УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2018 року
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,за участю прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_5 за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.10.2018 року за №0003422 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Таврія Веселівського району Запорізької області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого,з середньою освітою, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ,мешкає за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого
*02.04.1998 Василівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст. 206,43 КК України до 4 років позбавлення волі
*24.05.2001 Веселівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185,43 КК України на строк 4 роки позбавлення волі;
*07.05.2007 Василівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186,71 КК України до 4 років позбавлення волі;
*25.11.2015 р.Токмацьким районним судом Запорізької області за ст.289 ч.2 КК України до 5 років позбавленні волі з іспитовим строком 3 роки,вирок набрав законної сили 24.05.2016 р.
який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 ,за погодженням з прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 ,звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 ,якому оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення,що передбачене ч.2 ст. 190 КК України,.
В клопотанні зазначив,що ОСОБА_6 підозрюється у тому,що 20.10.2018 р.в період часу з 19.00 до 19.30 год.,маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи повторно,з корисливих мотивів,шляхом зловживання довірою,заволодів мобільним телефоном «Самсунг» вартістю 2740 гр.,що належить ОСОБА_7 ,чим заодіяв останній матеріальну шкоду.
Слідчий просить про обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою з посиланням на те,що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєнні злочину,передбаченого ч.2 ст.190 КК України,офіційно не працює,раніше був судимий,зареєстрований в іншому населеному пнкті,у відсутність запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою підозрюваний може продовжити протиправну діяльність,а також ухилятися від органу досудового розслідування та суду,впливати на потерпілу та свідків.
В суді слідчий підтримав доводи клопотання, просить про його задоволення.
Прокурор вважає, що клопотання підлягає задоволенню з тих самих мотивів, на які посилається слідчий.
Підозрюваний просив не обирати до нього зазначений у клопотанні запобіжний захід,оскільки підозра у вчиненні злочину,передбаченого ч.2 ст.190 КК України відносно нього є необґрунтованою,він має постійне місце проживання,неофіційно працює,є годувальником трьох дітей,жодного із ризиків,зазначених слідчим,не існує.
Заслухавши думку учасників процесу, перевіривши їхні доводи матеріалами справи, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання задоволенню не підлягає, виходячи з такого.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
З огляду на викладене та зважаючи на положення частини другої статті 29 Конституції України, Конституційний Суд України вважає, що слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного арешту або тримання під вартою: по-перше, арешт чи тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду; по-друге, підстави та порядок застосування цих запобіжних заходів мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права.
Оскільки метою статті 29 Конституції України є недопущення свавільного обмеження (позбавлення) свободи чи особистої недоторканності особи, то дотримання зазначених вимог є обов`язковим.
Підстави та порядок застосування примусових заходів, які обмежують конституційне право людини на свободу та особисту недоторканність, зокрема у кримінальному провадженні, закріплені у Кодексі.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 Кодексу).
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення Кодексом передбачено види заходів забезпечення кримінального провадження, до яких належать запобіжні заходи, включаючи тримання під вартою (статті 131, 176, 181, 183).
Стаття 183 КПК України визначає,що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований окрім як до осіб,що визначені у частині 2 цієї статті.
Під час розгляду клопотання встановлено,що підозрюваний ОСОБА_4 до зазначеної категорії осіб не належить,тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до нього не може бути застосований,а прокурор,погоджуючи клопотання слідчого про це,діяв не у спосіб,що визначений ст.2 КПК України,ст.19 Конституції України.
З урахуванням викладеного,інші доводи клопотання слідчим суддею не аналізуються,оскільки за будь-яких обставин не вплинуть на суть прийнятого рішення.
Посилання прокурора при розгляді клопотання на те,що підозрюваним вчинено злочин і період іспитового строку,як на підставу обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою,є необґрунтованими,з урахуванням положень ч.2 ст.183 КПК України.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання,слідчим суддею не вирішується питання про застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу,оскільки запобіжні заходи застосовуються судом за наявності клопотання слідчого,погодженого з прокурором(ч.4 ст.176 КПК України),про що Конституційний Суд України прямо зазначив у рішенні від 23 листопада 2017 року № 1-р/2017.
Прийняття такого рішення не позбавляє слідчого права в порядку ст.176 КПК України звернутись до суду з клопотанням про застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу.
Керуючись ст.177,179,180,181,182,183,193,196 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И Л А :

В задоволенні клопотання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя
ОСОБА_1