Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________07.09.2018
Справа № 490/11/18
н/п 1-кп/490/6/2018
У Х В А Л А

07 вересня 2018 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7

під час судового розгляду на підставі обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0005336, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є громадянином України, неодруженим, має базову загальну середню освіту, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , є раніше неодноразово судимим, останній раз 07 березня 2012 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України з урахуванням ухвали від 29.05.2012 Апеляційного суду Миколаївської області до чотирьох років позбавлення волі (зі слів 24 березня 2015 року повністю відбув призначене покарання),

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Миколаєві, є громадянином України, неодруженим, має базову загальну середню освіту, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , є раніше неодноразово судимим, останній раз 24 грудня 2014 року Центральним районним судом м. Миколаєва за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, до чотирьох років шести місяців позбавлення волі (05 липня 2017 року звільнений від подальшого відбування призначеного покарання умовно-достроково з невідбутою частиною покарання у виді позбавлення волі строком один рік п`ять місяців вісім днів).

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 та ОСОБА_6 обвинувачуються у тому, що 10 грудня 2017 року, близько 23 год. 40 хв., вони, знаходячись біля будинку № 46 по вул. Потьомкінській в м. Миколаєві, будучи раніше судимими за вчинення корисливих злочинів, повторно, діючи умисно з корисливих мотивів, погрожуючи ОСОБА_8 застосуванням насильства небезпечного для життя і здоров`я, що виразилося у погрозі застосувати ніж без його демонстрації, відкрито заволоділи майном останнього загальною вартістю 1 825 грн., з місця вчинення злочину з викраденим зникли та розпорядилися ним на власний розсуд.

Вказані вище, зазначені в обвинувальному акті, дії обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_6 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, як "грабіж, тобто відкрите заволодіння чужим майном з погрозою застосування фізичного насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб, повторно".

До обвинувачених застосовано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою.

Строки тримання під вартою обвинувачених спливають 10 вересня 2018 року.

Як випливає зі змісту ст. 331 КПК України, до спливу строку тримання під вартою обвинуваченого незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження цього строку, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор при вирішенні вказаного питання вважала за необхідне продовжити строки тримання ОСОБА_4 та ОСОБА_6 під вартою, посилаючись на те, що вони обвинувачуються у вчиненні тяжкого корисливого злочину, є раніше неодноразово судимими за вчинення тяжких корисливих злочинів, ніде не працюють, а, відповідно, ризики, з метою запобігання яким до обвинувачених застосовано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою, станом на теперішній час не зменшилися, і запобігти цим ризикам шляхом застосування інших запобіжних заходів, менш суворих ніж тримання під вартою, неможливо.

Обвинувачений ОСОБА_6 просив суд вирішити вказане питання на власний розсуд. Обвинувачений ОСОБА_4 та захисники проти продовження строків тримання під вартою обвинувачених заперечували, вважали, що всім наявним ризикам можливо запобігти шляхом застосування до обвинувачених домашніх арештів, оскільки обвинувачені мають постійні місця проживання, та просили застосувати до обвинувачених такі запобіжні заходи.

Як слідує зі змісту ст. 199 КПК України, суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики, враховані при застосуванні такого запобіжного заходу, не зменшилися.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, є раніше неодноразово судимим у тому числі за вчинення тяжких корисливих злочинів, при цьому він офіційно не працює та не має інших законних доходів для забезпечення свого життя.

Враховуючи ці обставини, розглядаючи питання щодо наявності підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цього обвинуваченого слідчий суддя дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме щодо високого ступеню ймовірності того, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 вчинить нові корисливі кримінальні правопорушення, а також з метою уникнення кримінального покарання, яке йому загрожує у разі доведеності вини в інкримінованому йому злочині, він буде переховуватися від органу досудового розслідування та суду і незаконно впливати на потерпілого.

Станом на теперішній час обставини, враховані слідчим суддею при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , не зникли, будь-яких нових обставин, які б істотно впливали на ступінь вказаних ризиків судом не встановлено, а, відповідно, ці ризики не перестали існувати та істотно не зменшилися.

При цьому, жоден з інших запобіжних заходів, менш суворих ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризику незаконного впливу ОСОБА_4 на потерпілого, оскільки жоден з альтернативних запобіжних заходів не позбавить його можливості спілкуватися з потерпілим за допомогою телефонного зв`язку або через інших осіб. Та обставина, що потерпілий був допитаний судом, хоча дещо знижує ступінь саме цього ризику, однак його не усуває.

Стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 не перешкоджає його триманню під вартою. Згідно наданої стороною захисту довідки СІЗО, ОСОБА_4 в умовах цієї установи отримує антиретровірусну терапію.

Таким чином, під час вирішення питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 судом встановлено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість їх запобігання шляхом застосування до цього обвинуваченого запобіжних заходів, менш суворих ніж тримання під вартою, що відповідно до ст.ст. 183, 194, 199 КПК України є підставою для продовження строку його тримання під вартою.

ОСОБА_6 також ніде не працює та не має інших офіційних доходів для забезпечення свого життя, є раніше неодноразово судимим за вчинення тяжких корисливих злочинів, обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення на строк від чотирьох до шести років, при цьому вчиненого у період умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання у вигляді позбавлення волі, невідбута частина якого становить один рік п`ять місяців вісім днів, а тому у разі доведення винуватості ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, останньому загрожує надзвичайно суворе покарання.

Враховуючи ці обставини, розглядаючи питання щодо наявності підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цього обвинуваченого слідчий суддя дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме щодо високого ступеню ймовірності того, що перебуваючи на волі ОСОБА_6 вчинить нові корисливі кримінальні правопорушення, а також з метою уникнення кримінального покарання, яке йому загрожує у разі доведеності вини в інкримінованому йому злочині, він буде переховуватися від органу досудового розслідування та суду і незаконно впливати на потерпілого.

Станом на теперішній час обставини, враховані слідчим суддею при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , не зникли, будь-яких нових обставин, які б істотно впливали на ступінь вказаних ризиків судом не встановлено, а, відповідно, ці ризики не перестали існувати та істотно не зменшилися.

При цьому, жоден з інших запобіжних заходів, менш суворих ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризику незаконного впливу ОСОБА_6 на потерпілого, оскільки жоден з альтернативних запобіжних заходів не позбавить його можливості спілкуватися з потерпілим за допомогою телефонного зв`язку або через інших осіб. Та обставина, що потерпілий був допитаний судом, хоча дещо знижує ступінь саме цього ризику, однак його не усуває.

Хоча обвинувачений ОСОБА_6 й страждає на розповсюджений псоріаз та захворювання легенів, наявність в нього цих захворювань не перешкоджає його триманню під вартою.

Таким чином, під час вирішення питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 судом встановлено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість їх запобігання шляхом застосування до цього обвинуваченого запобіжних заходів, менш суворих ніж тримання під вартою, що відповідно до ст.ст. 183, 194, 199 КПК України є підставою для продовження строку його тримання під вартою.

Відповідно, клопотання сторони захисту про зміну застосованих до обвинувачених запобіжних заходів на домашні арешти задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 183, 194, 199, 331 КПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотань сторони захисту про зміну застосованих до обвинувачених запобіжних заходів на домашні арешти - відмовити.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 продовжити до 03 листопада 2018 року включно.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 продовжити до 03 листопада 2018 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками кримінального провадження.

Головуючий: