ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2018 року

м. Київ
справа № 263/1025/16-к

провадження № 51-3589км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000340, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 і ч. 2 ст. 332-1 Кримінального кодексу України (далі КК),

за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у судовому провадженні у судах першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 8 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 лютого 2016 року затверджено укладену 29 січня 2016 року угоду між прокурором ОСОБА_8 та обвинуваченими ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ; останніх засуджено за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 332-1 КК і призначено узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки кожному.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на них обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Конфісковано 5 купюр номіналом 100 дол. США, 6 купюр номіналом 5 дол. США, 2 купюри номіналом 1 дол. США; 101 купюру номіналом 100 грн, 107 купюр номіналом 200 грн, 1 купюру номіналом 500 грн, що зберігалися у ФВ Управління СБУ в Донецькій області.

Апеляційний суд Донецької області ухвалою від 8 грудня 2016 року скасував вирок щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у частині конфіскації грошових коштів. Перераховані вище купюри, що зберігались у ФВ Управління СБУ в Донецькій області, повернув власникові ОСОБА_9 . У решті вирок залишив без зміни.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими в тому, що вони за обставин, установлених у вироку, протягом липня - серпня 2015 року, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів, організували переміщення вантажів (продуктів харчування) на тимчасово окуповану територію України всупереч встановленому законом порядку з метою заподіяння шкоди інтересам держави у вигляді позбавлення її уповноважених представників можливості здійснювати контроль за переміщенням у районі проведення антитерористичної операції на території Донецької області вздовж лінії зіткнення осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів).

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Просить скасувати ухвалу та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд апеляційної інстанції, повертаючи арештоване майно, яке згідно з вироком підлягало конфіскації, не врахував того, що:
- у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_9 (власник арештованого майна) має процесуальний статус свідка, оскільки рішення про арешт майна прийнято 11-13 серпня 2015 року, тобто до внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) згідно із Законом України від 18 лютого 2016 року № 1019-VIII, яким КПК доповнено ст. 64-2 про третю особу, щодо майна якої вирішується питання про арешт. Вирок на підставі угоди може бути оскаржено на визначених законом підставах лише обмеженим колом осіб, до яких не входять свідок та власник арештованого майна;
- до процесуальних прав свідка не входить подання апеляційної скарги, виступ у судових дебатах апеляційного суду;
- висновок про те, що гроші, вилучені у ОСОБА_9 , не є предметом кримінального правопорушення, є безпідставним, оскільки зазначеного питання суд не досліджував. Учасники судового провадження мають право в судових дебатах посилатися лише на ті докази, які було досліджено в судовому засіданні(ч. 5 ст. 364 КПК).

Позиції інших учасників судового провадження

Від учасників процесу заперечень на касаційну скаргу не надходило.

У судовому засіданні прокурор не підтримав вимог, викладених у касаційній скарзі, просив ухвалу апеляційного суду залишити без змін.

Мотиви Суду

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 475 КПК вирок на підставі угоди може бути оскаржений у порядку, передбаченому цим Кодексом, з підстав, передбачених ст. 394 цього Кодексу.
Положенням ч. 4 ст. 394 КПК визначено, що вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Згідно з вимогами пунктів 9-2, 10 ч. 1 ст. 393 КПК апеляційну скаргу мають право подати фізична або юридична особа у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про долю речових доказів, документів, які були надані суду; третя особа у частині, що стосується її інтересів під час вирішення питання про спеціальну конфіскацію. Інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.
Статтею 24 КПК передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Суд апеляційної інстанції встановив, що згідно з протоколом огляду місця події від 10 серпня 2015 року, наявним у матеріалах провадження, грошові кошти 5 купюр номіналом 100 дол. США, 6 купюр номіналом 5 дол. США, 2 купюри номіналом 1 дол. США; 101 купюру номіналом 100 грн, 107 купюр номіналом 200 грн, 1 купюру номіналом 500 грнбуло вилучено під час огляду кабіни автомобіля МАН НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_9 .

У судовому засіданні ОСОБА_9 підтвердив, що вказані кошти дійсно належали йому й були необхідні для заправки автомобіля, придбання запасних частин та ремонту автомобіля, проте за вироком їх було конфісковано.
Таким чином, із наведеного убачається, що ОСОБА_9 мав підстави для оскарження вироку суду першої інстанції, хоча і не брав участь у судовому розгляді. Тому доводи прокурора у цій частині є безпідставними.
Така позиція Суду узгоджується і з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 3 березня 2016 року (справа № 5-347кс15), про те, що конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком установленої законом заборони на таке оскарження. При цьому відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою у доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено ч. 2 ст. 24 КПК. Відтак при вирішенні питання, чи є підстави для оскарження рішення суду до суду вищого рівня певною особою, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді, ключовим є з`ясування, чи насправді це рішення стосується інтересів конкретної особи.
Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК під час ухвалення судового рішення суд повинен вирішити питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів. Відповідно до пунктів 1, 2 вказаної норми конфіскуються гроші, цінності та інше майно, які були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення або призначалися чи використовувалися для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, крім випадків коли власник чи законний володілець не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Суд апеляційної інстанції встановив, що даних про призначення зазначених грошових коштів для фінансування матеріального забезпечення кримінального правопорушення, чи інших цілей указаних у ст.100 КПК України, що було би підставою для їх конфіскації, не міститься ні в обвинувальному акті, ні у вироку.
Апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги апеляційної скарги представника ОСОБА_9 про повернення йому грошей є обґрунтованими з огляду на те, що самі обставини вилучення цих коштів з кабіни автомобіля ОСОБА_9 підтверджують належність йому цих коштів, ці обставини нічим не було спростовано, а ОСОБА_9 не є обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, спеціальної конфіскації на час вчинення злочину санкцією ч. 2 ст. 332-1 КК не було передбачено.

Враховуючи вищевказане, Суд погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції про скасування вироку в частині конфіскації грошей та повернення їх власнику ОСОБА_9 .

Даних про неправильне застосування кримінального закону або істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, матеріали провадження щодо ОСОБА_9 не містять. Тому, з урахуванням вищевказаного, відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог, викладених у касаційній скарзі.

Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, п. 15 Перехідних положень цього Кодексу, пунктами 4, 6 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд

ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 8 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни, касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 каровець ОСОБА_2 ОСОБА_3