Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2189/18
Провадження №: 1-кп/332/306/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2018 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ;

при секретарі - ОСОБА_2 ;

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

за участю захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого професійно-технічну освіту, одруженого, має на утриманні неповнолітнього сина 2018 року народження, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

10 квітня 2018 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, діючи з корисливих мотивів, знаходячись на території паркової зони біля буд. 37 по вул. Радіаторній в м. Запоріжжі, підійшовши ззаду до потерпілої та за допомогою власної фізичної сили обхопивши її за шию лівою рукою, почав стискати, тим самим заподіявши потерпілій фізичного болю та продовжуючи свій злочинний умисел за допомогою правої руки відкрито заволодів майном останньої, а саме вихватив з рук потерпілої мобільний телефон «PrestigioMuze НЗ» в корпусі золотого кольору, чим завдав потерпілій ОСОБА_7 , матеріальну шкоду на суму 2000 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою провину в інкримінованому злочині визнав у повному обсязі, розкаявшись в скоєному, своїми показами підтвердивши обставини, викладені в обвинувальному акті, та пояснив, що в той вечір, 10.04.2018р., він перебував в паркі поблизу вул.Радіаторній. Йому необхідно було терміново погасити кредит, тому коли він побачив потерпілу, він вирішив забрати в неї телефон. Він схопив рукою за телефон, по якому вона розмовляла, але потерпіла його не відпускала. Тоді він схопив іншою рукою її за шию та відібрав телефон і втік. На наступний день дали заробітну плату по місцю роботи, де він неофіційно працював, тому він не став продавати телефон. В подальшому цей телефон він видав працівникам поліції. У скоєному розкаюється, просить суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_8 підтвердила показання обвинуваченого та зазначила, що коли обвинувачений тримав її за шию, вона почала втрачати сили, тому він зміг забрати телефон. Синців та тілесних ушкоджень експерт у неї не виявив. Телефон їй повернути, тому позов вона не пред`являє, обвинуваченого просить суворо не карати та волі не позбавляти.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349, ст.351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого, потерпілої, та дослідження доказів, які характеризують обвинуваченого та стосовно речових доказів.
Суд вважає пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення доведеним і кваліфікує його дії за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання і дані характеризуючи особу обвинуваченого.

Враховуючи характер і ступінь тяжкості злочину, скоєного обвинуваченим, який є тяжким згідно ст.12 КК України, визнання вини, щире каяття, добровільне погашення збитків, завданих злочином, що визнається судом обставинами, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, разом з тим, враховуючи особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та малолітню дитину на утриманні, думку потерпілої, яка просить обвинуваченого суворо не карати та волі не позбавляти, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, тому можливо призначити покарання в межах мінімальної санкції ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.75 КК України.

По справі цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст.349,369,373,374,376 КПК України,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.2 ст.186 КК України, і призначити йому покарання у вигляді ЧОТИРЬОХ років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України засудженого від відбування покарання звільнити, якщо він протягом ДВОХ років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме:

періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід у обвинуваченого наразі відсутній.

Речові докази: мобільний телефон «PrestigioMuze НЗ» та дві сім-карти, які передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_8 залишити в користування власнику.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд міста Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1