АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/764/18 Справа № 205/7536/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурор ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2014 року про направлення для відбування покарання засудженого ОСОБА_7 призначеного вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2014 року направлено для відбування покарання засудженого ОСОБА_7 призначеного вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2014 року.

Обгрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції послався на те, що засуджений не з`являвся на реєстрацію, що було встановлено у судовому засіданні, але у неї не було наміру не виконувати рішення суду, на відмітку не з`явилася за станом здоров`я.

Дане порушення є систематичним, так як після цього вказане зобов`язання засудженим порушувалось, що свідчить про наявність у нього намірів від виконання зобов`язань, які визначив суд.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просит ухвалу суду скасувати та у здоволенні подання Кримінально виконавчої інспекції про заміну покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпроптеровська відмовити.

Свої доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив матеріали особової справи та прийшов до невмотивованого та необгрунтованого висновку про задоволення подання кримінально-виконавчої інспекції.

Також звертає увагу, що не ухилявся від виконання своїх обов`язків оскільки приймав участь у антитерористичній операції на сході україни у складі добровольчого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 », та не мав фізичної можливості з`являтись для відмітки до КВІ.

В судове засідання ОСОБА_7 не з`явився причини неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги та вважав ухвалу суду першої інстанції не обгрунтованою, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 78 ч. 2 КК України, суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробовуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, або систематичного вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення.

При вирішенні питання про скасування звільнення засудженого від відбування покарання з випробовуванням суддя зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у поданні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Як убачається з ухвали суду першої інстанії приймаючи рішення про задоволення подання інспектора Кіровського МВ КВІ управління ДПтС України у Дніпропетровської області капітана внутнішньої влужби ОСОБА_8 про відміну іспитового строку відносно ОСОБА_7 послався не та, що порушення обвинуваченого мали систематичний характер, останній жодного не з`являвся на відмітку до органів пробації.

З вказаним рішенням суду першої інстанції, колегія суддів погоджується в повному обсязі, оскільки воно є мотивованим, обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 Кримінально-виконавчого кодексу України, якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України «Про пробацію», а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

З наведених положень закону випливає, що засуджений підлягає направленню для відбування призначеного покарання у разі вчинення ним лише правопорушень, які відповідають сукупності таких ознак: вони були систематичними; кожне з них потягло за собою адміністративне стягнення; ці правопорушення свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення.
Тобто, виходячи зі змісту зазначеного положення статті підставою для скасування звільнення засудженої особи від відбування покарання з випробуванням, ОСОБА_9 може бути або невиконання покладених на неї органом пробації, що діє на виконання мети та завдань законодавства про пробацію, обов`язків, або систематичне вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення.

Згідно до ст. ст. 14, 16 Закону України «Про пробацію», суб`єктами пробації, серед іншого, є особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням, які зобов`язані виконувати встановлені законом та покладені на них рішенням суду обов`язки, а також виконувати законні вимоги персоналу органу пробації.

З матеріалів справи ОСОБА_9 вбачається, що засуджена неодноразово, без причин, що можуть визнаватись, як поважні, порушувала покладені на неї органом пробації обов`язки, щонайменше три рази. Надавала пояснення з приводу порушення обов`язків, лише після вжиття додаткових заходів реагування з боку посадових осіб органу пробації, посилаючись на обставини, які не могла підтвердити документально та, які не можливо було підтвердити відповідною перевіркою.

Частиною першою статті 34 КВК України встановлено, що поважними причинами неявки засудженого за викликом уповноваженого органу з питань пробації у призначений строк є несвоєчасне одержання виклику, хвороба та інші обставини, що фактично позбавляють йото можливості своєчасно прибути за викликом і документально підтверджені.

Доводи ОСОБА_7 про те, що він не з`являвся на відмітки до КВІ оскільки перебував у складі добровольчого батальйону при проведенні АТО не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги засудженого відсутні, оскільки рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 ч.1 п. 5, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2014 року про задоволення подання інспектора Кіровського МВ КВІ управління ДПтС України у Дніпропетровської області капітана внутнішньої влужби ОСОБА_8 про відміну іспитового строку відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду