Справа № 305/1705/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

20.06.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп /777/305/18, відомості про кримінальні правопорушення в якому 14.08.2017 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0000888, за апеляційною скаргою, яку подала прокурор Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :

ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 05 лютого 2018 року обвинувальний акт, складений і затверджений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, маючого на утриманні має одну малолітню дитину, судимого (судимість не погашена),
за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого,
за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, маючого на утриманні має одну малолітню дитину, раніше судимого,
за ч. 1 ст. 185 КК України, повернуто прокурору, для усунення порушень вимог КПК України, протягом місяця з дня отримання матеріалів кримінального провадження.

В ухвалі суду вказується на те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не відповідає вимогам закону, що унеможливлює призначення його до судового розгляду. При цьому, вказується на те, що в обвинувальному акті жодним чином не зазначено, яка необхідність об`єднання матеріалів досудових розслідувань відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з матеріалами досудового розслідування відносно ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке жодним чином не пов`язане із кримінальними правопорушеннями інкримінованими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ані із цими особами (відсутня така ознака як вчинення злочину групою осіб).Також вказується на те, що в обвинувальному акті (сторінка 10) в абзаці 3, зазначено що 20 серпня 2017 року близько 05 години 30 хвилин ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 , з метою заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом розбиття склопакету на вхідних дверях проникли до приміщення магазину "Автозапчастини", який належить ОСОБА_10 і розташований у АДРЕСА_3 , звідки намагались таємно викрасти майно і де були зупинені ОСОБА_11 , у зв`язку із чим всіх дій, які вважав необхідними для вчинення крадіжки не вчинили, з причин що не залежали від їх волі, що у свою чергу свідчить про те, що висунуте обвинувачення містить у собі внутрішні суперечності, не є конкретним, що породжує сумніви щодо кваліфікації дій обвинувачених, оскільки якщо обвинувачені "таємно викрав" їх дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України, а якщо "намагались" викрасти за ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України, та позбавляє обвинувачених у кримінальному провадженні права на захист, яке є основоположним правом, яке повинна гарантувати держава Україна, як правова держава. Також вказує на те, що у реєстрі матеріалів досудового розслідування, який був доданий до обвинувального акта, відсутній повний перелік процесуальних дій і час їх проведення, відсутні відомості про захисників обвинувачених: їх прізвище, місцезнаходження, номер свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та взагалі будь-які дані про те, що захисники були залучені до справи, та ряд інших процесуальних дій, а на сторінці 12 обвинувального акту слідчим зазначено, що відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ухвалою слідчого судді Рахівського районного суду ОСОБА_12 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 діб, з 29 вересня 2017 року по 26 листопада 2017 року, однак, у розділі ІІІ реєстру у графі "Забезпечення кримінального провадження" зазначено про те, що відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, строком на 60 діб, що свідчить про те, що реєстр, який призначений для полегшення вивчення судом матеріалів кримінального провадження та їх розгляду, навпаки ускладнює процес судового провадження. Крім того, вказується на те, що з обвинувального акту та реєстру слідує, що всі прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення завершилися 29.09.2017, того ж дня ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 отримали копії обвинувальних актів, однак, із вхідного штампу канцелярії суду номер документу № 6413/2017-вх вбачається, що такий до суду надійшов 07 листопада 2017 року, тобто по закінченню строків визначених ч. 2, ч. 3 ст. 301 КПК України без їх продовження. Зазначається і про те, що в резолютивній частині обвинувального акту в порушення вимог передбачених п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України не вказано дату складання обвинувального акту. Тому обвинувальний акт повернутий прокурору для усунення виявлених недоліків.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що ухвала суду є незаконною. Апелянт вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Вказує на те, що твердження суду про те, що в обвинувальному акті жодним чином не зазначено, яка необхідність об`єднання матеріалів досудових розслідувань відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з матеріалами досудового розслідування відносно ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке жодним чином не пов`язане із кримінальними правопорушеннями інкримінованими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ані із цими особами, - є помилковим, не перевірене в ході підготовчого судового засідання та не становить перешкод для вирішення питання про призначення кримінального провадження до розгляду. Стверджує, що на стадії досудового розслідування прокурором, керуючись вимогами ч. 1 ст. 217 КПК України, з метою забезпечення ефективного досудового розслідування кримінальних проваджень за фактами крадіжок із приміщення супермаркету «Ду-мен», прийнято рішення про їх об`єднання в одне кримінальне провадження, ще до встановлення осіб, що їх вчинили. Також зазначає, що виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження проводиться за наявності відповідних підстав, які, на переконання прокурора, у даному випадку відсутні, а суд відповідно до ст. 334 КПК України не позбавлений права виділити матеріали в окреме провадження на стадії судового розгляду. Вказує і на те, що судом у ході підготовчого судового засідання не з`ясовано думку прокурора про причини об`єднання кримінальних провадження щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також не взято до уваги пояснення прокурора та представника потерпілого ОСОБА_13 щодо наявності ще одного кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні крадіжки з приміщення супермаркету «Ду-мен» у групі з його сином ОСОБА_7 , що в подальшому є підставою для висунення додаткового обвинувачення ОСОБА_9 у ході судового розгляду кримінального провадження. Таким, що не відповідає дійсності, прокурор вважає і твердження суду про наявність в обвинувальному акті внутрішніх суперечностей, що породжує сумніви щодо кваліфікації дій обвинувачених у частині вчинення кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України, де в абзаці 3 сторінки 10 обвинувального акту зазначено, що 20 серпня 2017 року близько 05 години 30 хвилин ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 , з метою заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом розбиття склопакету на вхідних дверях проникли до приміщення магазину "Автозапчастини" належного ОСОБА_10 , який розташований у АДРЕСА_3 , звідки намагались таємно викрасти майно, і де були зупинені ОСОБА_11 , у зв`язку із чим всіх дій, які вважав необхідними для вчинення крадіжки не вчинили, із причин що не залежали від їх волі. При цьому, вказує на те, що в абзаці 1 сторінки 5 обвинувального акту в описі фактичних обставин кримінального правопорушення зазначено «намагались таємно викрасти майно», що аналогічно зазначено і в пред`явленому обвинуваченні щодо ОСОБА_7 (абзац 2 сторінки 8 обвинувального акту), і лише в пред`явленому обвинуваченні щодо ОСОБА_8 (абзац 3 сторінки 10) помилково зазначено «намагались таємно викрав», однак, що зазначена в обвинуваченні кваліфікація дій ОСОБА_14 є технічною помилкою й що його дії вірно кваліфіковано за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, можна дійти висновку, дочитавши обвинувачення до кінця «де були зупинені ОСОБА_11 , у зв`язку із чим, всіх дій, які вважав необхідними для вчинення крадіжки не вчинили, із причин що не залежали від їх волі». Крім того, прокурор вказує на те, що в кримінальному процесуальному законі не закріплені вимоги щодо реєстру матеріалів досудового розслідування і на вимоги ст. 291 КПК України такі не поширюються. Також зазначає, що твердження суду про те, що в резолютивній частині обвинувального акту не зазначено дату його складення, також не відповідає дійсності, оскільки на аркуші 12 зазначено дату складення слідчим та затвердження прокурором обвинувального акту 29.09.2017. Посилається і на те, що визначення судом конкретного строку для усунення недоліків обвинувального акту є неправомірним, оскільки виходить за межі повноважень суду. На підставі наведеного, прокурор вважає, що в кримінальному провадженні вбачається явне небажання суду розглядати його, а тому, обвинувальний акт повернуто з надуманих підстав. Просить ухвалу скасувати, а обвинувальний акт повернути до Рахівського районного суду на розгляд зі стадії підготовчого судового засідання в тому ж складі.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу й просила її задовольнити, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілих та обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , неявка яких з урахуванням положень ст. 405 КПК України не перешкоджає її розгляду. При прийнятті рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності потерпілих та обвинувачених ураховується те, що апеляційним судом своєчасно надіслано кожному повідомлення, в якому вказується про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги; що про поважні причини неявки до апеляційного суду як потерпілі, так і обвинувачені не повідомили, і заяв про відкладення розгляду справи від них не надходило.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд у підготовчому судовому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно повернув обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 прокурору, а висновки суду про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України з наведених в ухвалі підстав, колегія суддів визнає такими, що не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору з огляду на наступне.
