Справа № 188/1015/18
Провадження № 1-кс/188/319/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2018 року смт. Петропавлівка
Слідчий суддя Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області

ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

кримінальне провадження №0000294 від 02.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України

скарга захисника ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 на постанову слідчого від 12.07.2018 року про часткову відмову в задоволенні клопотання

з участю:

захисника ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_5

у відкритому судовому засіданні

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області зі скаргою, на постанову слідчого по кримінальному провадженню №0000294 від 02.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

В обґрунтування скарги зазначено, що 20 червня 2018 р. ст.слідчим СВ Петропавлівського ВП Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження №0000294 оголошено повідомлення про підозру ОСОБА_4 , без присутності захисника.

Згідно даного повідомлення ОСОБА_4 підозрюється у незаконному зберіганні, придбанні 328 спортивно-мисливських патронів калібром 5,6 мм кільцевого запалення, 1986 р. виготовлення, без передбаченого законом дозволу, що кваліфікується органом досудового слідства, як кримінальне правопорушення, передбачене ч.І ст.263 КК України.

27 червня 2018 року під час допиту слідчим підозрюваний пояснив, що 328 патронів калібром 5,6 мм кільцевого запалення, 1986 р. виготовлення, він придбав законно. Дані патрони йому було передано воєнруком ОСОБА_6 під підпис у Журналі видачі боєприпасів секції кульової стрільби при стрілецькому тирі середньої школи совхозу «Дніпропетровський» (с.Українське Петропавлівського району Дніпропетровської області), приблизно у 1988-89 р.р., для видачі іншим учасникам секції, з метою використання у навчальних стрільбах.

Захисник вважає, що законне придбання даних боєприпасів тягне за собою і законність зберігання, що повністю виключає кримінальну відповідальність та доводить незаконність повідомлення про підозру в цій частині.

Згідно приписів ч.2 ст.9 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно приписів ч.1 ст.47 КПК України захисник зобов`язаний використовувати засоби захисту, передбачені КПК України, з метою з`ясування обставин, які спростовують підозру чи обвинувачення, пом`якшують чи виключають кримінальну відповідальність підозрюваного чи обвинуваченого. У даному випадку з`ясування цих обставин можливе лише виконанням слідчих (розшукових) дій, що не входить до компетенції захисту. Тому слідчому захистом 12.07.2018 року заявлено клопотання про проведення слідчих дій для встановлення: чи працював ОСОБА_6 протягом 1986-1989 р.р. воєнруком середньої школи совхозу «Дніпропетровський» (с.Українське Петропавлівського району Дніпропетровської області), допитати його в якості свідка; провести виїмку журналів обліку видачі боєприпасів за 1986-1989 р.р. та долучити їх до матеріалів кримінального провадження; встановити та допитати в якості свідків інших учасників згаданої вище секції кульової стрільби по обставинам, на які посилається підозрюваний ОСОБА_4 .

У задоволені даного клопотання постановою від 12.07.2018 р. слідчим було незаконно відмовлено.

У клопотанні було звернено увагу слідчого на те, що придбання ОСОБА_4 328 спортивно-мисливських патронів калібром 5,6 мм кільцевого запалення, 1986 р. виготовлення, відбулось у 1988-89 р.р.

Захисник вважає, що якщо досудове слідство доведе незаконність придбання, дії підзахисного по придбанню 328 спортивно-мисливських патронів калібром 5,6 мм кільцевого запалення, 1986 р. виготовлення, слід кваліфікувати за ч.І ст.222 КК України 1960 р.

Крім того, за п.4 ст.48 КК України відповідальність ОСОБА_4 за даний «злочин» взагалі не можлива, т.я. з 1988 року тричі збіг 10-річний термін притягнення до кримінальної відповідальності.

За тридцять років в Україні видавалось й чимало Законів про амністію. Наприклад, Закон України «Про амністію у 2016 р.», звільняє ОСОБА_4 , як інваліда 3 гр., від кримінальної відповідальності в цій частині підозри.

В постанові від 12.07.2018 р. слідчий взагалі на ці обставини не звернув увагу, не обґрунтував відмову у задоволенні клопотання захисту.

Захистом у клопотанні висловлено вимогу про конкретизацію підозри від 20.06.2018 р., т.я. в ній відсутнє посилання на норму закону чи підзаконного акту, які б забороняли ОСОБА_4 придбавати та зберігати спортивно-мисливські набої.

Захисник також вважає, що зміст повідомлення внесеного до ЄРДР не відповідає повідомленню про підозру.

Просить визнати незаконною відмову слідчого у задоволенні клопотання зобов`язати слідчого провести слідчі дії, встановити та допитати свідків та частково скасувати повідомлення про підозру.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_3 зазначила, що повідомлення про підозру вручено підозрюваному з порушенням права на захист, слідчому слід було провести ряд слідчих дій, в задоволенні клопотання відмова слідчого неправомірна, вважає, що слідчим неналежно дано правову оцінку діям підозрюваного і враховуючи обставини, не застосовано КК України 1960 р., протокол вручення повідомлення про підозру не складено, вручено в лікарні, хоча по телефону, вона, як захисник, повідомляла слідчого про те, що в неї укладено договір з ОСОБА_4 , чому останній і відмовився отримати повідомлення про підозру.

В судовому засіданні слідчий проти задоволення скарги заперечив, надав письмове обґрунтування в якому зазначив, що 20.07.2018 року ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру, 05.07.2018 року захиснику і підозрюваному вручено письмове повідомлення про завершення досудового слідства, права підозрюваного не порушувались, вручення повідомлення про підозру не є слідчою дією, вимога про скасування повідомлення про підозру є неправомірною і поданою передчасно.

Вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження вважаю, що скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.283 КПК України прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру звернутися до суду з обвинувальним актом. Відомості про закінчення досудового розслідування вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Виходячи з положень ст.283 КПК України після закінчення досудового розслідування слідчі дії не можуть проводитися.

Відповідно до ч.8 ст.223 КПК України слідчі (розшукові) дії не можуть проводитися після закінчення строків досудового розслідування, крім їх проведення за дорученням суду у випадках, передбачених частиною третьою статті 333 цього Кодексу. Будь-які слідчі (розшукові) або негласні слідчі (розшукові) дії, проведені з порушенням цього правила, є недійсними, а встановлені внаслідок них докази - недопустимими.

Тому скарга в частині проведення слідчих дій після повідомлення про завершення досудового розслідування задоволенню не підлягає.

Чинним КПК України не передбачено скасування повідомлення про підозру в тій чи іншій частині.

Відповідно до п.10) ч.3 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником, в даному випадку оскарження можливе після спливу 2 місяців.

Вимога сторони захисту про скасування повідомлення особі про підозру не підлягає задоволенню і з інших підстав.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, а також те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, дослідивши, матеріали клопотання, долучені до нього документи та матеріали кримінального провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку приходжу до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно зв`язує його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дане правопорушення.

Відповідно до вимог ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, вимоги та положення ст.46, 111, 135 КПК України слідчим дотримано.

Крім того, договір на отримання юридичних послуг між ОСОБА_4 та захисником укладено 11.06.2018 року, а до матеріалів кримінального провадження долучено лише 27.06.2018 року, тобто через сім днів після вручення письмового повідомлення про підозру.

До 05.07.2018 року, тобто, до вручення підозрюваному письмового повідомлення про завершення досудового слідства, будь яких клопотань з боку захисника та підозрюваного ОСОБА_4 слідчому не надходило.

Тож правові підстави для задоволення скарги відсутні.

На підставі наведеного, позиції Європейського суду з прав людини, керуючись ст.ст.46,111,135,223,278,283 303, 309 , 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні скарги захисника ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 по кримінальному провадженню №0000294 від 02.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.263 КК України відмовити.

Матеріали кримінального провадження №0000294 після виготовлення повного тексту ухвали повернути слідчому.

Апеляційна скарга в частині відмови у задоволенні скарги на повідомлення про підозру, подається на ухвалу слідчого судді безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1