ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/64/18 Доповідач : ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2018 року м.Харків

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі :

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2018 року клопотання старшого слідчого Московського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_9 задоволено. Застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Харківській установі виконання покарань №27 до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шістдесят днів з 21 години 00 хвилин 26 вересня 2018 року до 21 години 00 хвилин 24 листопада 2018 року включно, без застосування застави.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2018 року та застосувати відносно ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Вказує, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів. Зазначені висновки містяться в правовій позиції, викладеної у пункті 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України». Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, що застосовується у кримінальному провадженні, і пов`язаний із суттєвим обмеженням основоположних прав людини, перш за все права на свободу та особисту недоторканість, гарантованих статтею 29 Конституції України, статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та стаття 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права. Також зазначає, що навіть найлегший запобіжний захід, яким є особисте зобов`язання, повинен встановлюватися слідчим суддею тільки після того, як органом досудового розслідування буде доведене обґрунтованість підозри, встановлена наявністю ризиків, визначних у частині 1 статті 177 КПК України, а не встановлюватись автоматично, після оголошення особі про підозру. Отже, захисник підозрюваного вважав, що судом не в повному обсязі досліджено підстави для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Вислухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що у Московського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №0005375 від 26 вересня 2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, частини 1 статті 115 КК України, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (а.с. 1-5).

26 вересня 2018 року ОСОБА_7 був затриманий в порядку статті 208 КПК України (а.с. 27-28).

27 вересня 2018 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, частиною 1 статті 115 КК України (а.с.33-34 ).

В обґрунтування клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого частиною 2 статті 15, частиною 1 статті 115 КК України, та на наявність ризиків, зазначених у пунктах 1, 2, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, які на переконання слідчого, у сукупності із даними про особу підозрюваного, свідчать про недостатність застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою.

Суд першої інстанції погодився з клопотанням слідчого та дійшов до висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає меті його застосовування.

Колегія суддів вважає дані висновки суду правильними.

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу відповідає вимогам пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Слідчим суддею встановлено, що надані стороною обвинувачення докази у кримінальному провадженні доводять обставини, передбачені частиною 1 статті 194 КПК України, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, частини 1 статті 115 КК України; наявність реального ризику, який дає достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України; недостатність застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання його під вартою, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Доводи захисника ОСОБА_8 щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15 та частини 1 статті 115 КК України, є неспроможними.

Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою.

Повідомлена ОСОБА_7 підозра у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, довідкою лікаря № 5429 від 26 вересня 2018 року, згідно якої у потерпілого ОСОБА_10 встановлений діагноз: проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зправа, поранення правої легені, поранення межреберної артерії, проникаюче колото-різане поранення живота, наскрізне поранення печінки, непроникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва, геморагічний шок; показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 ; протоколом огляду місця події від 26 вересня 2018 в квартирі АДРЕСА_1 , в ході проведення якого виявлено та вилучено наступне майно: мастерка червоного кольору, кофта сірого кольору, кросівки чорного кольору, кепка (бейсболка) червоного кольору, паспорт НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , джинси синього кольору (мокрі), які належать ОСОБА_7 (а.с. 67, 11-18, 21-22, 23, 31-32).

Отже, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого санкцією статті передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, у зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновками суду, що є ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3,5 статті 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про недоказаність вини у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого частиною 2 статті 15, частини 1 статті 115 КК України, не заслуговують на увагу, оскільки в підтвердження обґрунтованості підозри суду надано достатньо доказів. Оцінка зазначеним доказам, правильність кваліфікації дій підозрюваного підлягає перевірці при проведенні досудового розслідування та судового розгляду справи.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року зазначено, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, у сукупності із тяжкістю можливого покарання та даними про особу підозрюваного, спростовують доводи апеляційної скарги про недоведеність ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, оскільки саме запобіжний захід у виді тримання підозрюваного під вартою на початковій стадії досудового розслідування в повній мірі відповідає меті його застосування, забезпеченню виконання підозрюваним покладних на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 в разі визнання винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 15 та частиною 1 статті 115 КК України, дані про особу підозрюваного, застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів на даній стадії досудового розслідування є неможливим.

Керуючись положеннями частини 4 статті 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за наявності обставин, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 183 КПК України, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177 та 178 КПК України, які викладені у мотивувальній частині ухвали, слідчий суддя обґрунтовано не визначив розмір застави у даному кримінальному провадженні.

За таких обставин колегія суддів вважає ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2018 року законною та обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.392, 404, ст. 405, ст. 407, ст. 418, ст. 419, ст. 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2018 року про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 4 статті 424 КПК України.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_4
ОСОБА_3