АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/351/18 Справа № 704/258/17 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_3 ,ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_5 ОСОБА_6
з участю прокурораОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 (відеоконференція)

захисника ОСОБА_10 (відеоконференція)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Тальнівського відділу Звенигородської місцевої прокуратури Черкаської області ОСОБА_11 на вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 29 січня 2018 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тальне, Черкаської області, громадянина України, українця, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , розлучений, працює, з середньою освітою, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 3 (трьох) років і одного місяця позбавлення волі з позбавлення права керувати автомобілем строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року № 1810-VІІІ звільнений від відбування призначеного йому покарання.

Вирішено стягнути з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати за проведені експертизи стану транспортного засобу № 4/2023 від 18.01.2017 та № 68/17-23 від 10.02.2017 в сумі 4 403 грн. 80 коп. Вирішено питання щодо речового доказу, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_9 19.02.2016 року близько 16 год. 30 хв., керуючи автомобілем CITROEN Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 7 км+300 м автодороги Тальне-Криві Коліна між с. Здобуток Жовтня та с. Корсунка Тальнівського району Черкаської області зі сторони м. Тальне в напрямку с. Криві Коліна, в порушення вимог п.п. 2.3 б), 12.1 Правил дорожнього руху України, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, під час руху по проїзній частині автодороги не врахував дорожню обстановку, особливості вантажу, що перевозиться, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно ним керувати, змінив напрямок руху вліво, виїхав на ліве узбіччя, після чого з`їхав у лівий кювет відносно свого напрямку руху, при цьому декілька раз перевернувшись.

Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля CITROEN Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_12 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 03-01/152/10 від 06.10.2016 отримав тілесні ушкодження у виді сполученої травми грудної клітки та живота у вигляді перелому хребта в грудному відділі із ушкодженням спинного мозку на даному рівні, ушкодження печінки, подряпин на животі, синця та садна на грудній клітці, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в Черкаській обласній лікарні.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля CITROEN Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , а саме вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, знаходиться у причинному зв`язку з виникненням цієї дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_12 .

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 29.01.2018 р. та ухвалити новий, яким визнати як обтяжуючу обставину покарання обвинуваченого ОСОБА_9 вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння. Просить засудити ОСОБА_9 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керуванням транспортними засобами строком 3 роки.

Не оспорюючи встановлених судом обставин вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину, кваліфікацію його дій та доведеність вини, прокурор вважає, що оскаржуваний вирок є незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому та звільняючи його від призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року № 1810-VІІІ, не врахував таку обтяжуючу покарання обставину як вчинення тяжкого злочину в стані алкогольного сп`яніння, та не взяв до уваги пояснення ОСОБА_9 , надані 20.02.2016 року у присутності його дружини (а.с. 23), тобто на наступний день після ДТП, відповідно до яких він разом зі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вживав алкогольні напої безпосередньо перед ДТП.

Також судом поза увагою залишилися тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, який є тяжким, а також те, що внаслідок ДТП загинула особа. Тяжкість наслідків у виді смерті людини є невиправними і не можуть бути компенсовані відшкодуванням збитків у матеріальному виразі.

Указує, що амністія не може бути застосована до осіб, засуджених за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, вчинене особою в стані алкогольного сп`яніння або в стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів.

Враховуючи зазначені вище порушення, суд безпідставного дійшов висновку про відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , й в подальшому звільнив його від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», тобто застосував закон, який не підлягає застосуванню.

У судовому засіданні прокурор підтримав подану апеляційну скаргу з мотивів, які в ній наведені, та просив її задовольнити.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили її відхилити. Обвинувачений у судовому засіданні пояснив, що у вчиненому щиро розкаюється. Вказав, що загиблий був його другом, й на час ДТП він був тверезим, однак вжив алкоголь після ДТП через стрес, оскільки їх товариш ОСОБА_13 , у якого вони були у гостях, дав їм з собою в дорогу пляшку коньяку і пакет з харчами, що цей свідок підтвердив при допиті в суді першої інстанції. Вказав, що він один виховує неповнолітню дитину, а потерпіла не має до нього претензій.

Потерпіла ОСОБА_14 в судове засідання не з`явилася, повідомивши, щоб розгляд апеляційної скарги проводили без її участі.

За клопотанням прокурора у судовому засіданні були досліджені дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також висновок експертизи. За клопотанням захисника також була досліджена довідка про стан сім`ї обвинуваченого.

Зокрема, крім даних щодо обвинуваченого, які указані у вступній частині вироку, ОСОБА_9 позитивно характеризується за місцем проживання, у лікаря психіатра чи нарколога на обліку не перебуває (Т-1, а.с. 89-95), має неповнолітнього сина 2006 р.н. (Т-2, а.с. 85).

Згідно з висновком експерта № 02-01/168 від 25 січня 2017 року (Т-1, а.с. 62-63), на експертизу була надана медична карта стаціонарного хворого № 991/156, в якій відмічено, що 19 лютого 2016 року о 17 год. 46 хв. ОСОБА_9 поступив в хірургічне відділення Тальнівської ЦРЛ зі скаргами на болі в грудній клітці. При огляді: в повітрі, що видихається є запах алкоголю. Алкогольне сп`яніння. При дослідженні крові ОСОБА_9 виявлено етиловий спирт в концентрації 3,33 проміле. Вказана концентрація алкоголю в крові зумовлює тяжке отруєння алкоголем, небезпечне для життя.

