Єдиний унікальний номер 243/3581/18
Номер провадження 11-сс/775/208/2018

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
В С Т А Н О В И Л А:
Таке рішення слідчий суддя мотивував тим, що окрім посилання на положення ст. 55 КПК України, слідчим зроблено загальне посилання на відсутність у матеріалах провадження даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 було завдано шкоди, однак на підтвердження такого свого висновку не навів та не послався, які саме матеріали досудового розслідування дають підстави прийти до такого висновку, які слідчі дії були ним проведені, та у сукупності свідчать про те, що ОСОБА_3 не було завдано шкоди. На підставі викладеного слідчий суддя вважає, що відмова у визнанні потерпілою є немотивованою та необґрунтованою відповідно до положень ч. 5 ст. 110 КПК України.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість вказаної ухвали, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, зазначає, що слідчим суддею порушено норми кримінального процесуального закону, звертає увагу суду, що ОСОБА_3 не мала права оскаржувати постанову слідчого від 17.05.2018 року, оскільки був пропущений строк на оскарження. Крім того, у кримінальному провадженню змінено статус ОСОБА_3 з потерпілої на свідка, вказана постанова не скасована. Просить ухвалу слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким повернути скаргу ОСОБА_3 на підставі п. 3ч. 2 ст. 304 КПК України.
Дослідивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, суддя дійшла наступних висновків.
Згідно з положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.
Главою 26 КПК України і передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.
При цьому, ч.1 ст. 309 КПК України наведено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.
Водночас в ч. 3 ст. 309 КПК України передбачено, що скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Таким чином, саме за допомогою чіткого визначення в Кримінальному процесуальному законі України порядку і переліку тих ухвал слідчого судді, які підлягають апеляційному оскарженню, знаходить свою реалізацію конституційний припис закріплений в п.8 ч. 3 ст.129 Конституції України, щодо забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, за виключенням випадків, встановлених законом.
Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.
Відповідно до ст. 7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
При цьому згідно з положеннями ст. 24, ч. 3 ст. 392 КПК України забезпечення гарантованого права на оскарження процесуальних рішень слідчого судді здійснюється в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Твердження прокурора про те, що вона має право на апеляційне оскарження, на підставі рішення Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року, є непереконливим, з огляду на таке.
Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129) (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).
Отже, конституційний принцип забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.
Разом з тим, ч. 3 ст. 392 КПК України передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Приймаючи до уваги наведене, керуючись ч.1 ст.5 КПК України, яка визначає, що апеляційний суд зобов`язаний прийняти рішення згідно з положеннями КПК України, чинними на момент прийняття такого рішення та, виходячи зі змісту ст. 309 КПК України, яка містить вичерпний перелік судових рішень, які відповідно до діючого КПК України, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, виконуючи вимоги ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді не може бути предметом перегляду апеляційним судом Донецької області.
З наведених підстав не можна погодитись з доводами апелянта про те, що ухвала слідчого судді, на яку подана апеляційна скарга, може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Крім того, питання про оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування чітко врегульовані вищезазначеними нормами чинного кримінального процесуального закону, які є спеціальними по відношенню до загальних.
Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність самої ухвали слідчого судді, то вони не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України рішення слідчого судді від 25 травня 2018 року не підлягає окремому оскарженню в апеляційному порядку.
Частина 4 статті 399 КПК України визначає не право, а обов`язок суду апеляційної інстанції відмовити у відкритті провадження, тому що законом визначено чіткий перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню, і не надає можливості діяти вибірково щодо кожного конкретного випадку.
З урахуванням того, що кримінальний процесуальний закон не передбачає можливості оскарження в апеляційному порядку зазначеної вище ухвали слідчого судді, за відсутності підстав для розгляду в апеляційному порядку апеляційної скарги прокурора ОСОБА_2 на ухвалу слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2018 року, у відкритті провадження за цією апеляційною скаргою у відповідності з приписами ч. 4 ст. 399 КК України слід відмовити.
На підставі наведеного, керуючись ч. 4 ст. 399, ст. 376 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Копію ухвали невідкладно надіслати прокурору ОСОБА_2 разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Суддя: