Постанова
Іменем України
30 серпня 2018 року

м. Київ
справа № 732/865/16-к
провадження № 51-2568 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника ПАТ «НАСК «ОРАНТА» ОСОБА_6 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 04 серпня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000040 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стара Рудня Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь місцевого бюджету Чернігівської області кошти в сумі 7489,71 грн, витрачені на лікування потерпілої ОСОБА_8 .
Постановлено стягнути з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_8 15 793 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 04 серпня 2017 року апеляційну скаргу представника ПАТ «НАСК «ОРАНТА» ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.

За вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 05 лютого 2016 року приблизно о 09.50 год., керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21013, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Шевченка у м. Городня, порушив вимоги п. 2.3 «б», п. 12.1 Правил дорожнього руху України, а саме: проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку (наявність заокруглення дороги і стан дорожнього покриття, яке було вкрите ожеледдю), не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, що призвело до наїзду на велосипедиста ОСОБА_8 , яка рухалася у зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі представник ПАТ «НАСК «ОРАНТА» просить скасувати судові рішення в частині задоволення цивільного позову і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Скаржник зазначає, що рішення суду про стягнення зі страхової компанії коштів у сумі 5000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди суперечить ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказує, що потерпіла не зверталася до страхової компанії із заявами про виплату страхового відшкодування, а тому її позовні вимоги до компанії не підлягають задоволенню.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення касаційної скарги.

Мотиви суду

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , кваліфікація його дій та вид і розмір призначеного покарання у касаційному порядку не оскаржуються. При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.

Твердженняпредставника ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про необґрунтованість стягнення зі страхової компанії коштів на відшкодування шкоди потерпілій є безпідставними.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження, у зв`язку із чим проходила тривале лікування. До початку судового розгляду потерпіла у порядку ст. 128 КПК України пред`явила цивільний позов до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» як до страхової компанії, з якою у обвинуваченого ОСОБА_7 було укладено договір «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції задовольнив цей позов частково та стягнув з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 15 793 грн та 5000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

У статті 979 ЦК України зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У відповідності до ст.ст. 1194, 1195 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Між потерпілою ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_7 виникли деліктні зобов`язання із завдання шкоди внаслідок ДТП. У той же час між обвинуваченим та страховою компанією існували договірні зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Відповідно до ст. 22 зазначеного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Із договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що був укладений 11 червня 2015 року між ОСОБА_7 та ПАТ «НАСК «ОРАНТА» і діяв на момент скоєння ДТП, встановлено, що при настанні страхового випадку страхова компанія зобов`язується здійснити виплату страхового відшкодування, зокрема, за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілого, у сумі нанесених збитків, але не більше встановленого в договорі ліміту страхової суми. Положеннями вищезазначеного Закону передбачено межі ліміту відповідальності страхової компанії за шкоду, завдану майну, у розмірі 50 000 грн, а за шкоду, завдану здоров`ю потерпілого, - 100 000 грн.

Згідно ст. 23 зазначеного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:
- шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;
- шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;
- шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;
- моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд першої інстанції при визначенні суми моральної шкоди виходив із засад виваженості, розумності та справедливості, врахував характер правопорушення, його наслідки, обсяг та глибину фізичних і душевних страждань потерпілої, вимушеність змін у її повсякденному житті та належним чином вмотивував розмір призначеної моральної шкоди. При цьому суд врахував, що страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Що ж стосується твердження скаржника про те, що потерпіла ОСОБА_8 не зверталася до страхової компанії із заявами про виплату страхового відшкодування, а тому її позовні вимоги до компанії не підлягають задоволенню, то воно є безпідставним.

Судами встановлено, що відповідно до страхового полісу № АЕ/3533122 страховиком відповідача ОСОБА_7 на момент вчинення ДТП була третя особа ПАТ «НАСК «ОРАНТА».

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 04 липня 2018 року, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому у разі невиконання чи неналежного виконання страхувальником обов`язку щодо своєчасного повідомлення страховика про ДТП, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1. статті 38 зазначеного Закону).

Отже, рішення суду про стягнення саме з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» коштів у рахунок відшкодування шкоди відповідає вимогам закону.

Суд апеляційної інстанції розглянув апеляційну скаргу представника ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в повному обсязі, дав на усі доводи скарги вмотивовані відповіді, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України та містить докладні мотиви прийнятого рішення, з якими погоджується і суд касаційної інстанції.

Урахувавши наведене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу представника ПАТ «НАСК «ОРАНТА» ОСОБА_6 слід залишити без задоволення. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів вважає за необхідне залишити судові рішення без зміни.

З цих підстав суд ухвалив:

Вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 04 серпня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргупредставника ПАТ «НАСК «ОРАНТА» ОСОБА_6 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9