Згідно з довідкою № 28 Кривоколінської сільської ради Тальнівського району Черкаської області від 29 січня 2018 року (Т-2, а.с. 82) разом з обвинуваченим зареєстрований та проживає його малолітній син ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заслухавши доповідача, прокурора, обвинуваченого, захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: 1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; 2) необхідності застосування більш суворого покарання; 3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; 4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів враховує, що вони стосуються аспектів м`якості призначеного судом покарання з мотивів недостатнього врахування судом першої інстанції характеру вчиненого злочину, особи обвинуваченого та окремої обставини, яка обтяжує покарання, а також аспектів неправильності застосування місцевим судом положень ст. 75 КК України та окремих положень Закону України «Про амністію у 2016 році». Обставини вчиненого (крім аспектів наявності стану алкогольного сп`яніння у обвинуваченого до вчинення злочину), кваліфікація діяння, винуватість ОСОБА_9 прокурором не оскаржуються.

Колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано визнав ОСОБА_9 винним за ч. 2 ст. 286 КК України, вірно кваліфікував його дії.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано врахував щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди, як обставини, що пом`якшують покарання. Це об`єктивно підтверджується показами обвинуваченого в ході судового провадження в суді першої та апеляційної інстанцій про щире каяття. Суд також обґрунтовано врахував, що ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Однак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції безпідставно не визнав у якості такої, що обтяжує покарання, обставину щодо вчинення злочину обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння, оскільки цей стан під час ДТП об`єктивно підтверджується даними указаного вище висновку експерта, який був досліджений судом апеляційної інстанції безпосередньо. Позицію обвинуваченого стосовно того, що він вжив алкоголь після ДТП для зняття стресу, колегія суддів сприймає критично, вбачаючи це спробою пом`якшити відповідальність обвинуваченого. Колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції не мав обґрунтованих підстав для надання переваги в питанні встановлення факту вживання обвинуваченим алкоголю іншим доказам порівняно з даними відповідного висновку експерта.

Враховуючи це, колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», не вірно застосував положення цього закону, оскільки вимоги п. «е» ст. 9 цього закону виключають можливість застосування амністії за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, вчинене особою у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів (частина друга статті 286 КК України 2001 р.). Таким чином, застосування амністії до обвинуваченого в цій ситуації є неможливим.

Крім цього, суд першої інстанції не вірно застосував положення ст. 75 КК України, оскільки звільнив на підставі цієї норми закону обвинуваченого від відбування як основного покарання у виді позбавлення волі на певний строк, так і від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що чинним законом не передбачено. Тому цей недолік також потребує усунення судом апеляційної інстанції, оскільки прокурор в апеляційній скарзі указує на незаконність застосування місцевим судом положень ст. 75 КК України в цілому.

Оцінюючи позицію прокурора щодо необхідності призначення особі покарання, колегія суддів відзначає, що прокурор у своїй апеляційній скарзі просить посилити обвинуваченому основне покарання щодо його строку з 3 років і 1 місяця до 4 років позбавлення волі, застосувавши його реально, а також просить посилити й додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами щодо його строку з 1 до 3 років.

Колегія суддів, погоджується з позицією прокурора в тій частині, що додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком лише на 1 рік явно не відповідає обставинам провадження та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, адже злочин був вчинений особою в стані алкогольного сп`яніння і внаслідок його вчинення загинула людина. Тому колегія суддів вбачає, що з метою запобігання вчиненню таких злочинів у майбутньому необхідним і достатнім додатковим покаранням для обвинуваченого є покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на максимально передбачений чинним законом строк, тобто на 3 роки.

Також і стосовно розміру основного покарання у виді позбавлення волі на певний строк з указаних вище аналогічних підстав колегія суддів вбачає доцільним посилити це покарання, вважаючи, що таке покарання на строк 4 роки, як цього просить прокурор, в більшій мірі відповідає обставинам кримінального провадження і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з позицією прокурора стосовно того, що обвинувачений може бути виправлений виключно в місцях позбавлення волі і потребує ізоляції від суспільства. Колегія суддів вбачає, що, враховуючи щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину з боку обвинуваченого; те, що загиблий був пасажиром його машини, його другом, і потерпіла не має претензій до обвинуваченого; враховуючи добровільне відшкодування ним завданої шкоди; враховуючи наявність на утриманні обвинуваченого малолітньої дитини і його позитивну характеристику за місцем проживання, потреба у реальному позбавленні волі обвинуваченого не виглядає безальтернативно необхідною.

Тому колегія суддів вбачає можливим на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного йому основного покарання з випробуванням, поклавши на нього зобов`язання, передбачені ст. 76 КК України. При цьому колегія суддів вбачає, що іспитовий строк для обвинуваченого також має бути більшим, ніж це було визначено оскаржуваним вироком.

На підставі викладеного, керуючись ст. 405, 407, 409, 420 КПК України колегія суддів, -

з а с у д и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Тальнівського районного суду Черкаської області від 29 січня 2018 року щодо ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного покарання та звільнення особи від відбування покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на певний строк, встановивши іспитовий строк на три роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Копію вироку вручити сторонам провадження.

Головуючий :

Судді :