АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/568/18 Номер провадження 11-кп/786/705/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретаремОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю прокурора представника виправної колонії засудженого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 2 квітня 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою щодо ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, засудженого:

18 березня 2016 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.15 та ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.68, ч.1 ст.70 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі,

задоволене спільне подання начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)» та голови спостережної комісії Подільської районної ради м. Полтава та звільнено засудженого від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 18 березня 2016 року, умовно-достроково на невідбутий строк 11 місяців 14 днів.
В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та відбув 2/3 строку покарання.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та постановити нову, якою відмовити у задоволенні вказаного подання.
При цьому зазначає, що суд не врахував дані про нестабільну поведінку засудженого з огляду на наявність стягнень за порушення вимог режиму утримання.
Вказує про те, що ОСОБА_8 на виробництві установи працював не постійно.
Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, думку представника виправної колонії про доведення ОСОБА_8 сумлінною поведінкою і ставленням до праці свого виправлення, пояснення засудженого, який вважав рішення суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.3 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання, зокрема, у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснив про необхідність під час розгляду даного питання ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Висновок суду щодо можливості звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання умовно-достроково узгоджується з наведеними вимогами закону і ґрунтується на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення до праці за весь час відбування покарання, всупереч твердженням апелянта.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 відбув більше 2/3 призначеного йому строку покарання.
За час перебування в Полтавському слідчому ізоляторі засуджений не мав жодного стягнення.

Після прибуття до Державної установи «Полтавська виправна колонія (№64)», ОСОБА_8 хоча і притягувався до дисциплінарної відповідальності за незначні порушення, як то невиконання команди «відбій», але під впливом профілактичних виховних заходів зробив для себе вірні висновки та змінив свою поведінку на кращу, був працевлаштований на виробництві установи в бригаді електрозварників. До праці та до виконання покладених обов`язків ставиться сумлінно, з поставленими завданнями справляється вчасно.

При цьому до ОСОБА_8 неодноразово були застосовані заохочення за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки (а.с.3).
Під час відбування покарання засуджений взяв участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», «Підготовка до звільнення» та «Професія», здобув кваліфікацію електрогазозварника.

Також суд обґрунтовано взяв до уваги ті обставини, що ОСОБА_8 визнає вину, щиро розкаюється, підтримує соціальні зв`язки з батьком та братом, по відношенню до представників адміністрації ввічливий, тактовний, виконує їх законні вимоги, підтримує рівні та доброзичливі стосунки із засудженими позитивної спрямованості (а.с.2, а.о.с.37).

Доведення засудженим свого виправлення підтвердив і представник виправної колонії ОСОБА_7 , який в засіданні суду апеляційної інстанції крім того пояснив, що після ухвалення оскаржуваного рішення, 15 травня 2018 року ОСОБА_8 вчетверте був заохочений за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

Доводи апеляційної скарги прокурора про недоведеність виправлення засудженого у зв`язку з тим, що він працевлаштований був не постійно є непереконливими.

Як стверджував в судовому засіданні представник виправної колонії, нетривалі періоди, коли ОСОБА_8 не працював, були викликані відсутністю роботи, а не пов`язані з відсутністю у засудженого бажання працювати.

Проте і в цей час ОСОБА_8 систематично приймав участь у благоустрої території виправної колонії.

Наведені обставини суд першої інстанції обґрунтовано визнав такими, що свідчать про досягнення мети покарання, передбаченої ст.50 КК України, та про доведення ОСОБА_8 свого виправлення, яке підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці та належним чином мотивував свої висновки.
Судове рішення відповідає вимогам ст.370 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування ухвали суду, колегією суддів не встановлено.
Отже, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 2 квітня 2018 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 , - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4