Тарутинський районний суд Одеської області
Справа № 514/686/18
Провадження по справі № 1-кп/514/58/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2018 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

особи, у відношенні

якої розглядається клопотання ОСОБА_5

потерпілих не з`явилися,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду смт Тарутине клопотання прокурора у кримінальному провадженні, відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000212 від 04 червня 2017 року про звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 45 КК України та закриття кримінального провадження,-

В С Т А Н О В И В:

До Тарутинського районного суду Одеської області надійшло клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, на підставі ст. 45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям.

Клопотання обґрунтоване тим, що 03 червня 2017 року приблизно о 16:30 годин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_5 , знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , на території господарського домоволодіння побачив співмешканку свого сина ОСОБА_6 мешканку с. Нерубайське Біляївського району Одеської області ОСОБА_7 , яка на той час разом з ОСОБА_6 гостювала у ОСОБА_5 , і яка лежала на грунті на лівому боці в непритомному стані, на його звернення не реагувала, з ротової порожнини виділялась піна та блювотні маси, у зв`язку з чим він, намагаючись надати допомогу, вирішив її підняти.

З цією метою ОСОБА_5 , не маючи умислу на позбавлення життя ОСОБА_7 чи спричинення їй тілесних ушкоджень, не передбачаючи можливості настання смерті ОСОБА_7 , хоча повинен був та міг передбачити, не маючи об`єктивної змоги в інший спосіб підняти ОСОБА_8 , спираючись лівою рукою на палицю, за допомогою якої пересувався, здійснив захват правою рукою, зігнутою в ліктьовому суглобі, за шию ОСОБА_7 , після чого здійснив два ривки вгору, внаслідок чого спричинив останній тілесні ушкодження у виді переломів ріжків та кута щитоподібного хряща, від яких вона померла.

Тілесні ушкодження, спричинені ОСОБА_7 , у виді переломів ріжків та кута щитоподібного хряща згідно пп. «у» п. 2.1.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я від 17 січня 1995 року № 6, належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю.

Причиною смерті ОСОБА_7 є механічна асфіксія від здавлення органів шиї.

Також, як вказано у клопотанні, оскільки ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, підозрюється у вчиненні необережного злочину, який згідно ч. 3 ст. 12 КК України належить до категорії злочинів середньої тяжкості, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину, характеризується за місцем мешкання з позитивної сторони, у зв`язку з чим до нього можливо застосувати вимоги ст. 45 КК України та звільнити останнього, за його згодою, від кримінальної відповідальності.

Прокурор ОСОБА_3 підтримала в судовому засіданні клопотання, просила його задовольнити.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, не заперечують проти звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності.

Особа, у відношенні якої розглядається клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності, ОСОБА_5 , в судовому засіданні спочатку пояснив, що коли він підійшов до ОСОБА_7 , яка лежала на землі не подаючи ознак життя, і намагався її підняти, то вона вже не дихала. А тому він провини своєї не визнає.

ОСОБА_5 двічі спробував підняти ОСОБА_7 , щоб покласти її до ясел, розташованих поруч, але в нього це не вийшло з причин того, що він пересувається за допомогою палиці, тим більше сама ОСОБА_8 була важкою. Після чого він пішов звідти.

В-подальшому ОСОБА_5 пояснив, що коли він підіймав ОСОБА_8 , можливо вона ще дихала, але він цього не знає, і відчуває себе винуватим в тому, що він її двічі спробував підняти.

Захисник ОСОБА_4 з огляду на показання ОСОБА_5 пояснив, що дійшов висновку про невизнання його підзахисним своєї провини, окрім того висловив думку про некоректно сформульоване клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, позаяк в ньому вказано, що смерть наступила від переломів ріжків та кута щитоподібного хряща, хоча у висновку експерта причиною смерті вказана механічна асфіксія від здавлення органів шиї.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Так, відповідно до положень ст. 45 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення злочину щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Таким чином звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям можливе за наявності передумови - вчинення особою вперше злочину невеликої або необережного злочину середньої тяжкості, крім корупційних злочинів; а також підстави - дійового каяття, яке полягає у щирому розкаянні особи у вчиненому злочині, активному сприянні нею у розкритті цього злочину та повному відшкодуванні завданих збитків або усуненням заподіяної шкоди. Відсутність хоча б однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 45 КК України.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року, зазначено, що звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, можливе в разі вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості. Такою, яка вчинила злочин уперше, вважається особа, котра раніше не вчиняла злочинів або раніше вчинила злочин, що вже втратив правове значення. Вчинення триваючого або продовжуваного злочину, двох або більше злочинів невеликої тяжкості, які утворюють сукупність (за винятком реальної), не може бути перепоною для застосування ст. 45 КК України.

Дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду. Відсутність хоча б однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 45 КК України. Виняток можуть становити лише випадки вчинення злочину чи замаху на нього, внаслідок яких не заподіяно шкоду або не завдано збитки.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Під активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам досудового розслідування будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

Повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема батьками чи близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди, загладжуванні її в інший спосіб.

Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07 лютого 2003 року № 2 вбивство чи заподіяння тілесних ушкоджень, внаслідок злочинної самовпевненості необхідно відмежовувати від учинення цих діянь із непрямим умислом (коли винна особа передбачала і свідомо припускала настання відповідних наслідків, не розраховуючи при цьому на якість, конкретні обставини, які могли б його відвернути), а вбивство чи заподіяння тілесних ушкоджень внаслідок злочинної недбалості - від невинного заподіяння шкоди (коли особа не передбачала настання відповідних наслідків, не повинна була і (або) не могла його передбачати).

Проте, виходячи з пояснень ОСОБА_5 , які він надав в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 не визнає беззаперечно своєї провини в інкримінованому йому злочині, отже апріорі не може щиро каятися в тому, чого, на його думку, не скоював, а викладене є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям.

Суд також не бере до уваги доводи прокурора про те, що ОСОБА_5 щиро каявся та повністю визнавав свою провину під час досудового розслідування, позаяк в силу положень ст. 23 КПК України суд має дослідити всі докази безпосередньо в судовому засіданні, у тому числі отримати усно показання учасників судового провадження.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 288 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні клопотання про звільнення на підставі ст. 45 КК України від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та закриття кримінального провадження щодо нього.

Повернути клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений 31 травня 2018 року.

Суддя ОСОБА_1