Справа №592/9008/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/616/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 березня 2018 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Володимирівка, Сахновщинського району, Харківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_10 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати невинним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та виправдати.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 березня 2018 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт строком 120 годин.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи в сумі 296,61 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 зазначає, що висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на розглянутих у судовому засіданні доказах.

Стверджує, що з показань ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_11 та відеозапису з камер спостереження вбачається, що потерпілий не знав місцезнаходження телефону і не міг поновити контролю над ним, а тому телефон фактично вибув із його законного володіння внаслідок випадкових обставин, а ОСОБА_8 не вдавався до будь-яких дій, спрямованих на вилучення телефону у потерпілого і не був очевидцем безпосередньої втрати ОСОБА_12 контролю над цим майном.

За вказаних обставин захисник вважає, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Крім цього, захисник звертає увагу, що згідно показів свідка ОСОБА_11 працівниками поліції йому було продемонстровано запис з камер спостереження ще в травні 2017 року, тоді як слідчий отримав диск з ТОВ «Конкіст Груп» букмекерської контори «Фаворит Спорт» 02.06.2017 року та оглянув його тільки 20.06.2017 року.

Зауважує, що мобільний телефон у ОСОБА_8 було вилучено 26.05.2017 року і лише 20.06.2017 року слідчим його було оглянуто та визнано речовим доказом, однак будь-яких клопотань про арешт майна слідчим до суду не подавалось, що свідчить про відсутність правових підстав для його утримання. Вказує, що відповідно до постанови від 31.05.2017 року проведено товарознавчу експертизу телефону без передання об`єкту на дослідження.

Також захисник вважає недопустимим доказом протокол слідчого експерименту від 20.07.2017 року, проведеного з метою уточнення пояснень ОСОБА_8 про події 11.05.2017 року, оскільки умови, в яких проводилась дана слідча дія, не були максимально наближені до тих, у яких відбувались події, що перевірялися.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, 11.05.2017 року, близько 23.30 год., ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні букмекерської контори «Фаворит Спорт» ТОВ «Консіст Груп» за адресою: м. Суми, пр. Шевченко, 1, вчинив крадіжку мобільного телефону Qukitel C3 ОСОБА_12 , який випав з руки останнього під диван, та залишив приміщення, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на суму 1541 грн.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, та вважала вирок законним і обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у таємному викраденні чужого майна (крадіжки), відповідають фактичним обставинам справи, які ґрунтуються на зібраних у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказах.

В суді першої та апеляційної інстанцій обвинувачений ОСОБА_8 своєї вини не визнав та пояснив, що перебуваючи в приміщенні «Фаворіт Спорт», дивися футбольний матч та не спостерігав за оточуючою обстановкою. Побачив під диваном мобільний телефон, підняв його та пішов додому. Телефон був заблокований, він не мав доступу до номерів і не міг встановити володільця телефону. 26.05.2017 року в приміщенні поліції він добровільно видав мобільний телефон потерпілого. З якою метою носив його при собі не пам`ятав, але СІМ-карту залишив у себе, потерпілому повернути її не пропонував. Про телефон потерпілого безпосередньо після його виявлення в приміщенні клубу нікому не повідомляв, хоча в клубі в той момент знаходились інші особи.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що заперечення своєї вини обвинуваченим ОСОБА_8 в судовому засіданні є обраним способом захисту з метою уникнути покарання за скоєне, а його доводи про обставини, за яких мобільний телефон потерпілого опинився у нього необгрунтованими, які спростовуються наведеними у вироку доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_12 суду показав, що 11.05.2017 року зайшов до приміщення клубу «Фаворит» за адресою: м. Суми, пр. Шевченко, 1 в м. Суми, та звернувся до одного з відвідувачів вважаючи його своїм знайомим. Від цієї особи отримав удар в обличчя. В цей момент з його руки випав мобільний телефон. Зникнення телефону виявив удома, з цього приводу звертався до охоронця клубу. Після звернення до поліції йому повернули зниклий мобільний телефон. Вказував, що доступ до номерів не блокувався, телефоном можливо було користуватися будь-якій особі.

