УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/1830/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.173 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
06 червня 2018 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за участю : прокурора ОСОБА_6
власника майна ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25.05.2018 року про арешт тимчасово вилученого майна,
в с т а н о в и л а:
Слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого, з огляду на те, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, може мати значення для встановлення обставин у даному кримінальному провадженні, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто містять ознаки речових доказів, які, згідно з ч.2 ст.84 КПК України, є одним з джерел доказів у кримінальному провадженні, а обставини їх виготовлення, використання, тощо, згідно з ст.91 КПК України, являються подією кримінального правопорушення, яка підлягає доказуванню. Також вказав, що при передачі майна власнику існує ймовірність знищення останнім слідів кримінального правопорушення, а арешт забезпечить проведення низки експертиз, в тому числі і судово-трасологічних.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді власник майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій ухвалу слідчого судді просить скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно. Вказує, що ухвала слідчого судді є незаконною та постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що в матеріалах провадження немає жодних чітких та допустимих доказів, що вилучене майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.239 КК України, а судом не враховано, що доказів перебування вказаних автомобілів в місці несанкціонованого скиду ТПВ чи поблизу скиду в матеріалах справи немає. Вважає, що вказана ухвала суду не виправдовує такого ступеню втручання в права і свободи власника та користувачів вказаного майна, оскільки фактично призведе до позбавлення права користування єдиним постійним джерелом доходу ФОП « ОСОБА_7 » та двох інших водіїв.
Заслухавши доповідача, представника власника майна про задоволення поданої апеляційної скарги, прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Постановою слідчого від 22.05.2018 вказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.
22.05.2018 слідчий СВ Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вилучене майно під час оглядів місця події.
Розглядаючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенніпитання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другоїстатті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другоїстатті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другоїстатті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Розглядаючи подання слідчого, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого про накладення арешту.
Враховуючи правові підстави для арешту майна та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінальних правопорушень, наслідки арешту майна вилучені в ході обшуку об`єкти відповідають вимогам п.1,3 ч.2 ст.167, 170, КПК України та підлягають арешту з метою збереження та недопущення їх втрати, слідчий суддя на час розгляду вказаного клопотання обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність накладання арешту на зазначене майно, оскільки є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Посилання ОСОБА_7 на те, що, ухвала суду не виправдовує такого ступеню втручання в права і свободи власника та користувачів вказаного майна, оскільки фактично призведе до позбавлення права користування єдиним постійним джерелом доходу ФОП « ОСОБА_7 » та двох інших водіїв не можуть бути самі по собі у відповідності до положень ст. 407 КПК України підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Доводи ОСОБА_7 про відсутність в матеріалах справи чітких та допустимих доказів, що вилучене майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.239 КК України, колегія суддів вважає необгрунтованими.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22.05.2018 року про накладення арешту на майно без змін.
Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді: