Дело № 187/918/15-к
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грузька, Голованівського району Кіровоградської області, українця, освіта середньо-спеціальна,не працює, одруженого, проживаючий за адресою:
у вчиненні кримінального правопорушення
передбаченого частиною 2 статтею 286 КК України
сторони та учасники кримінального провадження:
захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
27.03.2015 приблизно об 11 годині 10 хвилин, ОСОБА_7 , здійснюючи перевезення пасажирів на автобусі « Богдан-091» із реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 з лівого берегу за маршрутом м. Дніпродзержинськ в с. Єлизаветівка Петриківського району Дніпропетровської області, здійснював рух по асфальтованій дорозі вулиці Комінтерна в напрямку с. Єлизаветівка Петриківського району Дніпропетровської області, з боку м. Дніпродзержинська.
Під час руху по вищезазначеній ділянці проїзної частини водій ОСОБА_8 , не діяв з таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян і проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, рухаючись по вказаній дорозі, змінив напрямок руху керованого ним автобусу ліворуч та виїхав на зустрічну смугу руху, де відбулось зіткнення з автомобілем «« Деу Ланос» із реєстраційним номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 , яка рухалась у зустрічному з автобусом «Богдан А-091» напрямку.
Тим самим ОСОБА_7 грубо порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху, введених в дію з 01.01.2002 постановою Кабінету Міністрів України № 13.06 від 10.10.2001року в якому зазначено, що «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і на створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху». Не виконання ОСОБА_7 вищезазначеного пункту Правил призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до висновку комплексної судової експертизи дослідження механізму та обставин ДТП та транспортно-трасологічної експертизи № 5/10.1/10.4-889/980 від 10.01.2017 у даній дорожній обстановці дії водія автобуса «Богдан А-091» д.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. Технічна можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди для водія автобуса «Богдан А-091» ОСОБА_7 встановлювалася виконанням ним вимог п.10.1 Правил дорожнього руху та для чого не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які не дозволяли би йому їх виконати.
Невиконання ОСОБА_7 вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України призвело до настання даної дорожньо-транспортної пригоди в результаті якої, водію автомобіля « Део Ланос» ОСОБА_5 заподіяні тілесні ушкодження, у вигляді: сумісної травми тіла, закритої черепно-мозкової травми з саднами на обличчі, яка супроводжувалась явищами струсу головного мозку, тупої травми грудної клітини з переломом 6-го ребра праворуч та ліворуч, тупої травми черевної порожнини з розривом печінки, розривом брижі тонкої кишки, розривом голівки підшлункозої залози, поза черевною гематомою закритого двійного уламкового перелому лівої променевої кістки, ран правої та лівої гомілки та в ділянці правого та лівого колінних суглобів, які за своїм характером відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя, що підтверджується матеріалами висновку судово-медичної експертизи від 06.06.2015 № 561-Е.
Обвинувачений ОСОБА_7 своєї вини в пред`явленому йому обвинуваченні не визнав і пояснив, що 27.03.2015 року він перевозив пасажирів на автобусі «Богдан » і рухався на швидкості близько 50 км/год. близько селі Єлизаветівка Петриківського району. Проїхавши по дорозі закруглений поворот, де росли кущі рослин висотою близько 1-2 метрів, він побачив на повороті автомобіль « Деу-Ланос» і звернув автобус праворуч, зачепивши обочину дороги, однак сталось зіткнення із автомобілем потерпілої. Після аварії він зупинив автобус, щоб вишли пасажири, потерпіла була в непритомному стані, її автомобіль був пошкоджений.
Не згоден з висновками експертизи щодо його винуватості, так як вважає винуватою в аварії водія автомобіля « Деу Ланос» Скічко , яка виїхала назустріч руху його автобуса. Цивільний позов не визнав, матеріальну шкоду не відшкодовував так як вважає себе невинуватим.
Після зміни обвинувачення прокурором вини в скоєному кримінальному правопорушенню по ст. 286 ч.2 КК України обвинувачений не визнав, так як вважає що потерпіла ОСОБА_5 порушила правила дорожнього руху і виїхала на зустрічну дорогу від чого сталось зіткнення із його автобусом. Просить суд його виправдати.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, про винуватість ОСОБА_7 свідчать наступні докази, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 в суді пояснила, що вона була пасажиркою в автобусі « Богдан» який 27.03.2015 року рухався в с. Єлизаветівка Петриківського району. Після проїзду повороту на дорозі , вона почула сильний удар і побачила через вікно , що легковий автомобіль зіткнувся об їхнім автобус. Всі пасажири вийшли із автобуса і вона побачила
в результаті зіткнення був пошкоджений автобус на якому вона їхала та автомобіль потерпілої який розрізали працівники МНС щоб витягнути потерпілу яка була в безпритомному стані в салоні автомобіля. Чому сталась аварія пояснити може, очевидцем аварії не була, а тільки почула силу удару. Приймала участь на слідчому експерименті і показувала місце розташування автомобілів після удару.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 в суді пояснив, що 27.03. 2015 року він знаходився в маршрутному автобусі який рухався із лівобережжя міста Дніпродзержинська по с. Єлизаветівка Петриківського району. По дорозі їхали по правій стороні і почув удар від якого розвернуло їхній автобус, автомобіль потерпілої влетів до кущів і його сплющило від цього удару, від чого безпритомну потерпілу вирізали автогеном із її автомобіля працівники МНС. Очевидцем аварії не був, але приймав участь на слідчому експерименті, показував в яку сторону рухався їх автобус і де сталось зіткнення автомобілів.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила в суді, що вона 27.03.2015 року їхала в автобусі марки « Богдан» із міста Дніпродзержинськ в с. Єлизаветівка Петриківського району, по дорозі був поворот і кущі, потім вона відчула удар і побачила що сталось ДТП із зіткненням із автомобілем , але очевидцем удару не була і не бачила як і чому це сталось. Автомобіль потерпілої від удару розвернуло в протилежну сторону, їхній автобус був по центрі дороги.
Допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_12 в суді пояснив, що приймав участь на місці дорожньої пригоди 27.03.2015 року в с. Єлізаветівка за участю водіїв ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Ширина дороги була чотири метра, мається одна полоса руху. Проводив авто технічну експертизу з параметрами швидкості руху автобуса « Богдан» 50 км/год, автомобіля « Деу Ланос» 30 км/год. Відповідно його висновку від 28.04.2015 року водій автобуса « Богдан» ОСОБА_7 та водій автомобіля « Деу Ланос» ОСОБА_5 повинні були діяти відповідно до вимог п.п. 12.3 та 13.4 Правил дорожнього руху, їх дії не відповідали цим вимогам, що з технічної точки зору знаходилося в причинному зв`язку з ДТП, підтвердив свої висновки по вказаній експертизі.
Допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_15 підтвердив висновки експертизи авто технічної експертизи від 10.01.2017 року яку він проводив і відповідно якої, згідно варіантів механізму за показами водія ОСОБА_7 він повинен був діяти відповідно вимог п.12.3 ПДР, а водій ОСОБА_5 відповідно до п.10.1.ПДР. Згідно показів потерпілої ОСОБА_5 в її діях не вбачається не відповідностей п.12.3 ПДР, а дії водія ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.10.1 ПДР, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з ДТП.
Згідно витягу з кримінального провадження від 27.03.2015 року слідує, що підставою для внесення відомостей до ЄРДР стала дорожньо-транспортна пригода, що мала місце 27.03.2015 року близько 12:10 годин біля будинку № 4 по вул. Комінтерна в с. Єлизаветівка Петриківського району за участю водія автомобіля « Деу Ланос» н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_5 та водія автобуса «Богдана» із реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 ОСОБА_7 , внаслідок чого ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження
З протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди зі схемою та фото таблицею до нього від 27.03.2015 року вбачається, що проведено огляд місця ДТП біля будинку № 4 по вул. Комінтерна в с. Єлизаветівка Петриківського району, та вході якого було виявлено автобус « Богдан-091» із реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , ліва передня частина якого мала пошкодження, а також автомобіль « Деу Ланос» н.з. НОМЕР_2 , який мав наступні пошкодження: пошкоджено передню та середньо ліву частину автомобіля, пошкоджено лобове скло, відсутні передні фари, деформований капот, ліве та праве крило, решітка радіатора. Дорожнє покриття загальною шириною 4,5 метри призначено для руху в обох напрямках
( т. 1 а.с. 141-158).
Як вбачається із схеми долученої до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.03.2015 року автобус « Богдан» після зіткнення із автомобілем « Деу Ланос» розташований на зустрічній полосі руху на дорозі шириною 4,5 метрів, автомобіль « Деу Ланос» розташований збоку дороги на заокругленій її частині, транспортні засоби до моменту огляду не прибирались про що мається надпис в протоколі огляду
( т.1 а.с.147, 152-156)
Згідно висновку авто-технічної експертизи № 44/27-18 від 28.04.2015 року встановлено, що в даній дорожній обстановці як водій автобуса «Богдан» ОСОБА_7 і водій автомобіля « Деу Ланос» ОСОБА_5 повинні були діяти відповідно до вимог п.п. 12.3 та 13.4 Правил дорожнього руху України . При заданому механізмі події дії як водія автобуса «Богдан» ОСОБА_7 так і водія автомобіля « Деу Ланос » ОСОБА_5 не відповідали вимогам п.п. 12.3 та 13.4 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходилося в причинному зв`язку з настанням події даної пригоди
( т. 1 а.с. 166-167).
З висновку судово-медичної експертизи № 561-Е від 06.06.2015 року вбачається, що ОСОБА_5 заподіяні тілесні ушкодження, у вигляді: сумісної травми тіла, закритої черепно-мозкової травми з саднами на обличчі, яка супроводжувалась явищами струсу головного мозку, тупої травми грудної клітини з переломом 6-го ребра праворуч та ліворуч, тупої травми черевної порожнини з розривом печінки, розривом брижі тонкої кишки, розривом голівки підшлункової залози, поза черевною гематомою, закритого двійного уламкового перелому лівої променевої кістки, ран правої та лівої гомілки та в ділянці правого та лівого колінних суглобів, які за своїм характером відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя. Пошкодження виникли внаслідок дії тупого твердого предмета, предметів або при ударі о подібні, не виключена можливість об виступаючі предмети в салоні автомобіля
З протоколу проведення слідчого експерименту з фототаблицями за участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 від 17.06.2016 року вбачається встановлення обставин дорожньої пригоди 27.03.2015 року , де ОСОБА_7 показав місце зіткнення з автомобілем «Деу Ланос» та показав місце розташування двох автомобілів на дорозі після удару
З протоколу проведення слідчого експерименту з фото таблицями за участю потерпілої ОСОБА_5 від 17.06.2016 року вбачається встановлення обставин дорожньої пригоди 27.03.2015 року , де ОСОБА_5 пояснила, що вона на автомобілі « Деу Ланос » рухалась близько 30 км/год, автомобіль « Богдан» рухався близько 40 км/год, вказала місце зіткнення її автомобіля з автобусом.
З протоколу проведення слідчих експериментів від 17.06.2016 року з фото таблицями за участю свідка ОСОБА_16 , вбачається встановлення обставин дорожньої пригоди 27.03.2015 року , яка показала місце розташування автобуса та автомобіля після зіткнення, але більш детальніше пояснити нічого не змогла оскільки в момент руху не дивилась в сторону лобового скла. ( т.2 а.с. 181- 191)
З протоколу проведення слідчих експериментів від 17.06.2016 року з фото таблицями за участю свідка ОСОБА_10 вбачається встановлення обставин дорожньої пригоди 27.03.2015 року , який показав місце розташування автобуса та автомобіля після зіткнення, але з якою швидкістю рухались інші автомобілі пояснити не може, так як сидів за водієм
З протоколу проведення слідчих експериментів від 17.06.2016 року з фото таблицями за участю свідка ОСОБА_9 вбачається встановлення обставин дорожньої пригоди 27.03.2015 року , яка показала місце розташування автобуса та автомобіля після зіткнення, з якою швидкістю рухались інші автомобілі пояснити не може, так як в момент ДТП користувалась мобільним телефоном
( т.2 а.с. 204 -213)
Згідно висновку експерта комплексної судової авто технічної експертизи та транспортно-трасологічної експертизи від 10.01.2017 року № 5/10.1/10.4-889/890 в тій частині де вбачається, що за показами обвинуваченого ОСОБА_7 швидкість руху автобуса « Богдан А-091» д.з. НОМЕР_3 27.03.2015 року о 12-10 становила 50 км/год і в момент виявлення ним небезпеки для руху, він зманеврував праворуч та продовжив рух далі без застосування гальмування.
Як вбачається із показів потерпілої ОСОБА_5 швидкість автомобіля « Деу Ланос» д.з. НОМЕР_4 яким вона керувала 27.03.2015 року складала 30 км/год, автобус « Богдан» до моменту зіткнення з її автомобілем рухався без гальмування.
Як вбачається із показів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 27.03.2015 року автобус до моменту зіткнення із автомобілем «Деу Ланос» рухався без гальмування.
Відповідно до варіанту механізму ДТП згідно показів потерпілої ОСОБА_5 вбачається, що в даній дорожній обстановці водій ОСОБА_17 змінив напрямок руху автобуса « Богдан А-091» вліво, виїхав на зустрічну смугу руху де відбулось зіткнення із автомобілем « Деу Ланос», який рухався у зустрічному з автобусом напрямку.
При заданих вихідних даних технічна можливість уникнути ДТП не встановлювалась діями водія ОСОБА_5 та в її діях, при заданому механізмові події, не вбачається невідповідності вимогам п.12.3. Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з даною ДТП.
В даній дорожній обстановці дії водія автобуса « Богдан А-091» ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Технічна можливість уникнути даної ДТП для водія автобуса « Богдан А-091» ОСОБА_7 встановлювалась виконанням ним вимог п.10.1 Правил дорожнього руху для чого не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які не дозволяли би йому їх виконати
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази ( параграф № 54 у справі « Шабельника проти України» від 19.02.2009 ).
Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалюватись судом згідно з нормами матеріального права на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, дослідженими під час судового розгляду і оціненим відповідно до ст. 94 КК України.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 надані в судовому засіданні про те, що саме потерпіла ОСОБА_5 порушила правила дорожнього руху що це привело зо зіткнення двох транспортних засобів, а він цих правил не порушував, суд оцінює критично та розцінює їх як обраний спосіб захисту від пред`явленого йому обвинувачення, так як його покази повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнівів у суду, оскільки вони в своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене обвинувачення.
Так, судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_5 дала послідовні свідчення як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні, що швидкість руху її автомобіля « Деу Ланос» на час зіткнення с автобусом була 30 км/год, вказані обставини не спростовувались висновком експертів ОСОБА_12 , та ОСОБА_15 і які підтвердили свої висновки в судовому засіданні і винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 в порушення правил дорожнього руху.
У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань потерпілої та вказаних експертів, оскільки ці покази підтверджені дослідженими безпосередньо в судовому засіданні іншими доказами.
Суд визнає висновок експерта № 5/10.1/10.4-9889/890 від 10.01.2017 року в частині варіанту механізму ДТП згідно показів потерпілої ОСОБА_5 належним і достовірним доказом наявності вини обвинуваченого ОСОБА_7 в порушенні п.10.1 Правил дорожнього руху України
Оскільки покази потерпілої на досудовому слідстві, на слідчому експерименті , в судовому засіданні щодо швидкості руху її автомобіля 30 км/год доповнюються висновками вищевказаної авто технічної експертизи і у суду не має підстав для сумніву в правдивості його висновку, саме в частині висновку з показань ОСОБА_5 .
Так, відповідно висновку судового експерта за результатами комплексної судової експертизи від 10.01.2017 року із варіанту механізму ДТП згідно показів потерпілої ОСОБА_5 вбачається що водій ОСОБА_7 перед зіткнення змінив напрямок руху автобуса « Богдан» вліво і виїхав на зустрічну смугу руху де і відбулось зіткнення.
Вказана обставина підтверджується схемою до протоколу та фото таблицями до протоколу огляду ДТП де вбачається що водій ОСОБА_7 перед зіткнення змінив напрямок руху автобуса « Богдан» вліво і виїхав на зустрічну смугу руху де і відбулось зіткнення, від чого автомобіль « Деу Ланос» відкинуло до кущів біля заокругленої дороги по вулиці Комінтерна в с. Єлизаветівка Петриківського району.
Суд критично відноситься до висновку судової авто технічної експертизи № 5/10.1/10.4-9889/890 від 10.01.2017 року в частині варіанта механізму ДТП по показам обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 про те, що при заданих вихідних даних з їх показів можливість уникнути ДТП не встановлювалась діями водія ОСОБА_7 та в його діях, при заданому механізмові події, не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з даною ДТП і що в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля « Деу Ланос» ОСОБА_5 не відповідали вимогам п.10.1. ПДР, з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди . Технічна можливість уникнути ДТП для ОСОБА_5 встановлювалась виконанням нею вимог п.10.1. ПДР та для чого не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які не дозволяли би їй їх виконати.
Даний висновок суд до уваги не приймає, так як судовим експертом він був зроблений по показам свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 які не були очевидцями дорожньої пригоди, не бачили особисто розташування і рух автомобілів до їх зіткнення, що було ними підтверджено на слідчих експериментах 17.06.2016 року в присутності їх адвоката ОСОБА_18 і захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 .
Так свідок ОСОБА_11 на вказаному слідчому експерименті пояснювала , що в момент дорожньої пригоди вона не знала з якою швидкістю рухались назустріч автобус та автомобіль потерпілої, оскільки не дивилась в сторону лобового скла ( а.с.188 т.)
Свідок ОСОБА_10 на вказаному слідчому експерименті теж поясняв, що не може сказати с якою швидкістю рухались автомобіль та автобус, так як сидів в салоні автобуса за водієм ( т.2 а.с.196).
Свідок ОСОБА_9 на слідчому експериментові поясняв, що не може точно сказати з якою швидкістю рухались транспортні засоби, оскільки до моменту ДТП він користувався мобільним телефоном ( т. 2 а.с.208)
Аналогічні пояснення свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 надали в судовому засіданні, пояснивши що вони очевидцями дорожньої пригоди стали тільки після удару між автобусом та автомобілем , а коли вийшли із салону і побачили пошкоджену частину на автобусі та значні механічні пошкодження на автомобіль в якому знаходилась непритомна потерпіла до приїзду працівників
Фактично судовим експертом ОСОБА_15 були надані висновки варіанту механізму ДТП щодо винуватості потерпілої тільки за показами обвинуваченого ОСОБА_7 , який надавав пояснення на досудовому слідстві, при проведенні слідчого експерименту про те, що він не порушував правила дорожнього руху і що саме потерпіла ОСОБА_19 порушила правила дорожнього руху, рухаючись зі швидкістю 70 км/год на момент зіткнення, але ці пояснення нічим не підтверджуються , є особистим припущенням обвинуваченого і не узгоджуються з поясненням потерпілої на досудовому слідстві, на слідчих експериментах, висновками експертизи від 10.01.2017 року, протоколом ДТП , схемою ДТП та фототаблицею дорожньої пригоди, але автобус обвинуваченого після зіткнення розташований був на зустрічній полосу руху, а тому суд розцінює покази обвинуваченого як обраний ним спосіб захисту від пред`явленого йому обвинувачення.
