Дата документу Справа № 311/1498/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/866/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №311/1498/15-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 (з доповненням) та в його інтересах захисника ОСОБА_9 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину за наступних обставин.

В період часу з 17 години 09 березня до 01 години 10 березня 2015 року в АДРЕСА_2 під час сумісного вживання алкогольних напоїв між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин почався конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 виштовхав ОСОБА_10 з будинку.

Далі, в період часу з 01 години до 05 години того ж дня, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, на ґрунті неприязних відносин, тримаючи в руці сокиру, яку взяв у будинку, підійшов до ОСОБА_10 , який стояв на вулиці, біля воріт подвір`я вказаного будинку, де схватив його за шию і штовхнув, від чого ОСОБА_10 впав на землю, отримавши садна на шиї та кінцівках, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Продовжуючи здійснення свого злочинного наміру, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно, з метою заподіяння смерті, наніс ОСОБА_10 удар гострою металевою частиною сокири в потиличну область по голові ОСОБА_10 , чим спричинив потерпілому відкриту проникаючу черепно-мозкову травму у вигляді рубленої рани голови, крововиливу у м`які тканини голови, лінійний перелом потиличної кістки з крововиливами під м`які оболонки, які ускладнилися набряком головного мозку, які кваліфікуються у сукупності як тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя, від яких на місці вчинення злочину настала смерть ОСОБА_10 . Тим самим ОСОБА_7 умисно вбив ОСОБА_10 .

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.115 КК, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Йому призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, цивільний позов, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати обвинуваченого ОСОБА_7 . Свої вимоги захисник мотивує тим, що дії обвинуваченого повністю відповідали небезпечності посягання на його життя та обстановці, що склалася. В процесі боротьби за сокиру, якою також були нанесені тілесні ушкодження самому обвинуваченому, він діяв в межах необхідної оборони. Стороною обвинувачення не було надано жодного прямого доказу винуватості обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК, а покази обвинуваченого в судовому засіданні стороною обвинувачення не спростовані і підтверджуються висновком комісійної судово-медичної експертизи та показами експерта ОСОБА_11 . При цьому суд безпідставно послався як на доказ винуватості обвинуваченого на протокол слідчого експерименту від 12.03.2015 року та висновок експерта №26Д від 15.04.2015 року, оскільки такі докази засновані на показах обвинуваченого під час досудового розслідування, а не на показах під час судового розгляду.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї обвинувачений, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок скасувати та перекваліфікувати його дії зі ст.115 КК на ст.118 КК. Свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що після сумісного вживання спиртних напоїв, потерпілий перший схопив сокиру та намагався нанести йому удар в голову ззаду та в обличчя, проте він зміг увернутися від цих ударів. Внаслідок таких дій потерпілого він відчував реальну загрозу своєму життю. Коли він намагався вирвати сокиру з рук потерпілого, то сокирою зачепив потерпілого. Протокол слідчого експерименту від 12.03.2015 року, на який суд послався як на доказ його винуватості, є недопустимим доказом. Під час досудового розслідування було порушено його право на захист, оскільки захисник був йому призначений лише з 18-00 години 12.03.2015 року, а тому усі допити, які були проведені до цього часу, є незаконними. Крім того, суд не виконав вказівки апеляційного суду, викладені в ухвалі, якою був скасований попередній вирок щодо нього, про що обвинувачений наводить відповідні мотиви.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги та наполягали на їх задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційних скарг та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Факт того, що в період часу з 01 до 05 години 10 березня 2015 року в АДРЕСА_2 саме ОСОБА_7 сокирою було нанесено ОСОБА_10 в область потилочної частини його голови тілесні ушкодження, від яких настала смерть потерпілого, обвинуваченим під час судового розгляду не оспорювався. Не оспорено дані обставини і в апеляційних скаргах. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст. 404 КПК судова колегія в цій частині вирок суду не переглядала, також вважаючи їх встановленими.

Заперечення апеляційних скарг зведено до того, що сторона захисту вважала вчинення таких дій ОСОБА_7 у стані необхідної оборони з можливим перевищенням її меж.

Проте, на переконання судової колегії, такі заперечення захисту повністю було спростовано сукупністю доказів, які було досліджено під час судового розгляду та оцінено судом відповідно до приписів ст.94 КПК.

Зокрема, свої висновки про винуватість ОСОБА_7 за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував даними, встановленими під час слідчого експерименту. В ході даної слідчої розшукової дії, зафіксованої в протокольній формі, а також на відеоносієві, обвинувачений в присутності свого захисника ОСОБА_12 пояснив, що вигнавши з хати потерпілого, він вирішив пересвідчитись, що той пішов геть. Для можливої самооборони він взяв із собою сокиру і вийшов у двір. Перебуваючи на подвір`ї, побачив за двором біля хвіртки ОСОБА_10 . Після чого, тримаючи в руках сокиру, обвинувачений попрямував до нього. При цьому в руках ОСОБА_10 нічого не було. Проте наблизившись до потерпілого, і, повідомивши йому щоб той йшов геть, останній вхопився за сокиру і став її виривати. В цей час ОСОБА_7 штовхнув ОСОБА_10 , той впав на землю. Як зазначив обвинувачений, - чи то під час падіння потерпілого, чи то вже коли той лежав на землі (точно сказати не міг, оскільки було темно), він двічі наніс йому удар сокирою в область шиї.

Під час судового розгляду, за результатами якого ухвалено оскаржуваний вирок, ОСОБА_7 змінив свою позицію, заявивши, що наближався до ОСОБА_10 не маючи в руках сокири. Напроти, дане знаряддя злочину було саме у потерпілого, з яким він накинувся на обвинуваченого. Проте ОСОБА_7 перехватив руку ОСОБА_10 , в якій була сокира.

В судовому засіданні 13.01.2017 року обвинувачений зазначав, що під час штовханини він вивернув сокиру в праву від себе сторону та зробив 1-2 «тичка» в область шиї.

В судовому засіданні 13.03.2017 року ОСОБА_7 вже заявив, що випадково зачепив ОСОБА_10 лезом сокири, за яку одночасно тримались обвинувачений і потерпілий, вважаючи, що мало місце вбивство з необережності.

До таких пояснень обвинуваченого під час судового розгляду в Мелітопольському міськрайонному суді Запорізької області і зазначених в апеляційній скарзі судова колегія ставиться критично, оскільки, на глибоке переконання судової колегії, зміна ОСОБА_7 своїх показів зумовлена не бажанням встановлення істини у справі, а виключно з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за ст.115 КК.

При цьому судова колегія виходить з того, що раніше під час судового розгляду Василівським районним судом Запорізької області ОСОБА_7 давав суду пояснення про обставини аналогічні тим, що ним зазначено під час слідчого експерименту 12.03.2015 року. А саме те, що обвинувачений наближався до потерпілого, тримаючи в своїх руках сокиру. ОСОБА_7 зазначав, що саме в його руках, а не в руках потерпілого була сокира. Під час судового розгляду і в судових дебатах ОСОБА_7 і його захисник не заперечували даного факту. ОСОБА_7 , як під час слідчого експерименту, так і в суді першої інстанції Василівського районного суду Запорізької області зазначав, що наносив удар сокирою ОСОБА_10 , коли той лежав на землі після падіння від поштовху обвинуваченого.

Під час слідчого експерименту ОСОБА_7 зажадав щоби статист, який виконував роль потерпілого, лежачи на місці його загибелі, трохи повернувся на бік, тим самим підставляючи для муляжу сокири зону ураження на потилиці ззаду зліва, де й мали місце поранення.

ОСОБА_7 причиною зміни своїх показів пояснив те, що справу вцілому було сфальсифіковано. Давати такі пояснення його примусив адвокат, який на момент проведення слідчого експерименту не мав для того повноважень.

Судова колегія критично ставиться до таких пояснень, оскільки пояснити з чого складається фальсифікація справи ОСОБА_7 не міг. Зі скаргами на дії органів досудового розслідування він до прокурора чи слідчого судді не звертався. Відсутні також скарги обвинуваченого й до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Запорізької області на дії адвоката ОСОБА_12 .

З огляду на те, що Запорізький обласний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги надав адвокату ОСОБА_12 відповідне доручення 10 березня 2015 року о 14.51 год. і яке діяло протягом строку затримання та тримання обвинуваченого під вартою (т.1 а.п.180), заперечення ОСОБА_7 про те, що його інтереси під час слідчого експерименту 12 березня 2015 року представляв неуповноважений захисник є безпідставними.

В зв`язку з чим, не можна визнати обґрунтованими заперечення апеляційних скарг сторони захисту про недопустимість слідчого експерименту, як доказу винуватості ОСОБА_7 з тих підстав, що дана слідча розшукова дія проведена з неуповноваженим захисником.

Не погоджується судова колегія і з запереченням захисника про те, що не можна брати до уваги покази ОСОБА_7 , які ним давались слідчому під час слідчого експерименту, оскільки протокол слідчого експерименту є самостійним доказом відмінним від протоколу допиту підозрюваної особи, зміст якого на відміну від протоколу слідчого експерименту не приймається судом під час судового розгляду. Під час слідчого експерименту не тільки давав пояснення щодо обставин вчиненого ним злочину, а й показував на місці спосіб, місце, знаряддя, локалізацію нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень. Дані обставини повністю співпадають і узгоджуються з іншими об`єктивними доказами спричинення смерті ОСОБА_10 .