Так, відповідно до ст. 291 КПК України, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого; анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта; дату та місце його складання та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
Як убачається зі змісту обвинувального акту, такий містить всі передбачені ст. 291 КПК України відомості, і до нього додано всі передбачені цією нормою права додатки (а. к. п. 1-25), у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги про незаконність ухвали суду, колегія суддів визнає такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Таким, що не свідчить про неможливість призначення обвинувального акту до судового розгляду, колегія суддів вважає і висновок суду про те, що в обвинувальному акті жодним чином не зазначено, яка необхідність об`єднання матеріалів досудових розслідувань відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з матеріалами досудового розслідування відносно ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке жодним чином не пов`язане із кримінальними правопорушеннями інкримінованими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ані з цими особами. При цьому, колегія суддів також враховує і доводи, на які посилається сторона обвинувачення в апеляційній скарзі, зокрема, про те, що: на стадії досудового розслідування прокурором, керуючись вимогами ч. 1 ст. 217 КПК України, з метою забезпечення ефективного досудового розслідування кримінальних проваджень за фактами крадіжок із приміщення супермаркету «Ду-мен», прийнято рішення про їх об`єднання в одне кримінальне провадження, ще до встановлення осіб, що їх вчинили; виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження проводиться за наявності відповідних підстав, які, на переконання прокурора, у даному випадку відсутні, а суд відповідно до ст. 334 КПК України не позбавлений права виділити матеріали в окреме провадження на стадії судового розгляду; судом у ході підготовчого судового засідання не з`ясовано думку прокурора про причини об`єднання кримінальних провадження щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також не взято до уваги пояснення прокурора та представника потерпілого ОСОБА_13 щодо наявності ще одного кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні крадіжки із приміщення супермаркету «Ду-мен» у групі з його сином ОСОБА_7 , що в подальшому є підставою для висунення додаткового обвинувачення ОСОБА_9 у ході судового розгляду кримінального провадження.
Такими, що знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає і доводи апеляційної скарги про те, що в абзаці 1 сторінки 5 обвинувального акту в описі фактичних обставин кримінального правопорушення зазначено «намагались таємно викрасти майно», що аналогічно зазначено і в пред`явленому обвинуваченні щодо ОСОБА_7 (абзац 2 сторінки 8 обвинувального акту), і лише в пред`явленому обвинуваченні щодо ОСОБА_8 (абзац 3 сторінки 10) помилково зазначено «намагались таємно викрав», однак, що зазначена в обвинуваченні кваліфікація дій ОСОБА_14 є технічною помилкою і що його дії вірно кваліфіковано за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, можна дійти висновку, дочитавши обвинувачення до кінця «де були зупинені ОСОБА_11 , у зв`язку із чим, всіх дій, які вважав необхідними для вчинення крадіжки не вчинили, із причин що не залежали від їх волі». Тому, висновок суду про наявність в обвинувальному акті внутрішніх суперечностей, що породжує сумніви щодо кваліфікації дій обвинувачених у частині вчинення кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України, де в абзаці 3 сторінки 10 обвинувального акту зазначено, що 20 серпня 2017 року близько 05 години 30 хвилин ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 , з метою заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом розбиття склопакету на вхідних дверях проникли до приміщення магазину "Автозапчастини" належного ОСОБА_10 , який розташований у АДРЕСА_3 , звідки намагались таємно викрасти майно і де були зупинені ОСОБА_11 , у зв`язку із чим всіх дій, які вважав необхідними для вчинення крадіжки не вчинили, із причин що не залежали від їх волі, - на переконання колегії суддів, не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору. При цьому, колегія суддів враховує те, що на даній стадії судового процесу суд вирішує лише питання про відповідність чи не відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, а перевірка кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення та встановлення фактичних обставин справи відбувається під час судового розгляду кримінального провадження.

