В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.05.2018 Справа №607/2829/16-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000159 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернополя, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, непрацюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого 26 травня 2015 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.2 ст.185 КК України на 3 роки обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2-4 ч.1 ст.76 КК України (в редакції від 14 квітня 2009 року),

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Так, 31 грудня 2015 року близько 10 год. в обвинуваченого ОСОБА_3 , який перебував в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, реалізовуючи який він тоді ж і там же, переконавшись у тому, що за ним ніхто не спостерігає та, що його дії не будуть поміченими сторонніми особами, шляхом вільного доступу, таємно, повторно, з корисливих мотивів викрав мобільний телефон марки «Nokia-225», чорного кольору, вартістю 348 грн., після чого із викраденим майном з місця вчинення даного кримінального правопорушення втік, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Допитаний обвинувачений ОСОБА_3 під час судового розгляду свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, визнав повністю за обставин, які наведені в обвинувальному акті, щиро розкаявся та в судовому засіданні пояснив, що 31 грудня 2015 року близько 10 год. в нього, коли він перебував в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, реалізовуючи який він тоді ж і там же, переконавшись у тому, що за ним ніхто не спостерігає та, що його дії не будуть поміченими сторонніми особами, шляхом вільного доступу, таємно, викрав належний ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Nokia-225», чорного кольору, який, надалі, продав невідомому, а грошові кошти витратив на особисті потреби. Про вчинене шкодує.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачена та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Зважаючи на наведене, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу винного, його вік, який хоча і не вперше притягується до кримінальної відповідальності, проте за місцем проживання характеризується позитивно, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання обвинуваченим вини, щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, повне добровільне відшкодування заподіяної злочином шкоди.

Таким чином, суд з врахуванням фактичних обставин справи, а саме незначної суми викраденого, наведених вище пом`якшуючих обставин, відсутності обтяжуючих та особи винного вважає, що вони є винятковими та такими, що дають можливість суду при призначенні покарання за статтею обвинувачення застосувати положення ч.1 ст.69 КК України, тобто, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.2 ст.185 КК України, а саме у виді штрафу зі стягненням в дохід держави, оскільки суд вважає, що з врахуванням даних про особу обвинуваченого та фактичних обставин справи, його виправлення та перевиховання можливі без ізоляції від суспільства.

Разом з тим, суд враховує і те, що ОСОБА_3 раніше судимий згідно вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2015 року на 3 роки обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2-4 ч.1 ст.76 КК України (в редакції від 14 квітня 2009 року).

Зважаючи на те, що кримінальне правопорушення ОСОБА_3 вчинено під час дії іспитового строку до повного відбуття покарання за попереднім вироком, то остаточне покарання слід визначити за сукупністю вироків за правилами ч.1 ст.71 КК України, повністю приєднавши до призначеного покарання за цим вироком не відбуте покарання за попереднім вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2015 року і оскільки згідно ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді обмеження волі та штрафу складанню не підлягають, дані вироки слід виконувати самостійно.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи №111/16-22 від 02 березня 2016 року, вартість якої в сумі 492 грн. підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь держави, з відповідним призначенням платежу.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. в дохід держави.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання за цим вироком повністю приєднати не відбуте покарання за попереднім вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2015 року та остаточно ОСОБА_3 вважати засудженим за ч.2 ст.185 КК України на 3 роки обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2-4 ч.1 ст.76 КК України (в редакції від 14 квітня 2009 року): не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію та до штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. в дохід держави, які згідно ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь держави, з відповідним призначенням платежу процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судової товарознавчої експертизи №111/16-22 від 02 березня 2016 року в сумі 492 грн.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1