Судова колегія ставиться критично до заперечень сторони захисту про те, що висновками комісійної судово-медичної експертизи повністю спростовано версію обвинувачення щодо механізму нанесення тілесних ушкоджень потерпілому і одночасно підтверджено змінену версію з цього приводу сторони захисту. При цьому судова колегія виходила з того, що у висновках вказаної експертизи вказано, що не виключається отримання тілесних ушкоджень як від «тичків» сокири нанесених ОСОБА_7 ОСОБА_10 , так і від нанесення йому ударів ОСОБА_7 сокирою під час падіння ОСОБА_10 , як це зафіксовано під час слідчого експерименту 12.03.2015 року (т.5 а.п. 42).

Більш того, судом була допитана судовий експерт ОСОБА_11 , яка входила до складу експертної комісії під час проведення зазначеної комісійної судово-медичної експертизи (висновок №251/к від 31.08.2017 року). В судовому засіданні вона пояснила, що не виключається можливість спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 тичковими ударами, так як вказував ОСОБА_7 в судовому засіданні 13.01.2017 року в процесі боротьби під час виривання сокири у потерпілого. При цьому експерт пояснила, що під час проведення комісійної експертизи ані фото, ані відео слідчого експерименту вони не досліджували. Якщо подивитися на фото слідчого експерименту, то версія обвинуваченого, яку він надає в теперішній час, виключає можливість спричинення тілесних ушкоджень в процесі боротьби. Після огляду відео слідчого експерименту в судовому засіданні, експерт пояснила, що не виключається спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , якщо він лежав в положенні на боці. Крім цього, експерт однозначно зазначила, що тілесні ушкодження, які були спричиненні ОСОБА_10 , були спричинені з достатньою силою.

Таким чином, під час судового розгляду вірно встановлено, що потерпілому з достатньою силою були завдані рубані рани голови, що призвело до лінійного переламу потиличної кістки та набряку головного мозку, рубані рани утворилися від дії предмета, що має рубаючі властивості та внаслідок не менш як двох ударно-травматичних впливів, такі тілесні ушкодження перебувають у причинному зв`язку із настанням смерті. Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обвинувачений не міг не розуміти тяжкі наслідки своїх дій, усвідомлював свою перевагу над потерпілим, силу і локалізацію нанесених за короткий проміжок часу ударів.

Судова колегія повністю погоджується із висновками міськрайонного суду про відсутність у ОСОБА_7 стану необхідної оборони під час нанесення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . Суд першої інстанції навів для цього правильні мотиви і заперечення.

Так, зокрема, саме озброєний сокирою ОСОБА_7 підійшов до неозброєного ОСОБА_10 . Раніше під час конфлікту в будинку обвинувачений, користуючись своєю значною фізичною перевагою в зрості (191 см.) і вазі (140 кг.) без будь-яких складнощів відібрав у потерпілого сокиру і виштовхав його із будинку. У потерпілого згідно висновку судово-медичної експертизи була важка ступінь алкогольного сп`яніння, яка характеризується крайнім порушенням орієнтування в навколишньому світі, сповільненням мови, втратою нормальної міміки. При цьому могло відзначатися запаморочення, порушення свідомості аж до розвитку коми. При даній стадії розвивається обездвиженність і повне розслаблення всіх м`язів. Отже, за такого стану беззбройний ОСОБА_10 не міг становити будь-якої небезпеки для озброєного ОСОБА_7 . І хапати держак сокири ОСОБА_10 міг лише або з метою встояти на ногах, або ж бо намагаючись захищатись від протиправних дій ОСОБА_7 .

До заперечення ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_10 наніс йому удар сокирою в носа, що й послугувало підставою для подальших активних дій обвинуваченого, направлених на захист свого життя, судова колегія ставиться критично, оскільки мова йде про садно-подряпину розміром 1,0х0,2 см., якої навіть не було видно на відеозаписах допиту обвинуваченого і слідчого експерименту. При цьому під час медичного обстеження ОСОБА_7 навіть не зміг пояснити лікарю-судово-медичному експерту обставини походження даного садна (т.2 а.п. 121об.). Проте чітко пояснив лікарю, як ОСОБА_10 намагався забрати сокиру, через що обвинувачений його спочатку штовхнув, а потім наніс лежачому потерпілому сокирою удар в голову.

Суд не приймає до уваги заперечення ОСОБА_7 про те, що з матеріалів кримінального провадження зникли його якісь первісні покази, клопотання про перекваліфікацію його дій і відповіді на них, тощо. Адже під час судового розгляду такі покази і клопотання для суду не мають жодного значення, а прокурор і сторона захисту надають суду ті чи інші докази на свій розсуд.

Отже за таких обставин доводи апеляційних скарг про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК, не спростовують висновків суду та на законність прийнятого судового рішення не впливають.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду, про що йшлося в апеляційних скаргах обвинуваченого і його захисника, колегією суддів не встановлено.

Відтак, вирок міськрайонного суду є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 (з доповненням) та в його інтересах захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2017 року щодо ОСОБА_7 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4