Крім того, слушними колегія суддів вважає і доводи апеляційної скарги про те, що в кримінальному процесуальному законі не закріплені вимоги щодо реєстру матеріалів досудового розслідування і на вимоги ст. 291 КПК України такі не поширюються, що в свою чергу свідчить про те, що такими, що не є підставами для повернення прокурору обвинувального акту та не свідчать про неможливість його призначення до судового розгляду, є і висновки суду про те, що у реєстрі матеріалів досудового розслідування, доданого до обвинувального акта, відсутній повний перелік процесуальних дій і час їх проведення, відсутні відомості про захисників обвинувачених: їх прізвище, місцезнаходження, номер свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та взагалі будь-які дані про те, що захисники були залучені до справи, та ряд інших процесуальних дій, а на сторінці 12 обвинувального акту слідчим зазначено, що відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ухвалою слідчого судді Рахівського районного суду ОСОБА_12 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 діб, з 29 вересня 2017 року до 26 листопада 2017 року, однак, у розділі ІІІ реєстру у графі "Забезпечення кримінального провадження" зазначено про те, що відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, строком на 60 діб, що свідчить про те, що реєстр, який призначений для полегшення вивчення судом матеріалів кримінального провадження та їх розгляду, навпаки ускладнює процес судового провадження; що з обвинувального акту та реєстру слідує, що всі прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення завершилися 29.09.2017, того ж дня ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 отримали копії обвинувальних актів, однак, із вхідного штампу канцелярії суду номер документу № 6413/2017-вх вбачається, що такий до суду надійшов 07 листопада 2017 року, тобто по закінченню строків визначених ч. 2, ч. 3 ст. 301 КПК України без продовження таких.
Висновок суду про те, що в резолютивній частині обвинувального акту в порушення вимог передбачених п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України не вказано дату складання обвинувального акту, є таким, що не відповідає дійсності, оскільки, як убачається зі змісту обвинувального акту, на аркуші 12 зазначено дату складення слідчим та затвердження прокурором обвинувального акту 29.09.2017, що в свою чергу свідчить про те, що обґрунтованими є доводи апеляційної скарги й у цій частині.
Разом із тим, такими, що ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону є й доводи апеляційної скарги про те, що визначення судом конкретного строку для усунення недоліків обвинувального акту є неправомірним, оскільки виходить за межі повноважень суду.
На будь-які інші порушення закону, які би давали підстави для повернення обвинувального акта в ухвалі суду не вказується й такі в матеріалах кримінального провадження відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що повернення обвинувального акту із зазначених в ухвалі підстав, призведе до необґрунтованого затягування строків розгляду кримінального провадження, і як наслідок, до порушення передбачених ст. 28 КПК України розумних строків судового розгляду.

Водночас, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, що є одним з основоположних принципів кримінального провадження та гарантією швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду кримінального провадження, який закріплений у ст. 2 КПК України, що відображає вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Про обов`язковість дотримання розумного строку розгляду кримінальних справ неодноразово наголошував та встановлював порушення і Європейський суд з прав людини (справи «Смірнова проти Росії» від 24 липня 2003 року, «Вітрук проти України» від 16 вересня 2010 року, «Юртаєв проти України» від 31 січня 2006 року та інші).
Отже, з наведеного вбачається, що судом першої інстанції порушені вимоги кримінального процесуального закону при прийнятті рішення про повернення обвинувального акта прокурору, у зв`язку із чим, оскаржувана ухвала як незаконна та необґрунтована підлягає скасуванню із призначенням розгляду обвинувального акту в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, у ході якого суду першої інстанції, з урахуванням вищенаведених висновків та доводів апеляційної скарги, прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 291, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу, яку подала прокурор Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , задовольнити.

Ухвалу Рахівського районного суду Закарпатської області від 05 лютого 2018 року, якою обвинувальний акт, складений і затверджений щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 185 КК України,повернуто прокурору, для усунення порушень вимог КПК України, протягом місяця із дня отримання матеріалів кримінального провадження, - скасувати, призначивши новий розгляд обвинувального акту в підготовчому судовому засіданні в Рахівському районному суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: