Провадження № 1-кп/317/200/2018
Справа № 317/823/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000313 від 13.04.2018 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гюнівка Великобілозерського району Запорізької області, громадянина України, офіційно не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

14 серпня 2014 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 178 солдат ОСОБА_4 був зарахований до списків особового складу військової частини та призначений на посаду номера обслуги 1 протитанкової артилерійської батареї, протитанкового артилерійського дивізіону ВЧ НОМЕР_1 .
Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Однак 23 вересня 2014 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , самовільно залишив місце служби військовий полігон « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 , який дислокувався у АДРЕСА_1 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 не приймав та про своє місцезнаходження командуванню, в органи військового чи цивільного управління не повідомляв.
06 березня 2018 року ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Запорізького гарнізону та заявив про себе.
Таким чином, 23 вересня 2014 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем призваним по мобілізації, в порушення вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, самовільно залишив місце служби військовий полігон « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 , який дислокувався у АДРЕСА_1 з метою ухилитись від проходження військової служби, тобто вчинив дезертирство.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України, визнав повністю, в судовому засіданні зазначив, що він дійсно проходив військову службу на посаді номера обслуги 1 протитанкової артилерійської батареї, протитанкового артилерійського дивізіону ВЧ НОМЕР_1 , та знаходячись на полігону «Близнюки» який дислокувався у Запорізькому районі Запорізької області він дізнався, що його син впав та пошкодив собі хребет, у зв`язку з чим обвинувачений прийняв рішення покинути місце своєї служби та поїхати до дому, для того, що б допомагати в одужанні сина. Добровільно прийшов до органів прокуратури лише в березні 2018 року.
Оскільки обвинувачений дав показання в яких повністю визнав свою вину і не оспорює фактичні обставини, враховуючи думку прокурора, який вважає, що можливо розглянути кримінальне провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку обвинуваченого, який також не заперечував проти вказаного порядку розгляду провадження, а також з`ясувавши, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності його позиції, роз`яснивши обвинуваченому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, та визнати недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 408 КК України дезертирство, самовільне залишення місця служби з метою ухилитись від військової служби.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України належить до злочинів середньої тяжкості, особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, на обліку у нарколога чи психіатра не перебуває.
Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд враховує щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, суд не виявив.

За таких обставин, враховуючи особу ОСОБА_4 , думку прокурора, зважаючи на наслідки злочину, для досягнення цілей покарання, встановлених статтею 50 КК України, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті.

Враховуючи, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, приймаючи при цьому до уваги те, що він не несе небезпеки соціуму, має тісні суспільні зв`язки позитивної спрямованості, враховуючи ставлення обвинуваченого до вчиненого та його наслідків, суд дійшов висновку про необхідність звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд вважає, що призначення ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Документально підтверджені процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обрався.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 не обирати.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького Апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Запорізький районний суд Запорізької області, при цьому відповідно ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1