Справа № 541/1147/18
Провадження № 1-кп/541/154/2018
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Миргороді кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нагольно-Тарасівка, Ровенського району, Луганської області, українця, громадянина України, із неповною середньою освітою, не працюючого, неодруженого, утриманців не маючого, зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 14.11.2008 року вироком Октябрського районного суду м. Полтави за ч.2 ст.121 КК України до 7 років позбавлення волі (07.03.2013 року ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 27.02.2013 року умовно-достроково звільнений від подальшого відбування покарання на невідбутий строк 2 роки 2 місяця 4 дні),

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

16.05.2018 року близько 21 години 40 хвилин ОСОБА_4 , взявши з собою розвідні ключі, плоскогубці та полімерний мішок, з метою таємного викрадення чужого майна прибув на територію загального користування залізничного вокзалу станції «Ромодан», що розташована за адресою:с. Ромодан, вул.Незалежності, 17, Миргородський район, Полтавська область.

Перебуваючи на вищевказаній території, ОСОБА_4 підійшов до колії №9, на якій стояли вагони потягу, після чого підійшов до вагону №79722880, де, реалізуючи виниклий намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи з прямим умислом, з метою незаконного збагачення, скориставшись відсутністю нагляду за його діями з боку власника та інших сторонніх осіб, тобто діючи таємно, за допомогою завчасно заготовлених знарядь металевих ключів та плоскогубців, від`єднав від вантажного залізничного вагону потягу та викрав: два металевих запасних резервуари, вартістю 197 грн. 12 коп., загальною вартістю 394 грн. 24 коп., два металевих валика важільної передачі, вартістю 2 грн. 32 коп. кожний, загальною вартістю 4 грн. 64 коп., дві металеві серьги мертвої точки, вартістю 16 грн. 65 коп. кожна, загальною вартістю 33 грн. 30 коп., дві металеві чеки, вартістю 3 грн. 32 коп. кожна, загальною вартістю 6 грн. 64 коп., що належать потерпілій юридичній особі ПАТ «Українська залізниця».

В подальшому, ОСОБА_4 помістив викрадене майно в полімерний мішок, з метою винести його з території залізничного вокзалу станції «Ромодан» та залишив місце вчинення кримінального правопорушення, таким чином останній виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не закінчив з причин, які не залежали від його волі, оскільки при спробі залишити територію залізничного вокзалу ОСОБА_4 був помічений та затриманий працівниками охорони вокзалу, в результаті чого попереджено завдання матеріальних збитків ПАТ «Українська залізниця» на загальну суму 438 гривень 82 копійки.

Такі дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна.

25 травня 2018 року між прокурором Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідно до статей 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно даної угоди прокурор ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні, зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у вчиненні кримінального правопорушення у судовому провадженні. Вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, із звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до статті 468 КПК України, в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно зі статтею 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої тяжкості чи середньої тяжкості, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Представник потерпілої юридичної особи ОСОБА_6 , що діє на підставі довіреності, надав прокурору письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 , що підтверджується відповідною письмовою заявою.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, який згідно із статтею 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені пунктом 1 частини 4 статті 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені частиною 2 статті 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, отже відсутні підстави для відмови у затвердженні угоди, передбачені ч.7 ст.474 КПК України.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Згідно з ч.2 ст.75 КК України суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ч.3 ст.75 КК України у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Враховуючи дані про особу обвинуваченого суд вважає за необхідне встановити іспитовий строк тривалістю 1 рік.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ч.9 ст.100 КПК України.

Керуючись статтями 314, 373, 374, 469, 470, 472, 474, 475 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 25 травня 2018 року між прокурором Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.185 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання 1 (один) рік позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- два металевих резервуара, два металевих валика, дві металеві серги, дві металеві чеки, передані на відповідальне зберігання представнику потерпілої юридичної особи ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_6 залишити у власності ПАТ «Українська залізниця»;

- плоскогубці, два металевих розвідних ключа, передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області знищити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1