ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року

м. Київ
справа № 752/14713/16-к

провадження № 51-3228км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007566, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше судимого: 1 березня 2007 року за вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст.152, ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК) з урахуванням вимог ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК,
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду м. Києва від 17 січня 2017 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст.75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Апеляційний суд м. Києва 17 січня 2017 року скасував вирок місцевого суду в частині призначення покарання та звільнення від його відбування і ухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Постановлено строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту його затримання у зв`язку з виконанням вироку.

ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 30 липня 2016 року о 00:50 біля будинку №5 на вул. Козацькій в м. Києві, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, підійшовши до ОСОБА_7 ззаду, вдарив її у голову, схопив за шию та відкрито вирвав з її правої руки мобільний телефон «Самсунг Телексі кор прайм» вартістю 2499 грн, після чого з місця вчинення злочину зник.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить вирок апеляційного суду щодо нього скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у цьому суді.

На обґрунтування доводів щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність ОСОБА_6 посилається на те, що:
- суд апеляційної інстанції не дотримався вимог ст.419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), частково задовольнивши апеляційну скаргу прокурора, навів мотиви свого рішення виключно в загальних рисах, без жодного аналізу фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;
- суд апеляційної інстанції належно не дослідив даних про особу засудженого, залишив поза увагою те, що на його утриманні перебувають малолітня дитина, дружина, яка не має засобів до існування, батьки похилого віку, крім того, його батько інвалід першої групи, прикутий до ліжка. Він був єдиним у сім`ї, хто працював та за рахунок кого його сім`я жила;
- у вироку суд не проаналізував і не зіставив усіх доказів, на які посилався прокурор;
- суд апеляційної інстанції неправомірно, всупереч ч. 4 ст. 67 КК, визнав обтяжуючою обставиною вчинення злочину повторно, хоча цю обставину визнано як кваліфікуючу ознаку в диспозиції ч. 2 ст. 186 КК;
- всупереч ст. 414 КПК вирок апеляційного суду постановлено з порушенням вимог кримінального та кримінально-процесуального закону, а саме допущено невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що є явно несправедливим через суворість покарання.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні:
- засуджений ОСОБА_6 підтримав вимоги поданої касаційної скарги та просив їх задовольнити;
- прокурор вважав вирок суду апеляційної інстанції законним та обґрунтованим і просив залишити його без зміни.
Інші учасники судового провадження заперечення на касаційну скаргу не подавали.

Мотиви Суду

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як випливає зі змісту ст. 75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що апеляційний суд, постановляючи свій вирок дотримався цих вимог закону.
Як убачається із вироку, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував пом`якшуючу покарання обставину, якою визнав щире каяття, та відсутність обтяжуючих обставин, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу ОСОБА_6 , якийраніше притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має офіційне місце роботи та на утриманні неповнолітню дитину.
На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов висновку про можливість відповідно до статей 75, 76 КК звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з іспитовим строком та покласти на нього відповідні обов`язки.

Апеляційний суд, визнавши необґрунтованим рішення суду першої інстанції про призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК, зазначив, що суд фактично не вказав, за наявності яких підстав він дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, та не мотивував свого рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

При цьому суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що суд першої інстанції хоча і послався у своєму вироку, але фактично не взяв до уваги того, щоОСОБА_6 вчинивумисний злочин, який відноситься до тяжких злочинів, вчинений ним з метою заволодіння чужим майном, а також того, що він раніше неодноразово судимий, в тому числі за злочини проти власності, має незняті та непогашені судимості, за попереднім вироком відбував покарання у виді тривалого терміну позбавлення волі, а також конкретні обставини провадження, зокрема вчинення злочину із застосуванням насильства.
Вказані обставини обґрунтовано були враховані судом апеляційної інстанції як такі, що свідчать про підвищений рівень суспільної небезпеки обвинуваченого та спростовують висновок суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_6 від відбування покарання в умовах застосування до нього положень статей 75, 76 КК.
Водночас, дані про попередні судимості ОСОБА_6 судом апеляційної інстанції були враховані як такі, що характеризують його особу та фактично свідчать про те, що він не зробив належних висновків та вчинив новий тяжкий злочин, що вказує на його вперте небажання стати на шлях виправлення. При цьому зазначені обставини не були визнані обтяжуючими, у зв`язку з чим доводи касаційної скарги в цій частині є безпідставними.
При цьому, саме з урахуванням наданих обвинуваченим документів, з яких убачається наявність у нього дружини, малолітньої дитини, пристарілих батьків та постійного місця роботи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, що є більш м`яким за строком покаранням, ніж було призначено судом першої інстанції. У зв`язку з чим доводи касаційної скарги в частині неврахування даних про особу обвинуваченого та членів його сім`ї, а також про порушення ст. 414 КПК та призначення апеляційним судом покарання явно несправедливого через суворість є безпідставними.
Тому з урахуванням положень статей 50, 65 КК, апеляційний суд обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, не застосовуючи при цьому положення закону, передбачені ст. 75 КК.
На думку Суду, призначене апеляційним судом ОСОБА_6 покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на те, що у вироку суд апеляційної інстанції не проаналізував і не зіставив усіх доказів, на які послався прокурор, не зазначив, яким саме доказам суд не надав належну оцінку, у зв`язку з чим доводи касаційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.
Таким чином, даних про неправильне застосування кримінального закону або істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, матеріали провадження щодо ОСОБА_6 не містять. Тому з огляду на вказане обґрунтовані підстави для задоволення вимог касаційної скарги засудженого відсутні.

Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, п.15 Перехідних положень КПК, пунктами 4, 6 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII, Суд

ухвалив:
Вирок Апеляційного суду м. Києва від 17 січня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_8 каровець ОСОБА_2 ОСОБА_3