КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/580/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 жовтня 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 вересня 2018 року,
за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Головного слідчого управління Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 001236 від 21.05.2018 року та накладено арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:008:0288 та 224981600:02:006:0070, право власності на які зареєстроване за ОСОБА_6 реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 , шляхом заборони ОСОБА_10 відчуження, розпорядження та заборони користування нею.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.09.2018 року та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Головного слідчого управління Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 про накладення арешту на земельні ділянки ОСОБА_6 з кадастровими номерами :02:008:0288 та 224981600:02:006:0070 та заборону відчуження , розпорядження і користування ними, відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначає, що зазначена у клопотанні прокурора інформація про те, що СФГ «Тризуб» та СФГ «Берегиня» є користувачами земельних ділянок, які мали кадастрові номери :02:006:0045, :02:008:0226 та :02:006:0044, не відповідає дійсності, оскільки вказані СФГ, як і громадянин ОСОБА_11 , ніколи не були законними користувачами цих земельних ділянок, оскільки вони з 16.04.2018 року були передані в оренду ФГ Хорс-КЛМ», а ухвала слідчого судді в частині заборони користуватися земельною ділянкою, призведе до знищення вирощеного власником урожаю на ній.

Рішення Господарського суду Київської області від 16.08.2018 року по справі № 911/512/18 не можна вважати доказом будь-яких обставин , у зв`язку з тим, що воно не набрало законної сили, до справи у рамках якої воно постановлено, не було залучено власників майна , яких стосується це рішення, а до суду звернулася особа, право якої не було порушено і яка не була стороною договору.

Земельні ділянки, на які було накладено арешт, як зазначає власник майна, не можуть бути визнані речовим доказом, оскільки вони не містять зазначених у ч. 1 ст. 98 КПК України ознак та не були знаряддям кримінального правопорушення., не зберегли на собі його сліди та не містять відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, які встановлюються під час кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність оскаржуваної ухвали, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з наданих до суду матеріалів, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 001236 від 21.05.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 361 КК України.

Органом досудового розслідування зазначено, що упродовж часу з 19.09.2017 року по 31.01.2018 рік службові особи Головного управління Держгеокадастру у Київській області, всупереч положенням чинного законодавства, шляхом зловживання службовим становищем, з метою одержання неправомірної вигоди, в інтересах третіх осіб, шляхом несанкціонованого втручання в роботу автоматизованих систем та комп`ютерних мереж, незаконно вилучили з користування СФГ «Берегиня» земельні ділянки з кадастровими номерами :02:006:0045 та 224981600:02:008:0226 та СФГ «Тризуб» земельну ділянку з кадастровим номером 224981600:02:006:0044 та без здійснення у встановленому порядку зміни цільового призначення та з порушенням вимог законодавства щодо розроблення проекту землеустрою, шляхом штучного поділу та оформлення начеб - то на учасників АТО у розмірі 0,2 га (максимальна площа можливого вдержання земель для особистого селянського господарства у порядку безкоштовної приватизації), здійснили відведення та передачу їх безкоштовно у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_12 та наближеним до нього особам, унаслідок чого спричинено матеріальну шкоду державі, а також користувачам цих ділянок у розмірі їх вартості, що є особливо великим розміром.
Постановою прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Головного слідчого управління Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_13 від 12.09.2018 року, земельні ділянки, зокрема, з кадастровими номерами :02:008:0288 та :02:006:0070, розташовані на території Фастівського району Київської області, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 001236.

14.09.2018 прокурор третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Головного слідчого управління Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотання у якому просив накласти арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:008:0288 та 224981600:02:006:0070, право власності на які зареєстроване за ОСОБА_6 реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 , шляхом заборони ОСОБА_10 відчуження, розпорядження та заборони користування ними, мету накладення якого обґрунтовував необхідністю збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

14.09.2018 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва клопотання прокурора було задоволено.

Задовольняючи клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Головного слідчого управління Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 001236 від 21.05.2018 року, слідчий суддя виходив з наявності передбачених законом підстав для накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:008:0288 та 224981600:02:006:0070, право власності на які зареєстроване за ОСОБА_6 реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 , шляхом заборони ОСОБА_10 відчуження, розпорядження та заборони користування ними, оскільки прокурором було доведено, що вказане майно могло бути набуто кримінально протиправним шляхом та отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а накладення арешту на нього, необхідно з метою збереження речових доказів.

Проте, з такими висновками слідчого судді, колегія суддів погодитися не може з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, ще встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону не дотримався.

У клопотанні сторона обвинувачення як на правову підставу накладення арешту на майно - земельні ділянки з кадастровими номерами :02:008:0288 та 224981600:02:006:0070, посилається на те, що вказане майно є доказом вчинення кримінального правопорушення, повинен був обґрунтувати своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином мав оцінити ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Посилаючись у клопотанні на необхідність накладення арешту на земельні ділянки, право власності на які зареєстроване за ОСОБА_6 , прокурор повинен був зазначити, яке відношення до вчинення кримінального правопорушення має ОСОБА_6 .

Однак, жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що земельні ділянки з кадастровими номерами :02:008:0288 та 224981600:02:006:0070, право власності на які зареєстроване за ОСОБА_6 були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, отримані внаслідок вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, колегія суддів з наданих до суду матеріалів провадження не вбачає.

Не містить таких даних щодо обставин кримінального провадження, які мають відношення до ОСОБА_6 з посиланням на відповідні докази і оскаржувана ухвала слідчого судді.

Постанова прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Головного слідчого управління Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_13 від 12.09.2018 року про визнання земельних ділянок, зокрема, з кадастровими номерами :02:008:0288 та :02:006:0070, речовим доказом у кримінальному провадженні № 001236 ґрунтується фактично на тому, що зазначені земельні ділянки є речовим доказом. Проте, будь - яких посилань на те, що це нерухоме майно набуто кримінально протиправним шляхом або отримане юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто відповідає вимогам ст. 98 КПК України постанова прокурора не містить.

В апеляційній скарзі та у судовому засіданні представник власника майна зазначив, що земельні ділянки з кадастровими номерами :02:008:0288 та 224981600:02:006:0070, перебувають у оренді ФГ «ХОРС-КЛМ», згідно договорів оренди землі № 462, № 463 від 16.04.2018 року.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що прокурором не було доведено необхідність накладення арешту на майно, не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні можливе використання майна, що було арештовано. Прокурор та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення ст. ст. 171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника та виконання останнім своїх договірних зобов`язань з іншими суб`єктами.
Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, з метою збереження речових доказів, на які посилається орган досудового розслідування та слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про неповноту та однобічність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна, а апеляційна скарга власника майна ОСОБА_6 задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 вересня 2018 року, якою задоволено клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Головного слідчого управління Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 001236 від 21.05.2018 року та накладено арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:008:0288 та 224981600:02:006:0070, право власності на які зареєстроване за ОСОБА_6 реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 , шляхом заборони ОСОБА_10 відчуження, розпорядження та заборони користування нею, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора третього відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Головного слідчого управління Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 001236 від 21.05.2018 року, а саме: на земельні ділянки з кадастровими номерами :02:008:0288 та 224981600:02:006:0070, право власності на які зареєстроване за ОСОБА_6 реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 , шляхом заборони ОСОБА_10 відчуження, розпорядження та заборони користування ними, - відмовити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4