Свідок ОСОБА_11 (охоронець приміщення «Фаворит Спорт») суду показав, що у вечірній час 11.05.2017 року в клуб прийшло двоє чоловіків напідпитку та між ними сталась словесна перепалка, потім один вдарив іншого. Постраждалий впав на підлогу та втратив свідомість, у нього випав мобільний телефон і залетів під диван. Потерпілий прийшов за телефоном на наступний день. На відеозаписі бачив як ОСОБА_8 , який знаходився постійно в залі, забрав телефон з під дивану. Оскільки ОСОБА_11 мешкає з ОСОБА_8 в одному будинку, то знає його і де він проживає, тому приходив до нього додому з питанням про повернення телефону, ОСОБА_8 казав, що не знає де телефон і що телефону він не брав. Раніше, до подій 11.05.2017 року, у ОСОБА_8 був звичайний кнопочний телефон, а потім він бачив у нього сенсорний телефон.

Даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення підтверджено, що ОСОБА_12 звернувся з заявою про крадіжку мобільного телефону 29.05.2017 року (а.п.90).

Також судом досліджено дані протоколу огляду предметів та фототаблиць до нього (а.п.48-57), оглянуто відеозапис з камер спостереження, встановлених у приміщенні букмекерської контори «Фаворит» за адресою м. Суми, пр. Шевченко, 1, та встановлено, що у вказаному приміщенні о 23.30 год. 11.05.2017 року в результаті конфлікту з іншим відвідувачем потерпілий отримує удар в голову, падає на підлогу та у нього з руки випадає мобільний телефон і падає під диван. Ці обставини відомі обвинуваченому, який сидить спиною до залу та обличчям до монітору в кутку приміщення напроти входу (фото 1-4), повертається обличчям до лежачого на підлозі потерпілого (фото 6-7) та дочекавшись, коли з приміщення вийдуть відвідувачі та охоронець (фото 8-11), нахиляється до дивану на підлогу та починає щось шукати, з під дивану бере предмет темного кольору та відразу виходить з предметом з приміщення (фото 12-14), в момент підняття телефону та виходу з приміщення в приміщенні знаходиться інший відвідувач (фото 12, 13) (а.п.56, 57).

Згідно даних протоколу огляду місця події від 26.05.2017 року, в службовому приміщенні ОВС ОСОБА_8 видав працівникам поліції мобільний телефон Qukitel C3 (а.п.59-60).

З даних протоколу проведення слідчого експерименту протоколу огляду предмету - диску з відеозаписом слідчого експерименту встановлено, що під час вищезазначених слідчих дій було встановлено, що з місця, на якому знаходився обвинувачений в сидячому положенні (в кутку залу напроти виходу (входу) до залу та напроти дивану (фото 7), в момент потрапляння мобільного телефону під диван можливо його побачити та неможливо його побачити в стоячому положенні (а.п.62-64, 65).

Крім цього, висновок судової товарознавчої експертизи вказує на те, що ринкова вартість мобільного телефону Qukitel C3 на момент його заволодіння ОСОБА_8 становила 1541 грн.

З урахуванням зазначеного, судом було встановлено, що ОСОБА_8 об`єктивно знав про конфлікт з участю потерпілого та іншої особи, а з місця, де він перебував, було видно де знаходився мобільний телефон потерпілого. Піднявши мобільний телефон ОСОБА_8 одразу покинув приміщення клубу «Фаворит», не повідомивши про нього іншим відвідувачам, в тому числі тому, з яким він за власним поясненням був знайомий. При спілкуванні з охоронцем ОСОБА_11 , вже після заволодіння телефоном потерпілого, заперечував факт знаходження та користування телефоном, хоча потерпілий в суді вказав, що доступ до мобільних номерів телефону не був заблокований, і добровільно його видав лише при огляді в будівлі поліції 26.05.2017 р.

