили спосіб заволодіння обвинуваченим телефонами. Крім цього, потерпілі повідомили, що вказаним майном обвинувачений заволодів попередньо отруївши їх якоюсь речовиною, після вживання якої вони потрапили до реанімації лікарні.

Однак, судом першої інстанції не враховано, що вказані в ухвалі обставини відповідно до вимог ст.91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, тобто безпосередньо в ході судового розгляду.

Відповідно до ст.ст.23, 353 КПК України, допит потерпілого проводиться безпосередньо під час судового розгляду з дотриманням правил, передбачених ч.ч.2, 3, 5-14 ст.352 КПК України.

При цьому під час підготовчого провадження суд першої інстанції має право повернути обвинувальний акт прокурору з причин невідповідності саме процесуальним вимогам, однак не вправі надавати юридичної оцінки зібраним у кримінальному провадженні доказам, їх достатності для доведеності винуватості обвинуваченого в інкримінованих йому кримінальним правопорушенням, оскільки дослідження, оцінку доказам та усім обставинам у кримінальному провадженні суд надає безпосередньо під час судового розгляду кримінального провадження по суті, на підставі їх об`єктивного, всебічного та повного дослідження у сукупності.

Таким чином, допитавши під час підготовчого судового засідання потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції фактично вийшов за межі повноважень, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.

Колегія суддів зазначає та погоджується з тим, що суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні не може робити висновків щодо кваліфікації дій обвинуваченого, оскільки відповідно до ст.91 КПК України подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення є обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Під час підготовчого судового засідання суд першої інстанції не досліджує фактичні обставини та не дає оцінку доказам, здобутим під час досудового розслідування, а лише вирішує питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду та розглядає окремі клопотання заявлені учасниками судового провадження.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З огляду на вказане, конкретність викладення фактичних обставин у даному кримінальному провадженні, а отже і обвинувачення, не викликає сумнівів. Вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Обставини, які відповідно до ч.1 ст.91 КПК підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір процесуальних витрат, викладено.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що складаючи і затверджуючи обвинувальний акт, прокурор дотримався вимог, визначених п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що судом першої інстанції не дотримано норм кримінального процесуального закону, бо завданням підготовчого судового засідання на цій стадії є лише перевірка відповідності форми обвинувального акту вимогам, визначеним кримінальним процесуальним законом, як це передбачено у ст.ст.314-317 КПК України, не торкаючись самої суті обвинувачення, оцінки доказів, допиту потерпілих.

Колегія суддів дійшла висновку, що у даному кримінальному провадженні в обвинувальному акті наявне формулювання обвинувачення та правова кваліфікація дій особи, що дає можливість здійснити належний розгляд провадження.

Отже, установивши істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження при постановленні ухвали про повернення обвинувального акту прокурору у кримінальному провадженні №0002169 по обвинуваченню ОСОБА_9 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.357, ч.1 ст.358 КК України, колегія суддів приходить до переконання про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції як незаконної і необґрунтованої та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст.291, 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 квітня 2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002169 від 30 березня 2018 року по обвинуваченню ОСОБА_9 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.357, ч.1 ст.358 КК України повернуто прокурору, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:
Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2