Ухвала
Іменем України
12 вересня 2018 року

м. Київ
Справа № 194/1328/17
Провадження № 51-7757 ск 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001186,
встановила:
Вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 04 січня 2018 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, тривалістю 3 роки, та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 21 жовтня 2017 року приблизно о 12.30, керуючи технічно справним автомобілем «Kia Sorento», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись у світлий час доби за умов необмеженої видимості та оглядовості по проїзній частині вул. Харківської у м. Тернівка Дніпропетровської області з боку вул. Троїцької у напрямку вул. Нікітіна, в порушення вимог п. 1.3, п. 1.5, п. 12.4 Правил дорожнього руху, не діяв таким чином, щоб не піддавати небезпеці життя та здоров`я громадян, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного здійснення руху, керуючи транспортним засобом із перевищенням дозволеної швидкості руху, близько 90,1 км/год, навпроти будинку № 32/1 на вул. Харківській у м. Тернівка здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка у темпі бігу почала перетинати проїзну частину з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля. У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_6 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 змінено. Виключено з вироку обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину щодо малолітньої особи, а також призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки. У решті вирок залишено без зміни.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає, що прийнявши рішення про відмову у задоволенні апеляційної скарги захисника, про задоволення апеляційної скарги прокурора і виключивши при цьому з вироку місцевого суду застосування щодо засудженого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, апеляційний суд всупереч приписам ст. 404 КПК вийшов за межі апеляційної скарги прокурора, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, а також не застосував закон України про кримінальну відповідальність в частині призначення додаткового покарання, який, на думку прокурора, в даному випадку підлягав застосуванню. Вказує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК в частині відсутності в ній докладних мотивів прийнятого рішення.
Перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі з доповненнями, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до ст. 50, ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Судове рішення у частині призначення покарання має бути вмотивованим.
Так, змінюючи вирок щодо ОСОБА_5 у частині призначення засудженому додаткового покарання за ч. 2 ст. 286 КК, апеляційний суд визнав вирок суду першої інстанції у відповідній частині невмотивованим. Натомість, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного та думки законного представника потерпілого, дійшов висновку про відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
З таким висновком погоджується і суд касаційної інстанції. Так, ОСОБА_5 судимий вперше, до адміністративної відповідальності також не притягувався, позитивно характеризується, є інвалідом третьої групи, має на утриманні неповнолітню дитину, визнав вину, розкаявся у вичиненому, сприяв слідству, відшкодував потерпілій заподіяну шкоду.
З огляду на це, на думку колегії суддів, призначене ОСОБА_5 покарання з урахуванням внесених апеляційним судом змін відповідає вимогам ст. 50, ст. 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Підстав для застосування щодо засудженого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, про що прокурор порушив питання у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає. Відсутнє обґрунтування наявності таких підстав і у касаційній скарзі прокурора.
Що стосується доводів прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону у зв`язку з недотриманням апеляційним судом приписів ст. 404, ст. 419 КПК, то вони також не можуть вважатися обґрунтованими.

За змістом ч. 1 ст. 412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
При визначенні наявності таких порушень, серед іншого, має враховуватись практика Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема у справі «Христов проти України» від 19 лютого 2009 року) вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона кримінального провадження не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини. Отже, визначаючи наявність підстав для скасування судового рішення, необхідним є забезпечення, наскільки це можливо, справедливої рівноваги між інтересами відповідної особи та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.

Як видно з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень, вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 в апеляційному порядку оскаржувався захисником та прокурором. Захисник просив вирок змінити, обравши ОСОБА_5 покарання, не пов`язане з позбавленням права керування транспортними засобами. Прокурор ставив питання про зміну вироку у зв`язку з неправильним визнанням судом першої інстанції обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину щодо малолітньої особи.
За результатами апеляційного розгляду апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу прокурора, виключивши з вироку посилання на обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину щодо малолітньої особи. Також, зі змісту ухвали вбачається, що апеляційний суд фактично погодився і з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про безпідставне призначення ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки, проте помилково зазначив в ухвалі, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.
Вказане порушення не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону у розумінні ст. 412 КПК, оскільки не вплинуло на законність прийнятого апеляційним судом по суті рішення, яке за своїм змістом є зрозумілим, справедливим та не порушує прав учасників судового провадження. На думку колегії суддів, скасування ухвали апеляційного суду з цих підстав у даному випадку не відповідатиме принципам юридичної визначеності й остаточності судового рішення та матиме наслідком «скасування заради скасування».
Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3