справа № 216/2282/18
ВИРОК
07 серпня 2018 року р. Центрально-Міський районний суд
м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який народився у м. Узин Білоцерківського району Київської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, раніше не судимого, одруженого, учасника бойових дій, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , на посаді поза штатом у військовому званні сержанта, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -
учасників кримінального провадження:
обвинуваченого ОСОБА_3

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» №15/2015 від14.01.2015 року, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №113-VIII від 15.01.2015 року, відповідно до ст.106 ч.1 п.п.1, 17, 20, ст.112 Конституції України та ст.ст.4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року оголошено проведення, зокрема, на території Запорізької області часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» №1932-XII від 06.12.1991 року та ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
27.02.2017 року ОСОБА_3 , на добровільній основі уклав контракт на три роки про проходження військової служби у Збройних Силах України, 27.02.2017 року проходив навчання в навчальному військовому центрі військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 , а з 31.03.2017 року згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (військова частина НОМЕР_1 ) № 109 (по стройовій частині) став проходити у цій військовій частині НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) на посаді командира танка 2 танкового взводу 5 танкової роти 2 танкового батальйону, а з 09.11.2017 року відповідно до наказу командира частини НОМЕР_1 №148 був призначений на посаду навідника 2 танкового взводу 5 танкової роти 2 танкового батальйону у військовому званні сержанта.
Згідно ст.24 ч.1 п.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року з 27.02.2017 року ОСОБА_3 , набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст.ст.6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999року, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, та умов укладеного контракту, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Тоді ж, ОСОБА_3 , діючи в умовах особливого періоду, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог не з`явитися вчасно на службу без поважних причин.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 після виписки 17.08.2017 року із вказаного лікувального закладу у визначений час 18.08.2017 року о 08 год. 00 хв. до військової частини НОМЕР_1 не з`явився і командуванню про своє прибуття не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.
28.08.2017 року приблизно о 17 год. 00 хв., тобто більше ніж через десять діб, але не більше місяця, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, ОСОБА_3 добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини НОМЕР_1 і заявив про себе.
Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України за ознаками: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
В судовому засіданні обвинувачений винним себе визнав повністю, пояснив, що 18.08.2017 року о 08 год. 00 хв. після проходження лікування у госпіталі до військової частини НОМЕР_1 умисно без поважних причин та без дозволу командування не з`явився, а направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд. Однак 28.08.2017 року, розкаявшись у вчиненому добровільно прибув до військової частини НОМЕР_1 і заявив про себе. Просить суд врахувати його щире каяття, з`явлення із зізнанням, активне сприяння розкриттю злочину та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Винність обвинуваченого підтверджується також письмовими матеріалами кримінального провадження:
- повідомленням про вчинення кримінального правопорушення а.с.3 Т.1;
- актом службового розслідування за фактом відсутності на службі ОСОБА_3 а.с.4-5 Т.1;
- наказом від 20.10.2017 року № 1228 командира ВЧ НОМЕР_1 про результатами службового розслідування за фактом неприбуття з лікувального закладу ОСОБА_3 а.с.6-7 Т.1;
- витягом з історії хвороби ОСОБА_3 а.с.16 Т.1;
- випискою із медичної карти стаціонарного хворого а.с.21-22 Т.1;
- витягом з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 від 31.03.2017 року № 109, відповідно до якого ОСОБА_3 вважається таким, що прийняв та приступив до виконання службових обов`язків у військовій частині НОМЕР_3 а.с.28 Т.1;
- контрактом про проходження військової служби у ЗСУ на посадах осіб сержантського складу а.с.35-38 Т.1;
- копією військового квитка а.с.89 Т.1.
Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 407 КК України за ознаками нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем військової служби за контрактом.
При призначенні покарання обвинуваченому суд керується ст.65 КК України та враховує тяжкість вчиненого злочину, особу винного і обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання: обвинувачений вину визнав, в скоєному щиро розкаявся, з`явився із зізнанням, активно сприяв розкриттю злочину, характеризується посередньо, та вважає необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, із звільненням від відбуття покарання з випробуванням.
Керуючись ст.ст.373-376 КПК України, суд
ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 407 КК України та призначити покарання за ч.4 ст. 407 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбуття покарання з іспитовим строком 1 (один) рік.
В силу ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду, через районний суд, протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим з дня отримання його копії.
Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

СУДДЯ: