АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/2364/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 199 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
26 квітня 2018 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року,
ВСТАНОВИЛА:
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник підозрюваної ОСОБА_7 посилається на те, що слідчий суддя посилаючись на положення п. 4 § 2 Розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147 VIII, дійшов помилкового висновку в оскаржуваній ухвалі про те, що дія положення п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, яка набрала чинності 16.03.2018 року не має зворотної дії у часі, а тому застосуванню не підлягає, оскільки у даному випадку мова йде про застосування процесуального закону та про можливість проведення процесуальної дії, а не про її проведення за новими правилами. Також, захисник зазначає, що оскарження повідомлення про підозру не відкидає того факту, що повідомлення про підозру мало здійснюватися у відповідності до закону, хоча й того, який діяв на момент вручення письмового повідомлення про підозру, тому, оскільки законодавцем не було прийнято змін безпосередньо до глави 22 КПК України , то нової процедури та правил повідомлення про підозру не прийнято, отже питання застосування закону за принципом зворотної дії у часі не порушувалося.
Також, захисник ОСОБА_6 вказує, що обставини, зазначені у повідомленні про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КПК України не відповідають ознакам кримінального правопорушення та не співвідносяться із складом інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.
Прокурор та захисник ОСОБА_6 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, належним чином повідомлялися про час та місце розгляду апеляційної скарги. 26.04.2018 року від прокурора до апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, проте будь-яких належних доказів поважності неявки в судове засідання не надав, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність прокурора та захисника.
Вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
16.11.2017 року ОСОБА_7 прокурором Київської області ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369 КК України.
В обґрунтування скарги, захисник ОСОБА_6 посилаючись на п. 10 ст. 303 КПК України (в редакції станом на 19.03.2018 р. - із змінами внесеними згідно із Законом № 2147-VIII від 03.10.2017), зазначає, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 було вручено Прокурором Київської області старшим радником юстиції ОСОБА_8 16.11.2017 року у зв`язку з чим, вимога щодо звернення до слідчого судді зі скаргою на повідомлення про підозру не раніше, ніж через два місяці з моменту її пред`явлення ним дотримана. Також, захисник посилається на те, що прокурором не було доведено належними доказами наявність обставин, сукупність яких вказували б на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення
Відмовляючи у відкритті провадження за скаргою захисника ОСОБА_6 про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 16.11.2017 року, слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до скарги, прийшов до правильного висновку про відмову у відкритті провадження за вказаною скаргою з огляду на наступне.
Згідно із загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплено в частині ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності й припиняється з утратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали чи мали місце (офіційне тлумачення цього конституційного положення наведено в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99).
Водночас Конституція України в ст. 58 допускає зворотну дію законів у часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Формою реалізації ч. 1 ст. 58 Конституції України є положення ч.І ст. 5 КПК України 2012 року, яка регулює дію норм кримінального процесуального закону в часі та згідно з якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається відповідно до положень цього Кодексу, чинних на момент початку виконання дії або прийняття такого рішення. На відміну від кримінального (матеріального) закону, чинний кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження. Повернення процесу (процесуальних дій) неможливе.
Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, ч. 1 ст. 303 КПК 2012 року була доповнена п. 10, а отже, вказаний пункт за загальним правилом підлягає застосуванню з дати набрання чинності цим Законом, в частині таких змін.
Згідно п. 4 § 2 «Прикінцеві положення» Розділу 4 Закону № 2147-VIII, положення п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України вводиться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотної дії у часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань, після введення в дію цих змін, тобто з 16 березня 2018 року.
Таким чином, з підстав зазначених у п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, слідчий суддя уповноважений розглянути скаргу на повідомлення слідчого, прокурора про підозру, у справах (кримінальних провадженнях) по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань, після введення в дію цих змін, тобто з 16.03.2018 року.
Таким чином, слідчий суддя, у відповідності до ч. 4 ст. 304 КПК України, відмовив у відкритті провадження за скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , про скасування повідомлення про підозру, з огляду на те, що зазначена скарга захисника подана на рішення, що не підлягає оскарженню.
Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 303, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, п. 4 § 2 «Прикінцеві положення» Розділу 4 Закону № 2147-VIII, колегія суддів -
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3