Справа № 182/6699/18
Провадження № 1-кп/0182/802/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.10.2018 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.06.2018 за № 0001775 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Нікополь, Дніпропетровської обл., громадянина України, який зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично мешкає у АДРЕСА_2 , із середньо-спеціальною освітою, не працює, одружений, має доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не судимий
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_3 03.06.2018 приблизно о 14.00 год. знаходився біля магазину «Фуршет», розташованого по вул. Шевченка, 69/1 у м. Нікополі Дніпропетровської обл., де побачив потерпілого ОСОБА_6 , який у цей час розмовляв по мобільному телефону та йшов до проходу між будинками АДРЕСА_3 . В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 прослідував за потерпілим ОСОБА_6 , та, коли останній пройшов прохід між будинками 71 та 73 по вул. Шевченка в м. Нікополі, наздогнав його зі спини та наніс один удар долонею правої руки в область правої сторони голови потерпілого, тобто застосував насилля, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, після чого умисно відкрито з корисливих мотивів, шляхом ривку вихопив з правої руки потерпілого ОСОБА_6 мобільний телефон «Lenovo К10а40» чорного кольору, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 18/12.1/183 від 21.08.2018 становить 1 300 грн., з сім-картою мобільного оператора «Водафон», яка матеріальної цінності не представляє, які належать ОСОБА_6 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.
З місця злочину втік, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе визнав повністю і показав суду, що влітку 2018 р. (точної дати не пам`ятає), знаходячись в районі магазину «Фуршет», він побачив потерпілого, якого раніше не знав, який в цей час розмовляв по телефону. Він вирішив забрати цей телефон, пішов за потерпілим, наздогнав його, коли той проходив між будинками. Вдарив потерпілого один раз долонею правої руки в область правої сторони голови, після чого забрав мобільний телефон «Lenovo» чорного кольору. Потім з місця злочину втік. Телефон він заклав у ломбард, отримав приблизно 1 200 грн. Отримані гроші витратив на продукти харчування для сім`ї. Вчинив злочин, так як тоді не працював, а йому потрібно було годувати сім`ю. У вчиненому він щиро кається. Завдані збитки потерпілому відшкодував повністю. На даний час працює неофіційно. Просить не позбавляти його волі, запевняє суд, що більше такого вчиняти не буде.
Потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що влітку 2018 р. він повертався додому. Щоб не обходити будинки, він проходив через прохід між будинками АДРЕСА_3 . При цьому він розмовляв по телефону. Він бачив, що за ним йде хлопець, як потім з`ясувалося обвинувачений. Коли він нахилився, щоб пройти через прохід, обвинувачений його вдарив в область голови та забрав телефон. На даний час збитки йому відшкодовані. Він претензій до обвинуваченого не має. Просить суворо його не карати й не позбавляти волі.
У зв`язку з визнанням вини, оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, інші докази у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися. При цьому судом було роз`яснено, що в цьому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини, які не досліджувалися, в апеляційному порядку.
Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, за яким він обвинувачується.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 мають правильну правову кваліфікацію за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Суд ураховує й особу винного, який проходив службу в зоні проведення антитерористичної операції й є учасником бойових дій, вважається раніше не судимим, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки дружину, малолітню дитину доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює неофіційно, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи всі зазначені обставини, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання у межах санкції частини статті, за якої кваліфіковані його дії, у виді позбавлення волі на мінімальний строк.
Разом з тим, зваживши на всі обставини справи, думку потерпілого щодо призначення покарання без реального позбавлення волі, враховуючи другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, тому вважає можливим застосувати щодо нього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши обов`язки, передбачені п. 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України.
Приходячи до такого висновку, суд враховує поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яке охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_3 скінчився.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Речові докази відсутні.
Також суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати на залучення експерта-товарознавця при проведенні експертизи, згідно довідок, на суму 572 грн. 00 коп., оскільки відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі винесення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
На підставі наведеного, керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченню за ч. 2 ст. 186 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.
На підставі п 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період випробувального терміну періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Строк дії запобіжного заходу домашнього арешту скінчився.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Речові докази відсутні.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави у відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта-товарознавця 572 (п`ятсот сімдесят дві) грн. 00 коп.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити сторонам кримінального провадження.

Суддя: ОСОБА_1