Справа № 465/5174/17
Провадження №1-кп/460/229/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.06.2018 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючої судді - ОСОБА_1
з участю секретаря - ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Яворові кримінальне провадження відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №000125 від 29 серпня 2017 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Томашівка Ярмолинецького району Хмельницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , курсанта військової частини-польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України
В С Т А Н О В И В:
26.04.2016 року обвинувачений ОСОБА_4 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , наказом №108 від 27.04.2016 року командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 був зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та поставлений на всі види забезпечення і призначений на посаду курсанта відповідно спеціальності з присвоєнням військового звання «солдат».
Знаючи про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби, обвинувачений ОСОБА_4 , 02 червня 2016 року, о 15 год. 00 хв. не маючи наміру назавжди ухилитись від військової служби, самовільно залишав військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що знаходиться в підпорядкуванні ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою; АДРЕСА_4 та перебував за її межами до 29 серпня 2017 року, тобто до моменту з?явлення до військової прокуратури Хмельницького гарнізону.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 як військовослужбовець військової служби 02.06.2016 року без поважних причин самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), та не з`явився вчасно на службу і перебував поза її межами до 29.08.2017 року, в умовах особливого періоду.
Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_4 02 червня 2016 року вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст.407 КК України, оскільки самовільно залишив військову частину та не з`явився вчасно на військову службу без поважних причин, в умовах особливого періоду.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю та підтвердив факт вчинення ним самовільного залишення військової частини та нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинених в умовах особливого періоду, покликаючись на обставини викладені у обвинувальному акті.
Крім цього, додатково пояснив, що у нього цивільна дружина народила дитину, вона потребувала стороннього догляду, тому він здійснював за нею догляд. У вчиненому щиро розкаявся, запевнивши, що подібного більше не повториться.
Як встановлено у судовому засіданні, покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
З врахуванням наведеного, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні місця служби та нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинених в умовах особливого періоду, доведена повністю а його дії за ч.4 ст.407 КК України кваліфіковано вірно.
Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно п.п.1,3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння органам досудового розслідування та суду у розкритті злочину та відсутність заподіяної шкоди.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Вчинення обвиуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
З урахуванням наведеного, обвинуваченому слід обрати покарання в межах санкції ч.4 ст.407 КК України у вигляді позбавлення волі. Однак, враховуючи особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем свого проживання та служби, його відношення до вчиненого злочину, з урахуванням наведеного, слід прийти до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст.75 КК України його слід звільнити від відбування покарання у вигляді позбавлення волі із встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369,371,373-374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання, у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 01 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до вимог ст.76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: а саме, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 діб з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області.
Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
СУДДЯ: ОСОБА_1