Номер провадження: 11-кп/785/809/18
Номер справи місцевого суду: 520/3194/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
про відмову в відкритті апеляційного провадження

16 травня 2018 року м. Одеса

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2 , перевіривши на відповідність вимогам ст. 396 КПК України апеляційну скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах цивільного позивача та потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04.05.2018 року в кримінальному провадженні №0000173,-

встановив:

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 04.05.2018 року в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000173 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, за результатами розгляду у підготовчому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_3 про залучення у справі потерпілих, прийняття цивільних позовів, та об`єднання кримінальних проваджень, в задоволенні клопотання відмовлено, позовні заяви повернуті адвокату. Також ухвалою залишено без розгляду клопотання захисника про призначення психологічної експертизи відносно ОСОБА_4 для визначення наявності, виду та розміру моральної шкоди.

Не погоджуючись з прийнятим районним судом рішенням, захисник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу районного суду, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість.

Перевіривши доводи апеляційної скарги вважаю, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити, з огляду на таке.

Порядок та перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку чітко визначено та регламентовано Главою 31 Кримінального процесуального кодексу України.
Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: вироки, крім випадків, передбачених ст. 394 цього Кодексу; ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом. Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Зі змісту ст. 314 КПК України слідує, що за результатами проведення підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені лише рішення суду про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Таким чином, з урахуванням положень ст.ст. 314, 392 КПК України, оскаржувана захисником ухвала місцевого суду оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Що стосується доводів захисника про можливість оскарження ухвали підготовчого судового засідання з посиланням на Конституцію України, загальні засади кримінального провадження та практик у ЄСПЛ, то вони є без підставними з огляду на таке.

Права та свободи людини і громадянина, у відповідності до ст. 55 Конституції України, захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.
Разом з цим, специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу процедуру оскарження дій (бездіяльності) і рішень осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків подання (у деяких випадках і розгляду) скарг на дії (бездіяльність) і рішення суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.
Главою 31 КПК України передбачений інститут оскарження судових рішень, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.
Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

В рішенні від 11.03.2011 року у справі №2-рп/2011 Конституційний Суд України (пп.3.3 п.3 мотивувальної частини) зазначив, що «Верховна Рада України в законах України визначає судочинство та судоустрій і підсудність справ як їх елемент, а також може встановлювати випадки, в яких не допускається апеляційне, касаційне оскарження рішення суду (п. 14 ч. 1 ст. 92, п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України).
Відповідно до вищезазначеного, Конституційний суд України зробив висновок про те, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством.

Суддя-доповідач також враховує, що саме за допомогою чіткого визначення в Кримінальному процесуальному законі України порядку і переліку тих ухвал суду першої інстанції, які підлягають апеляційному оскарженню, знаходить свою реалізацію конституційний припис закріплений в п.8 ч.3 ст.129 Конституції України - забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення.
Тобто, з дослівного змісту зазначеної норми Основного Закону можна зробити висновок, що Законом встановлена можливість апеляційного оскарження всіх рішень суду першої інстанції, але тих, які ухвалені за результатами судового розгляду справи (судового провадження). Разом з цим, на теперішній час офіційного тлумачення, в тому числі Рішення Конституційного суду України, терміну «забезпечення права на апеляційний перегляд справи», в контексті положень п.8 ч.3 ст.129 Конституції України (в редакції Закону №1401-VIII від 02.06.2016), не існує.
Таким чином, із системного аналізу наведених норм Конституції України, кримінального процесуального закону та правових висновків Конституційного суду України можна зробити висновок, що конституційний принцип забезпечення апеляційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження, що регламентовано положеннями ст. 55 Конституції України та ст.ст. 24, 392 КПК України.
Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження за апеляційною скаргою, суддя-доповідач враховує рішення Верховного суду України від 03 березня 2016 року по справі №5-347 кс15, в якому було зроблено висновок щодо застосування положень ст. 24 КПК України.

В пункті п`ятому зазначеного рішення Верховний суд України зробив висновок, що відповідно до положень статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

З огляду на те, що в апеляційній скарзі захисника ініційоване питання щодо оскарження рішення суду першої інстанції, прийняте за результатами розгляду клопотань у підготовчому судовому засіданні, що з урахуванням положень ст.ст. 3, 24, ч.2 ст.392 КПК України, не є тотожнім апеляційному перегляду справи (судового рішення за результатами розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції), який гарантований положеннями п.8 ч.3 ст.129 Конституції України, слід вважати, що таке оскарження не відповідає положенням ст. 55 Конституції України та ст.ст. 24, 392 КПК України, відповідно до яких кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень суду, слідчого судді в порядку, передбаченому КПК України.
Крім того, виконуючи вимоги ч. 5 ст.9 КПК України, суддя-доповідач, вирішуючи питання щодо можливості апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції також враховує правові позиції Європейського суду з прав людини стосовно доступу до правосуддя.
Так, у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнано Україною, закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» (1998р.) зазначено, що обмеження не буде сумісним з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».
У рішенні у справі «Скорик проти України» (2008р.) Європейський суд з прав людини нагадав, що «відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції.
Таким чином, за аналізом правових позицій Конституційного Суду України, Верховного суду України та Європейського суду з прав людини, які були сформовані під час розгляду й вирішення справ і втілились у судових рішеннях, можливо дійти ґрунтовного висновку, що їх правові позиції повністю збігаються, взаємодоповнюються та взаємооб`єднуються щодо забезпечення гарантування загальних принципів права особи на судовий захист, у тому числі забезпечення апеляційного оскарження рішень суду, за визначеною Конституцією України та Кримінальним процесуальним Кодексом України процедурою.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги права захисника, закріплені у ст. 6 Конвенції, не порушені, оскільки положеннями ст. 392 КПК України визначено порядок оскарження ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені до апеляційної інстанції в порядку ст. 392 КПК України.
Приймаючи до уваги наведене, керуючись ч. 1 ст. 5 КПК України, яка визначає, що суд зобов`язаний прийняти рішення згідно з положеннями КПК України, чинними на момент прийняття такого рішення та, виходячи зі змісту ст. 392 КПК України, яка містить вичерпний перелік судових рішень, які відповідно до діючого законодавства, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час судового розгляду, виконуючи вимоги ч.4 ст.399 КПК України, суддя-доповідач приходить до висновку, що оскаржувана захисником ухвала суду першої інстанції не може бути предметом перегляду апеляційним судом, а тому у відкритті провадження за апеляційною скаргою слід відмовити, повернувши апеляційну скаргу особі, яка її подала.
Керуючись ст.ст. 5, 309, 392, 399 КПК України, суддя-доповідач,-

ухвалив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_3 в інтересах цивільного позивача та потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04.05.2018 року в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000173 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, постановлену під час проведення підготовчого судового засідання.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження та долучені до неї матеріали невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її прийняття.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_2