ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/0430/81/18 Справа № 216/5418/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000174 від 04 вересня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2018 рокузадоволено клопотання старшого слідого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 та накладено арешт на автобус Mercedes-Benz 312D, реєстраційний номер НОМЕР_1 (номер кузову НОМЕР_2 ), який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 від 07 березня 2017 року належить ОСОБА_9 , що зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , та свідоцтво про реєстрацію на вказаний автобус НОМЕР_3 від 07 березня 2017 року, із забороною власнику та довіреним (уповноваженим) ним особам використання й розпорядження вказаним автобусом, в тому числі проведення їх технічного обслуговування, модернізації та ремонту, які можуть змінити конструкцію салону, до закінчення досудового розслідування, та використання й розпорядження свідоцтвом про реєстрацію на вказаний автобус.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що 06 червня 2018 року було постановлено ухвалу про арешт вищезазначеного автобусу, строк дії ухвали встановлено до 06 серпня 2018 року, алена теперішній час в кримінальному провадженні не проведено усі необхідні слідчі дії, в тому числі не проведено необхідні експертизи об`єктом дослідження яких є автобус Mercedes-Benz 312D, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тому існує необхідність у накладенні арешту на це майно.

Не погоджуючись з цим рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та зобов`язати орган досудового розслідування повернути автомобіль Mercedes-Benz 312D, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 07 березня 2017 року володільцю - ОСОБА_9 або її довіреним (уповноваженим) особам.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд взагалі не звернув уваги, що органом досудового розслідування, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 cт.358 КК України, тобто орган досудового розслідування намагається довести використання завідомо підробленого документу, але саме якого суду не повідомляє.
Також з дій органу досудового розслідування та ухвали слідчого судді неможливо зробити висновок з якою метою необхідно проводити експертизи і що у подальшому буде доведено результатами зазначених експертиз, з чим буде порівняно стан вилученого автомобіля, з якою метою взагалі вилучався вказаний автомобіль.
Посилається на те, що слідчим суддею повністю проігноровано незаконність знаходження у володінні слідчого автомобіля «Mercedes-Benz 312 D», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , протягом однієї доби, виходячи з дати винесення ухвали та протягом 16 діб, виходячи з листа слідчого судді ОСОБА_1 від 28 серпня 2018 року.
Крім того, слідчий суддя не звернув увагу на те, що зазначений автомобіль - автобус використовувався ПАТ «Північ Транс» для перевезення пасажирів на міському маршруті, тобто використовується для здійснення підприємницької діяльності, однак, постановляючи ухвалу, проігнорував факт відсутності кримінального провадження за фактом вчинення посадовими особами ПАТ «Північ Транс» будь якого кримінального правопорушення.
Вважає, що всі доводи викладені в ухвалі суду, ґрунтуються на припущеннях органу досудового розслідування, дії якого спрямовані на перевірку технічного стану вилученого автотранспорту та відповідності його конструкції правилам ЄЕК ООН № 52, що не є предметом досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні та не належить до компетенції органу досудового розслідування.
Більш того, судом не врахована розумність та співрозмірність обмеження права власності, оскільки зазначене досудове розслідування триває з 04 вересня 2017 року, тобто, на цей час, більш ніж один рік, прийнято рішення про накладення арешту на майно з повним позбавленням власника права користування та розпорядження з метою доказування використання не існуючого (не вилученого та не встановленого) підробленого документу.
Враховуючи зазначене вказує на те, що суд залишав поза увагою, той факт, що орган досудового розслідування, явно виходить за межі кримінального провадження відомості у якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Заслухавши суддю-доповідача, думку адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.94 КПК України, ст.132 КПК України, ст.173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до вимог п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Зі змісту частини третьої статті 172 КПК України вбачається, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Зазначені вимоги норм кримінального процесуального закону слідчим суддею при постановлені оскаржуваної ухвали враховано не було, що істотно вплинуло на правильність прийнятого судового рішення, оскільки дослідженням наявних матеріалів встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст.ст. 170, 171 КПК України, а тому підлягає поверненню з метою усунення недоліків.

Так, апеляційним переглядом встановлено, що 04 вересня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000174 було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, на підставі того, що з письмовою заявою звернувся ОСОБА_10 , який повідомив, що власниками транспортних засобів, що здійснюють пасажирські перевезення використовуються протоколи перевірки технічного стану транспортного засобу та протоколи контрольних випробувань із внесеними до них неправдивими відомостями, а отже здійснюється незаконна діяльність з перевезення громадян на транспортних засобах експлуатація яких заборонена.

08.08.2018 року старший слідчий СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на автобус MercedesBenz 312D р.н. НОМЕР_1 (номер кузову НОМЕР_2 ), який згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 від 07.03.2017 року належить ОСОБА_9 , що зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , та свідоцтво про реєстрацію на вказаний автобус НОМЕР_3 від 07 березня 2017 року, із забороною власнику та довіреним (уповноваженим) ним особам використання й розпорядження вказаним автобусом, в тому числі проведення їх технічного обслуговування, модернізації та ремонту, які можуть змінити конструкцію салону, до закінчення досудового розслідування, та використання й розпорядження свідоцтвом про реєстрацію на вказаний автобус.
З висновком суду першої інстанції про задоволення клопотання слідчого з зазначених в ухвалі мотивів колегія суддів погодитися не може, оскільки у слідчого судді були наявні підстави для повернення клопотання слідчому для усунення його недоліків, виходячи з наступного.

Так, подане клопотання не містить чітких підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна ОСОБА_11 , а саме, вищезазначене майно, на яке слідчим суддею накладено арешт, не було визнано слідчим речовим доказом у розслідуваному кримінальному провадженні, оскільки відсутня постанова про визнання цього майна речовим доказом.

Також слідчим не зазначено у своєму клопотанні, яким саме критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України відповідає майно, на яке він просить накласти арешт та чи є це в даному випадку достатніми підставами для визнання його саме речовим доказом у цьому кримінальному провадженні.

Таким чином, у зв`язку із вищезазначеним, клопотання про арешт майна не відповідає встановленим чинним законодавством вимогам щодо його змісту, на що слідчий суддя не звернув уваги та в порушення вимог ч.3 ст.172 КПК України дійшов висновку про його задоволення.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Зазначені вимоги норм кримінального процесуального закону слідчим суддею при постановлені оскаржуваної ухвали враховано не було, що істотно вплинуло на правильність прийнятого судового рішення, а тому ухвала суду першої інстанції, на підставі вимог ч.1 ст.412 КПК України, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали суду апеляційної інстанції у відповідності до п.2 ч.3 ст.407 КПК України, якою повернути клопотання прокурору з метою усунення його недоліків у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, що не позбавляє права прокурора, після усунення недоліків в строки, передбачені ст.172 КПК України, повторно звернутися до суду з даним клопотанням.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2018 року задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000174 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000174 - повернути прокурору для виконання вимог ст. 171 КПК України протягом 72 години з дня отримання ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4