Таким чином, усі докази судом першої інстанції проаналізовано на предмет їх достатності і допустимості та дано їм належну оцінку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 по відношенню до заволодіння мобільним телефоном потерпілого, судом обґрунтовано кваліфіковано як крадіжка чужого майна.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає, що дані докази не можуть свідчити про наявність саме таємного викрадення чужого майна, а отже і про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Свою позицію апелянт обґрунтовує тим, що потерпілий не знав місцезнаходження телефону і не міг поновити контролю над ним, а тому телефон фактично вибув із його законного володіння внаслідок випадкових обставин, а ОСОБА_8 не вдавався до будь-яких дій, спрямованих на вилучення майна і не був очевидцем безпосередньої втрати ОСОБА_12 контролю над цим майном.

Разом з тим, з встановлених судом першої інстанції обставин чітко вбачається, що ОСОБА_8 був безпосереднім очевидцем конфлікту потерпілого з іншою особою, в результаті якого ОСОБА_13 опинився на підлозі, втратив свідомість та йому надавалась медична допомога, оскільки особисто бачив лежачого на підлозі потерпілого перебуваючи з ним в одному приміщенні букмекерської контори за адресою м. Суми, пр. Шевченко, 1 в м. Суми, побачив під диваном мобільний телефон, одразу визначив, що він належить ОСОБА_12 , розумів, що він випав саме від протиправних дій іншої особи відносно потерпілого і той невдовзі може за ним повернутися чи поновити контроль за своїм телефоном, усвідомлював, що його повернення та фактичне поновлення контролю над своїм майном унеможливить володіння ним, а тому таємно викрав телефон і з місця події зник.

Більше того, обізнаність ОСОБА_8 про те, хто є власником мобільного телефону та розуміння, що потерпілий може повернутися за ним, і повернення ОСОБА_12 до клубу через нетривалий проміжок часу з моменту виявлення ним втрати мобільного телефону, що також свідчить про знаходження телефону у відомому для нього місці й намагання поновити над ним контроль, свідчать про те, що мобільний телефон, попри втрату, продовжував перебувати у власності ОСОБА_12 , але реалізувати це своє право він не зміг через протиправні дії ОСОБА_8 , який забрав телефон з-під дивану й одразу залишив приміщення клубу.

На користь цих обставин свідчать дії ОСОБА_8 , який після заволодіння мобільним телефоном потерпілого, нікому з присутніх відвідувачів клубу не повідомив про це, в тому числі своєму знайомому, носив телефон при собі та вставляв свою сім-карту, а у подальшому свідомо проігнорував прохання охоронця клубу повернути телефон, що свідчить про те, що він усвідомлював, що посягає на чужу власність, на яку не має ніякого права, передбачав спричинення майнової шкоди і бажав спричинити таку шкоду, тобто діяв з прямим умислом на заволодіння чужим майном.

Такі висновки суду першої інстанції, всупереч позиції сторони захисту, що ОСОБА_8 просто заволодів знахідкою, узгоджуються і з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 11 грудня 2014 року (справа № 5-23кс14), з якої вбачається, що заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала, кому належить це майно, мала підстави вважати, де знаходиться власник речі, і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, або ж, у разі появи власника з метою поновлення свого права володіння майном, умисно перешкоджала йому в цьому, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.

На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

З огляду на наведені обставини та їх кримінально-правове значення в оскарженому вироку, судом було зроблено правильний висновок про наявність в діях ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Що стосується критичної оцінки окремих доказів та недопустимості протоколу слідчого експерименту від 20.07.2017 року, то як вбачається з вироку, суд належним чином вмотивував чому не може прийняти до уваги дані доводи сторони захисту.

