Постанова
Іменем України

26 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 755/29031/14-к
провадження № 51-4302км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні у суді апеляційної інстанції на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 14 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007201, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 14 вересня 2016 року ОСОБА_6 визнано:
- невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 307 КК у зв`язку з не доведенням вчинення кримінального правопорушення;
- винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК та призначено покарання у виді арешту на строк 6 місяців.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року вирок щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичних засобів, вчиненому повторно, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні наркотичні засоби, а саме в тому що, в невстановлений досудовим слідством час, за невстановлених досудовим слідством обставин, незаконно придбав у невстановленої досудовим слідством особи особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований та незаконно зберігав його, з метою подальшого незаконного збуту іншим особам.
Так, 12 серпня 2014 року приблизно о 20 годині 50 хвилин, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу - опію ацетильованого, діючи за попередньою домовленістю з гр. ОСОБА_8 , зустрівся з останнім у приміщенні під`їзду будинку АДРЕСА_2 . При зустрічі, ОСОБА_8 передав ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 200 гривень, які йому були видані для проведення оперативної закупівлі. У свою чергу ОСОБА_6 , передав ОСОБА_8 , тим самим незаконно збув, медичний шприц з особливо небезпечним наркотичним засобом - опієм ацетильованим, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,109 г.
Крім того, ОСОБА_6 у невстановлений досудовим слідством час, за невстановлених досудовим слідством обставин, повторно незаконно придбав у невстановленої досудовим слідством особи особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований та повторно незаконно зберігав його з метою подальшого повторного незаконного збуту іншим особам.
Так, 09 вересня 2014 року приблизно о 22 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 реалізуючи свій злочинний намір, направлений на повторний незаконний збут особливо небезпечного наркотичного засобу - опію ацетильованого, діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_8 , зустрівся з останнім біля будинку № 1/29 по вул. Карбишева в м. Києві та, отримавши грошові кошти в сумі 200 гривень, які були видані для проведення оперативної закупівлі повторно незаконно збув медичний шприц, ємністю 5 мл з особливо небезпечним наркотичним засобом - опієм ацетильованим, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,02 г.
Крім того, органом досудового слідства ОСОБА_6 також обвинувачувався у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, вчиненому повторно особою, що раніше вчинила злочин, передбачений ст. 307 КК, а саме в тому, що він у невстановлений досудовим слідством час, за невстановлених досудовим слідством обставин, незаконно придбав у невстановленої досудовим слідством особи особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, загальна маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,126 г, та особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, загальна маса якого в перерахунку на суху речовину становить 8,84 г, які незаконно зберігав у квартирі за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без мети збуту, до моменту виявлення та вилучення 10 вересня 2014 року працівниками Дніпровського РУ в м. Києві в ході санкціонованого обшуку на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, просить судові рішення щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та порушеннями кримінального процесуального закону. Стверджує про невідповідність вироку та ухвали вимогам статей 370, 374, 419 КПК. Вказує, що усупереч вимогам ст. 94 КПК суд першої інстанції надав необґрунтовану оцінку доказам, внаслідок чого безпідставно виправдав ОСОБА_6 , не навівши при цьому мотивів, з яких відкинув докази обвинувачення. Вважає, що суд дійшов передчасних висновків про наявність істотних порушень основоположних прав і свобод людини і громадянина, а саме провокації злочину при проведенні оперативних закупок.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні підтримав доводи касаційної скарги, та просив скасувати судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення касаційних вимог прокурора, вважали судові рішення законними та обґрунтованими.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Згідно п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1954 року кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.
Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до змісту ст. 92 КПК обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні зроблено не було.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
За змістом ст. 94 КПК оцінка доказів є виключно компетенцією суду, який постановив вирок. Суд касаційної інстанції установив, що суди першої та апеляційної інстанцій дотримались цих вимог закону.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Суд касаційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого.
Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд, та безпосередньо дослідивши у судовому засіданні докази сторін обвинувачення та захисту, детально навів у вироку свою оцінку кожного доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про те, що досліджені докази не доводять винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК.

Докази отримані за результатами проведення оперативних закупівель особливо небезпечного наркотичного засобу - опію ацетильованого, які мали місце 12 серпня 2014 року та 09 вересня 2014 року, за грошові кошти, особами під вигаданими анкетними даними ОСОБА_8 , які здійснювали оперативну закупівлю наркотичного засобу у ОСОБА_6 а саме: показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_12 , які були працівниками міліції Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві; показання понятих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ; показання особи під вигаданими анкетними даними ОСОБА_8 , а також протоколи оперативних закупівель, проведення негласних слідчих дій, огляду покупця, огляду грошових коштів та вручення технічних засобів; протокол перегляду відеозапису та самому відеозапису, що міститься в матеріалах кримінального провадження, суд першої інстанції обґрунтовано визнав недопустимими доказами, оскільки, відповідно до вимог ст. 62 Конституції України, відповідних норм КПК України, рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року та рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви», вони були отримані незаконним шляхом, внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.
Суд дійшов висновку, що кримінально-каране діяння ОСОБА_6 по збуту наркотичних засобів ОСОБА_8 , які діяли за вказівкою працівників міліції, були спровоковані останніми та, що ОСОБА_6 не вчинив би жодних дій спрямованих на збут наркотичних засобів без втручання працівників міліції та закупників, які впливаючи на ОСОБА_6 , схилили його до вчинення злочину.
Переконливих доводів про передчасність чи необґрунтованість зазначених висновків у касаційній скарзі прокурора не міститься.
Крім того, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок за апеляційною скаргою сторони обвинувачення, детально дослідивши матеріали кримінального провадження, в тому числі шляхом проведення часткового судового слідства, спростовував доводи, аналогічні доводам касаційної скарги, навівши підстави визнання їх безпідставними.
З огляду на зазначене, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що доводи касаційної скарги прокурора, по суті зводяться до переоцінки доказів та є необґрунтованими. Судові рішення належним чином умотивовані та відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, які би тягли за собою безумовне скасування судових рішень, суд касаційної інстанції не вбачає.
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Верховний Суд

у х в а л и в:
Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 14 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 20 листопада 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3