Справа № 1-1107/11
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2014 році»,
ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2014 році».
В обґрунтування клопотання заявник вказує, що згідно вироку Апеляційного суду Закарпатської області від 19.11.2013 року його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки та позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки. Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.04.2014 року, вирок Апеляційного суду Закарпатської області від 19.11.2013 року залишено без змін.
Зважаючи на те, що він вчинив тяжкий злочин з необережності, при вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не перебував у стані алкогольного сп`яніння, просить звільнити його від відбування основного та додаткового покарання на підставі п. «ґ» ст. 1, ст.ст. 12, 14 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Засуджений у судове засідання не з`явився з поважних причин. Так, відповідно до листа з Ужгородського міського центру первинної медико-санітарної допомоги № 441/29/01-05 від 19.06.2018 року, ОСОБА_6 перебуває на обліку у сімейного лікаря з діагнозом, який вказує на перенесений засудженим ішемічний інсульт головного мозку. Останній фізично пересувається тільки зі сторонньою допомогою на інвалідному візку у межах помешкання. Враховуючи відсутність у його помешканні пандусу та ліфту, доправити останнього у судове засідання не являється можливим.
У судовому засіданні законні права та інтереси засудженого ОСОБА_6 представлені його захисником, адвокатом ОСОБА_4 , який клопотання підтримав, подав суду письмові пояснення та просив суд таке задовольнити.
У зв`язку з неможливістю засудженого прибути у судове засідання на розгляд поданого ним клопотання через незадовільний стан здоров`я та належне представлення його інтересів під час судового розгляду його захисником, суд вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності заявника.
Прокурор не заперечив проти звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ЗУ «Про амністію у 2014 році».
Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання та вказала, що кримінальне правопорушення засудженим було вчинене у стані алкогольного сп`яніння. Крім цього, їй не була відшкодована матеріальна шкода.
Одночасно додала, що відповідно до п."є" ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році», засуджений ОСОБА_6 відноситься до категорії осіб до яких амністія не застосовується. Виходячи з наведеного вважає, що клопотання ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.
Заслухавши думку заявника та його захисника, прокурора та потерпілої, вивчивши матеріали кримінальної справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 19.11.2013 року ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 3 роки. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 08.04.2014 року вирок залишено без змін.
На виконання положень ч. 1 ст. 3 Закону України "Про застосування амністії в Україні" від 01.10.1996 року судом досліджено матеріали кримінальної справи та відомості про поведінку засудженого після постановлення вироку та не встановлено наявність обставни, які визначені статтею 8 Закону України "Про амністію у 2014 році" та ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні".
Відповідно до ст.85 КК України, на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Пунктом «ґ» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України осіб, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За приписами ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Судом встановлено, що станом на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року, ОСОБА_6 досяг 65 річного віку, тобто пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Враховуючи те, що ОСОБА_6 був засуджений за вчинення необережного злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, обмежень, передбачених ст. 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст.8 ЗУ «Про амністію у 2014 році» щодо застосування відносно засудженого ОСОБА_6 амністії не встановлено, суд вважає, що клопотання підлягає до задоволення.
Суд не бере до уваги твердження ОСОБА_5 про відсутність підстав для задоволення клопотання у зв`язку із тим, що засуджений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, оскільки така обставина не була встановлена вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 19.11.2013 року, який має преюдиційне значення та не потребує повторного доказування чи перегляду та виходить за межі компетенції суду при розгляді даного клопотання.
Аналогічним є вирішення питання про можливість розгляду вимог потерпілої про відшкодування їй матеріальної шкоди завданої злочином. Оскільки вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 19.11.2013 року по даному питанню прийнято рішення, повторному перегляду таке не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про амністію у 2014 році», Законом України «Про застосування амністії в Україні», ст. 539 КПК України , суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_6 про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2014 році» - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного йому основного та додаткового покарання за вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 19.11.2013 року за ч.2 ст.286 КК України.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1