АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/502/18 Справа № 711/2124/18 Категорія: ст.82 КК України Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2018 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

Головуючого - судді суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
за участю прокурораОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 - присутньоого в режимі відеоконференції

представника Черкаської

виправної колонії №62 ОСОБА_8 - присутньоого в режимі відеоконференції

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси в режимі відеоконференції з Черкаською виправною колонією №62 кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27.03.2018, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27.03.2018 відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким з підстав того, що засуджений ОСОБА_7 не має усіх належних умов, передбачених ст.82 КК України, для заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким. Поведінка засудженого не є стабільною і не свідчить про те, що він став на шлях виправлення.

Не погоджуючись з прийнятим місцевим судом рішенням засуджений ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, в якій він просив скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27.03.2018 та замінити йому невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, більш м`яким у виді обмеження волі. В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт вказував, що оскаржуване рішення місцевого суду, на його думку, є незаконним та необґрунтованим. Так, апелянт зазначав, що він є одруженим, має малолітнього сина, який потребує батьківської опіки, є тяжкохворим, тобто, як слід розуміти з його апеляції, суд першої інстанції не в повній мірі вивчив дані про особу засудженого.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції засудженого ОСОБА_7 , міркування представника Черкаської виправної колонії №62 ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляції засудженого ОСОБА_7 , думку самого засудженого ОСОБА_7 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу із вказаних у ній мотивів, вивчивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

А відповідно до ч.3 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до п.2 Постанови ПВС України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення (ч.3 ст.82 КК України).

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції належним чином, врахувавши особу засудженого, його поведінку в установі виконання покарань, прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви засудженого ОСОБА_7 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження характеризувався засуджений ОСОБА_7 , під час утримання в СІЗО м.Черкаси посередньо, порушень вимог режиму не допускав, стягнень не мав. До праці не залучався, заохочень не мав. Під час його перебування в Черкаській виправній колонії № 62 він також характеризується посередньо. Встановлених правил поведінки та розкладу дня установи дотримується лише під контролем персоналу установи. Допустив грубе порушення вимог встановленого порядку відбування покарання, за що має одне стягнення (07.08.2017р.), яке на даний час погашене у встановленому законом порядку. На заходи виховного та профілактичного характеру реагує, але належні висновки для себе робить не завжди. З липня 2016 року по лютий 2017 року був працевлаштований на дільниці «Гараж», до праці ставився задовільно, за що мав одне заохочення надане правами начальника установи (21.12.2016р.). З вересня 2017 року по лютий 2018 року був працевлаштований на дільниці «Майстерня», встановлене змінне завдання виконував лише під контролем персоналу установи. Через власну неорганізованість та небажання працювати був звільнений з виробництва.

Крім того, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, намагається уникати робіт із самообслуговування, безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою установи, не вбачає спільної необхідності у їх виконанні. За характером імпульсивний, у відношенні до представників адміністрації установи стриманий, в колективі засуджених вживається, не конфліктує, підтримує рівні стосунки. Участі в програмі диференційованого виховного впливу не приймає з власного небажання.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що така поведінка засудженого ОСОБА_7 свідчить лише про те, що засуджений в цілому дотримується режиму відбування покарання лише під контролем адміністрації, що є його обов`язком, проте це ще не свідчить, що він виправився раніше закінчення визначеного йому вироком строку покарання.

Суд апеляційної інстанції вважає, як і суд першої інстанції, що своєю поведінкою і ставленням до праці засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення, на шлях виправлення не став, тому апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

З урахуванням зазначеного, посилання в апеляційній скарзі засудженого на те, що він є одруженим, має малолітнього сина, який потребує батьківської опіки, є тяжкохворим, в цілому не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про те, що встановлені судом факти позбавляють суд можливості дійти безумовного висновку, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою довів своє виправлення, зокрема, що цілі покарання були досягнуті та виправлення засудженого настало раніше строку, визначеного вироком суду, у зв`язку з чим відсутні обґрунтовані підстави для задоволення заяви засудженого ОСОБА_7 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким та скасування ухвали суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, ст.82 КК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27.03.2018, якою відмовлено засудженому ОСОБА_7 у задоволенні його заяви про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без зміни.

Ухвала суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :