УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2018 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 про накладення арешту майна у кримінальному провадженні №0008283, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.08.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0008283, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.08.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України. В клопотанні прокурор ставить питання про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль марки Мерседес д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль марки Фольксваген д.н.з. НОМЕР_2 .

В обґрунтування клопотання прокурор, зазначив, що арешт необхідно накласти на майно з метою подальшої конфіскації майна як виду покарання, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Прокурор в судове засідання не з`явився клопотання не підтримав.

Статтею 131 КПК України передбачено вичерпний перелік видів заходів забезпечення кримінального провадження, серед яких є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
В клопотанні прокурор наводить підставу застосування арешту забезпечення в подальшому можливого цивільного позову, а також мету забезпечення можливої конфіскації майна та відшкодування завданої шкоди.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Проте з наданих матеріалів клопотання та матеріалів досудового розслідування не убачається, що арешт може бути застосований з метою можливої конфіскації майна, оскільки конфіскація як вид покарання, визначений ст.59 КК України, та передбачений санкціями ч.4 ст. 190 КК України, може бути застосований лише стосовно майна конкретної особи засудженого, проте в даному провадженні жодну особу не повідомлено про підозру. За таких обставин необґрунтоване твердження слідчого в клопотанні, що накладення арешту необхідне з метою забезпечення можливої конфіскації майна та відшкодування шкоди (цивільний позов).

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність наявності підстав для накладення арешту на майно. Такий вид забезпечення не відповідає критерію співрозмірності завданням кримінального провадження.

Керуючись ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0008283, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.08.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України. В клопотанні прокурор ставить питання про накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль марки Мерседес д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль марки Фольксваген д.н.з. НОМЕР_2 .

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий судді ОСОБА_1