Як вбачається з висновків експерта ОСОБА_15 за № 5/10.1/10.4-9889/890 від 10.01.2017 року не вбачається відсутності вихідних даних, які б унеможливлювали проведення такої експертизи по варіанту механізму ДТП згідно показів потерпілої ОСОБА_5 .. Навпаки, судовим експертом згідно показів потерпілої ОСОБА_5 встановлена наявність в діях водія автобуса « Богдан А-091» ОСОБА_7 порушення п. 10.1. правил дорожнього руху, які з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Суд критично відноситься до висновку судового експерта ОСОБА_20 при проведенні авто технічної експертизи за № 70/27-392 від 02.07.2015 року в тій частині, що дорожньо-транспортна пригода сталась із вини водія ОСОБА_5 , дія якої не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР, а в діях водія ОСОБА_7 не вбачалось порушень п.12.3 Правил дорожнього руху, так як цим експертом було враховано параметри швидкості руху автомобіля « Деу Ланос» під керуванням ОСОБА_5 як 70 км/час, які були вказані захисником обвинуваченого ОСОБА_6 зі слів підзахисного ОСОБА_7 , а не 30 км/год, як було встановлено в судовому засіданні зі слів потерпілої і що має суттєве значення на погляд суду для правильності висновку суду щодо винуватості обвинуваченого..
Вказані обставини підтвердив в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_20 який надав висновок 2.07.2015 року захиснику обвинуваченому ОСОБА_6 за його клопотанням про проведення авто технічної експертизи в якому було вказано швидкість руху автобуса « «Богдан» під керуванням ОСОБА_7 50 км/год, а швидкість руху автомобіля « Деу Ланос» під керуванням ОСОБА_5 згідно показів ОСОБА_7 70 км/год і його висновок ґрунтувався на тому, що швидкість потерпілої становила зазначену швидкість, а не 30 км/ год, як пояснювала потерпіла.
Твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 хоча и не бачили самого моменту зіткнення, а вказали тільки місце зіткнення та розташування автобуса « Богдан» під керуванням ОСОБА_7 відносно меж проїзної частини в момент зіткнення і це є достатньо щоб експерт надав відповідні висновки суд відноситься критично і до уваги не приймає, вважає їх як спосіб захисту обвинуваченого, адже по вказаному кримінальному правопорушенню на суттєве значення для висновку експерта має встановлення швидкості автобуса яким керував ОСОБА_7 , а це 50 км/год з його пояснень на досудовому слідстві та в суді , а також швидкість автомобіля « Деу Ланос» яким керувала ОСОБА_5 що становила 30 км/год за її поясненнями на досудовому слідстві та в суді.
Клопотань зі сторони захисту про проведення судом комплексної повторної авто технічної криміналістичної експертизи в суд не надходило і тому суд бере до уваги в наявності докази які є в матеріалах провадження.
Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов до висновку, що вина ОСОБА_7 знайшла своє підтверджена в судовому засіданні і доведена поза розумним сумнівом.
Дії обвинуваченого ОСОБА_21 за ч.2 ст. 286 КК України суд кваліфікує як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження.
При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 24.10.2003 року « Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості кримінального правопорушення і обставини його вчинення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_22 під час судового розгляду не встановлено.
При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_22 відповідно до ст. 65 КК України суд враховує суспільне небезпечність вчиненого ним злочину, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який згідно ст.12 КК України є тяжким злочином і спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження і обвинувачений не розкаявся у скоєному злочині, не відшкодував потерпілій й частини на її лікування.
Але суд приймає до уваги що кримінальне правопорушення по ст. 286 ч.2 КК України відноситься до категорії необережних злочинів, обвинувачений має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судимий , надав суду позитивні характеристики з місця проживання та колишньої роботи, не працює на цей час, суд враховує позицію потерпілої , яка просить покарання призначити на розсуд суду і не наполягає на позбавлення волі обвинуваченому , а тому на підставі викладеного суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 буде покарання у вигляді позбавлення волі відповідно до санкції статті 286 ч.2 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладення обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.
В судовому засіданні позивач відмовилась від частини заявлених вимог, просила суд стягнути із цивільного відповідача тільки грошові кошти в розмірі 21 369, 59 грн за придбання медичних апаратів та матеріалів , долучивши виписки із епікризу, квитанції та чеки на придбання ліків ( т.1 а.с.42-49) та 50 000 грн за спричинену моральну шкоду, пославшись перенесення значного фізичного болю, емоційного стресу, тривалого часу непрацездатності у зв`язку із лікуванням та витрати особистого часу на поїздки до лікарів, в органи поліції та суду.
Цивільним відповідачем в особі ліквідатора ПП « Матеріал Сервіс» ОСОБА_23 направлено заперечення на позов, в якому зазначено що обвинувачений ОСОБА_7 перебував в трудових відносинах ПП «Матеріал-Сервіс» і здійснював перевезення пасажирів на автобусі « Богдан А-091» із р.н. НОМЕР_1 .
27.03.2015 року сталась дорожня пригода за його участі та водія ОСОБА_5 просить цивільний позов залишити без розгляду, оскільки в діях ОСОБА_7 не вбачається правил порушення дорожнього руху, потерпіла своєчасно не звернулась до страхової компанії про відшкодування збитків( т.3 а.с.171), направлено заяву про розгляд цивільного позову без участі представника ПП « Матеріал-Сервіс» ( т.3 а.с.184)
Дослідивши всі докази кримінального провадження , суд вважає що цивільний позов ОСОБА_5 до відповідача Приватного підприємства « «Матеріал-Сервіс» про стягнення матеріальної та моральної шкоди підлягає задоволенню повністю з огляду на наступне.
При вирішенні питання про задоволення цивільного позову потерпілої в частині стягнення матеріальної і моральної шкоди, суд приймає до уваги що
Згідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльність особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових ( службових) обов`язків.
У п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 (зі змінами) визначено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою він перебуває в трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Тож положення ст.1172 ЦК стосуються відшкодування як майнової, так і моральної шкоди.
Таким чином, суд вважає, що потерпіла ОСОБА_5 має право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, оскільки судом установлено, що в результаті противоправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 , який знаходився в трудових стосунках в ПП « Матеріал-Сервіс» потерпілій було заподіяно матеріальну шкоду на суму 21 369грн 59 коп, що підтверджується чеками при придбання ліків ( т.1 а.с.41-49, 186-188, т.2 50-54), потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження, знаходилась на стаціонарному лікуванні з 27.03.2015 року по 06.05.2015 року, перенесла операцію лучкової кості , направлена для подальшого амбулаторного лікування що підтверджується епікризом ( т.1 а.с.40), перенесла фізичні та моральні страждання , біль, стрес у зв`язку із травмами тіла, отримала психологічний дискомфорт, була порушена трудова діяльність і нераціональне витрачення особистого часу на лікування, проведення правової дій в органах поліції, витрата особистого часу на поїздки до суду з 2015 року до цього часу, перенесення незручностей із за невідшкодування матеріальних збитків як зі сторони обвинуваченого так і цивільним відповідачем на протязі трьох років 6 місяців.
З урахуванням викладеного, цивільний позов потерпілої про стягнення моральної шкоди із ПП « Матеріал Сервіс» підлягає задоволенню повністю, оскільки суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення суму моральної шкоди 50 000 грн є співрозмірною, справедливою і розумною.
Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.
Процесуальні витрати в розмірі 393,12 грн за проведення судової авто технічної експертизі ( т.1 а.с.165) та 3 518 , 4 грн за проведення комплексної судової експертизи дослідження механізму та обставин ДТП та транспортно-трасологічної експертизи, а всього 3 911 грн 16 коп необхідно стягнути із ОСОБА_7 на користь держави .
Речові докази по справі відсутні.
Керуючись ст.128, 349, 368, 370, 374, 376 КПК України, суд
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді 3( трьох ) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим терміном на 1 (один) рік.
Покласти на ОСОБА_7 відповідно до положень ст.76 КК України обов`язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, а також періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Стягнути із Приватного підприємства « Матеріал- Сервіс» грошові кошти в розмірі 21 369грн 59 коп в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 71 369 грн 59 коп на користь ОСОБА_5
Стягнути ОСОБА_7 судові витрати в розмірі
393 грн 12 коп за проведення судової авто технічної експертизі та 3 518 грн 04 коп за проведення комплексної судової експертизи та транспортно-трасологічної експертизи, а всього 3 911 грн 16 коп на користь держави.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петриківський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя:ОСОБА_1