Зокрема, мотиви захисника в апеляційній скарзі про наявність суперечностей між показами свідка ОСОБА_11 та даними протоколу огляду предметів від 20.06.2017 р. щодо часу і місця огляду свідком запису з камер спостереження, є необгрунтованими, оскільки згідно пояснень свідка ОСОБА_11 , зафіксованих на технічному носії інформації в суді першої інстанції, вже після того, як поліція витребувала записи з камер спостереження з головного офісу, приблизно за декілька тижнів його неодноразово викликали до поліції, де він ще раз оглядав відповідні відеозаписи. Точного часу (місяця) огляду відеозапису в приміщенні поліції свідок ОСОБА_11 не повідомляв.

Неспроможними визнає колегія суддів і доводи захисника в апеляційній скарзі про безпідставність утримання мобільного телефону після його вилучення 26.05.2017 р. без накладення арешту, оскільки арешт майна застосовується лише за наявності підстав, передбачених ст.170 КПК України, тоді як доказів того, що незастосування даного заходу забезпечення кримінального провадження могло призвести чи призвело до пошкодження мобільного телефону потерпілого надано не було.

Посилання на ту обставину, що товарознавча експертиза телефону (висновок від 13.06.2017 р.) була проведена без передання об`єкту на дослідження, жодним чином не свідчить про його неправильність, оскільки висновок експерта складено у відповідності до вимог чинного законодавства та компетентною особою, відповідає вимогам ст.ст.94, 101 КПК України, він є науково обґрунтованим і суд правильно визнав його як доказ, будь-яких сумнівів у правильності такого висновку не виникло і в колегії суддів.

Щодо доводів захисника про визнання недопустимим доказом протоколу проведення слідчого експерименту від 20.07.2018 року, проведеного з метою уточнення відомостей, які ОСОБА_8 повідомив про події 11.05.2017 р., оскільки під час проведення слідчого експерименту не було відтворено умови, максимально наближені до тих, у яких відбувалась подія, а саме чи можливо було побачити мобільний телефон з місця, де сидів ОСОБА_8 у нічний час доби, є необґрунтованими зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

При дослідженні наведеного доказу і його оцінці з позиції належності і допустимості суд прийшов до висновку, що вказаний доказ отримано в порядку, встановленому КПК України без істотного порушення прав та свобод обвинуваченого ОСОБА_8 , гарантованих Конституцією та законами України.

Колегією суддів встановлено, що проведення слідчого експерименту від 20.07.2017 року за участю статиста було здійснено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Суд першої інстанції обґрунтовано оцінив протокол проведення слідчого експерименту, як належний та допустимий доказ, що підтверджує вину ОСОБА_8 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), виходячи з того, що ОСОБА_8 не заперечував в судовому засіданні тих обставин, що в умовах гіршого освітлення, ніж було при проведенні слідчого експерименту, він побачив під диваном предмет та піднявши його з підлоги побачив, що цей предмет є мобільним телефоном.

За таких обставин, доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника про те, що висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на розглянутих у судовому засіданні доказах, а також про невірну оцінку судом зібраних по справі доказів є безпідставними, оскільки суперечать встановленим у кримінальному провадженні обставинам.

Колегія суддів вважає, що надані стороною обвинувачення докази винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, є належними, допустимими, достовірними, а сукупність зібраних доказів у їх взаємозв`язку достатніми для прийняття відповідного процесуального рішення, а тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, кваліфікувавши його дії як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Всупереч доводам сторони захисту в апеляційній скарзі, у вироку міститься достатня мотивація як оцінки доказів, кваліфікації дій ОСОБА_8 , так і спростування цих доводів.

Міра покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначена відповідно до вимог ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують покарання. Судом враховано, що ОСОБА_8 раніше не судимий, є особою молодого віку, за місцем проживання характеризується задовільно, що пом`якшує йому покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що покарання у виді громадських робіт, яке передбачене санкцією ч.1 ст.185 КК України, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і є справедливим.

Враховуючи викладене, підстав для скасування чи зміни вироку суду колегія суддів не вбачає, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 березня 2018 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4