Сарненський районний суд
_________________________________________________
Справа № 572/1951/18
Провадження № 1-кс/572/552/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2018 року м.Сарни

Слідчий суддя Сарненського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника філії ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Сарни клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000715,-

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 звернувся до Сарненського районного суду Рівненської області з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме на екскаватор марки «HYUNDAI 500LC-7», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , та бульдозер марки «Shantui SD13», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , належать ДП «Клесівський кар`єр» філії ЦУП ПАТ «Укрзалізниця», 5 камінців, ззовні схожих на бурштин-сирець

Обґрунтовуючи клопотання сторона кримінального провадження вказує, що слідчим відділенням Сарненського СВ ГУНП в Рівненській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000715 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України.

В судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав за викладеним в ньому підставами у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник власника майна в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, вказавши, що вилучені речі належать ПАТ «Укрзалізниця», використовуються для робіт на гірничому цеху №1 ДП «Клесівський кар`ер» ПАТ «Укрзалізниця», переконаний в тому, що факту незаконного видобутку бурштину-сирцю не було, зазначив, що двигуни техніки були холодними, вказує на те, що бурштин-сирець за природнім фактором у гранітному кар`єрі не може бути присутнім.

Захисник адвокат ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання, вважає його необґрунтованим, надуманим та таким, що суперечить нормам КПК України.

Заслухавши сторони провадження, дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.

Проте, в клопотанні прокурора та доданих до нього матеріалах відсутні переконливі належні дані, які дають підстави вважати, що накладення арешту на належне ДП ПАТ «Укрзалізниця» майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, зокрема в клопотанні про арешт майна не доведено достатніх підстав вважати, що тимчасове вилучене майно відносно якого було подано клопотання про арешт є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Зокрема, слідчий суддя звертає увагу на те, що не в змозі дослідити два протоколи допиту свідків через високу нерозбірливість почерку, крім того, візуально, дані протоколи містять дописи сторонньої особи, також виникають сумніви щодо підписів у відповідних протоколах допитаного у якості свідка та понятого при огляді місця події ОСОБА_6 , достеменно не встановлено місце працевлаштування, а саме чи дійсно, допитаний в якості свідка ОСОБА_7 є співробітником гірничого цеху №1 ДП «Клесівський кар`єр» філії ЦУП ПАТ «Укрзалізниця» з дозволу якого було проведено огляд та передано на зберігання тимчасово вилучене майно, суду не надано доказів належності майна, відсутні відомості щодо його власника чи місця його реєстрації (право власності було встановлено зі слів свідка ОСОБА_7 ), клопотання про накладення арешту на майно та додані до нього матеріали (протоколи допитів свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ) містять значні розбіжності та значним чином суперечать один одному, Разом з тим, слідчий суддя враховує і те, що в даному кримінальному провадженні жодній особі не було повідомлено про підозру.

Також прокурор не навів доводів щодо настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню у разі відмови у накладенні арешту на майно, стосовно якого будь-які процесуальні дії не проводяться. У цьому зв`язку слідчий суддя також враховує, що гірничий цех №1 «Клесівський кар`єр» філії ЦУП ПАТ «Укрзалізниця» є діючим державним підприємством, здійснює виробництво щебеню різних фракцій, майно відповідним чином перебуває на балансі вказаної юридичної особи та постійно використовується у виробничій діяльності державного підприємства.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя, керуючись принципами розумності та співрозмірності приходить до висновку про часткове задоволення клопотання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Сарненської міської прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні за № 0000715, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на 5 камінців, ззовні схожих на бурштин-сирець.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Рівненської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя