Справа № 465/7493/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1126/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 125 ч.2 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м.Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0002808 за апеляційними скаргами захисника - адвоката ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 25.09.2017 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, раніше не судимого, одруженого, з середньо-спеціальною освітою, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_10 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 ,

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ,

представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_12 та представник еповнолітнього потерпілого адвокат ОСОБА_9 подали апеляційні скарги на вирок Франківського районного суду м. Львова від 25.09.2017 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 101 (сто одну) грн. 54 коп. в рахунок матеріальної шкоди, 5000 грн. 00 коп. в рахунок моральної шкоди та 2500 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу, а всього 7 601 грн. 54 коп.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок скасувати та постановити виправдувальний вирок, крім того повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження. Вважає вирок суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, постановленим з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Апелянт покликається на те, що неповнота судового розгляду полягає в тому, що в судовому засіданні було безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про призначення ОСОБА_7 комісійної судово-медичної експертизи, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого судового рішення.

Апелянт вважає, що невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи полягає в тому, що покази свідка ОСОБА_11 , які суд визнав логічними та послідовними, не узгоджуються з матеріалами справи, бо її покази в судовому засіданні різняться з показами дані під час досудового розслідування. Так в суді вона показала, що не знає причини з якою до неї звернувся сусід ОСОБА_7 , а на досудовому слідстві стверджувала, що сусід прийшов до неї бо її діти в пізній час мабуть шуміли. Такі ж розбіжності в показах щодо нанесених ударів, їх кількості та способу нанесення. Вказані розбіжності ставлять під сумнів механізм нанесення ударів, їх кількість та ушкодження, які утворилися внаслідок таких ударів. А тому під сумнівом є і факт нанесення ударів.

Апелянт зазначає, що висновок експерта є недопустимим доказом, оскільки експерт повинен особисто провести експертизу та докласти опис проведених експертом досліджень, у тому числі методи застосовані у досліджені, отримані результати та їх експертна оцінка. Висновок експерта таким вимогам не відповідає. Цей висновок зроблений на основі висновків лікарів, які не є експертами та не несуть кримінальну відповідальність.

Апелянт наголошує, що при огляді потерпілого ОСОБА_8 експертом не було виявлено жодних пошкоджень, в тому числі в потиличній ділянці. А тому висновки не узгоджуються з підсумками експертизи.

На даний вирок подала апеляційну скаргу представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 , яка просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання ОСОБА_7 в зв`язку з необхідністю застосування йому більш суворого покарання. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Цивільний позов задоволити повністю і стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 , спричинене ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 01,54 грн.; моральну шкоду в розмірі 15000 грн.; витрати на отримання правової допомоги в сумі 2500 грн.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання є несправедливим та не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення через м`якість, оскільки не було в повній мірі враховано характер, ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину. Злочин ОСОБА_7 вчинив вночі у квартирі, де проживає неповнолітній потерпілий на підставі надуманого конфлікту, що виник через невдоволення обвинуваченим поведінкою потерпілого та його матері. Тобто ОСОБА_7 , не повідомивши ні ОСОБА_11 , ні її дітям причини свого невдоволення, одразу взявся з`ясовувати стосунки з ними шляхом рукоприкладства. Ці обставини обвинувачений визнав, однак не вбачає своєї вини у спричинені тілесних ушкоджень та навпаки наполягав на правомірності своїх дій. Тобто ОСОБА_7 дотепер не усвідомлює своєї суспільної небезпеки.

Апелянт наголошує, що обвинувачений є особою схильною до вчинення злочину, а тому призначене найбільш м`яке покарання є очевидно недостатнім для виправлення ОСОБА_7 .

Щодо цивільного позову, який задоволений частково, то апелянт вважає, що нанесена потерпілому моральна шкода складає 15 000 гривень, що справедливо відповідає ступеню тяжкості діяння вчиненого ОСОБА_7 , викликаними змінами у життя потерпілого та зусиллями, які спрямовані на відновлення попереднього стану здоров`я. Названий розмір відшкодування немайнової шкоди є справедливою сатисфакцією, відповідає установленій судовій практиці та явно не призведе до збагачення потерпілого.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , 27.09.2015 року близько 00:30 год., перебуваючи у кв. АДРЕСА_2 під час словесної перепалки з ОСОБА_11 наніс три удари долонею по потилиці з великою силою її малолітньому сину ОСОБА_8 . В результаті вказаних дій ОСОБА_7 , згідно висновку експерта №1711 від 29.09.2015, у ОСОБА_8 при звернення в трампункт №3 м.Львова було запідозрено «черепно-мозкову травму. Струс головного мозку». Така травма голови могли виникнути 27 вересня 2015 року від дії тупого предмета і відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 , які просили задоволити їх апеляційну скаргу, та залишити без задоволення апеляційну скаргу представника потерпілого, міркування представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 , підтримане потерпілим та його представником, які просили задоволити їх апеляційні вимоги та залишити без задоволення апеляційні вимоги захисника обвинуваченого, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг та просив залишити вирок суду першої інстанції без зміни, вивчивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого та представника потерпілого не підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, а саме:

- допитано малолітнього потерпілого ОСОБА_8 , який показав, що це відбулося ввечері, почули дзвінок у двері, і мама пішла відкривати двері. Будучи в сусідній кімнаті почув, що хтось висловлюється нецензурною лайкою і кричить. Він вийшов подивитися хто прийшов. Після чого обвинувачений вдарив ззаду по голові його три рази. Вказує, що свідомість не втрачав, мати нічого не могла зробити оскільки не розуміла, що відбувається. Після чого звертався до лікаря, оскільки йому було погано;

- допитано якості свідка ОСОБА_11 , яка являється матір`ю малолітнього потерпілого та в суді показала, що в той вечір була вже пізня година, хтось подзвонив у двері, відчинивши їх вона побачила сусіда, який кричав і висловлювався нецензурними словами. З кімнати вийшла дитина, щоб поцікавитися що сталося, і обвинувачений кинувся на нього та почав його бити. Після чого розвернувся і пішов. Дитина себе почувала погано, в нього весь час темнішало в очах, тошнило і він ліг спати. З заявою вони звернулися в понеділок зранку;

- допитано експерта ОСОБА_13 , яка висновок експерта №1711 від 30.09.2015 року підтримала повністю;

- допитано в якості свідка ОСОБА_14 яка пояснила, що працює лікарем 5-ї комунальної міської клінічної лікарні та показала суду, що потерпілий ОСОБА_8 прийшов до неї з діагнозом «Струс головного мозку», дитина за весь час лікування жалілася на болі голови. Свідок пояснила, що призначила лікування потерпілому, зокрема ліжковий режим мінімум на десять днів.

Крім того в суді першої інстанції були оголошені:

- протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, з якого видно, що ОСОБА_7 підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення;

- висновок №1711 експертизи КЗ ЛОР Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи від 30.09.2015 року, згідно якого у неповнолітнього ОСОБА_8 при звертанні в трампункт №3 м.Львова було запідозрено «закриту черепно-мозкову травму. Струс головного мозку.», а в подальшому в період 29-30 вересня 2015 року лікарем нейрохірургом дитячої лікарні і неврологом поліклініки було діагностовано «струс головного мозку». Така травма могла виникнути 27 вересня 2015 р. від дії тупого предмета і відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Судово-медичних даних про отримання тілесних ушкоджень внаслідок падіння на площину з висоти власного росту немає.

В суді апеляційної інстанції був оголошений висновок експерта № 1711 від 30.09.2015 року (а.с.175), та з`ясовано, що в суді першої інстанції було захисником обвинуваченого заявлено клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи у зв`язку з тим, що, на її думку, результат огляду експертом ОСОБА_15 суперечать показам свідків та потерпілого. По даному клопотанню була винесена ухвала суду першої інстанції від 07.09.2017 року (а.с.182- 183), де було відмовлено в задоволені клопотання у зв`язку з безпідставністю. В судовому засіданні суду першої інстанції була допитана експерта ОСОБА_13 , яка висновок експерта №1711 від 30.09.2015 року підтримала повністю.

Колегія суддів приходить до висновку, що експертиза по справі проведена у відповідності до вимог ст.ст.10,102 КПК України, була предметом розгляду в судовому засіданні, а тому суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що дана експертиза є належним та допустимим доказом.

Заявлені в апеляційній скарзі вимоги про те, що висновки експерта не відповідають дійсним обставинам справи були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Щодо покликання апелянта ОСОБА_6 в частині неспівпадіння показів свідків та потерпілого під час досудового розслідування з показами даними в суді першої інстанції то колегія суддів суду апеляційної інстанції, з`ясувала, що свідок ОСОБА_11 та потерпілий ОСОБА_15 повністю підтверджують свої покази дані в суді першої інстанції.

Таким чином суд першої інстанції, у відповідності до п.2 ч.3 ст. 374 КПК України в мотивувальній частині вироку, вказав докази обставин, які встановлені та підтверджені в судовому засіданні шляхом допиту свідків та потерпілого.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінального правопорушення, а саме вчинення нетяжкого умисного закінченого злочину, проти здоров`я особи, обвинувачений своє вини в скоєному не визнав; обставин що пом`якшують покарання не встановлено, обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину щодо неповнолітнього; також були враховані наслідки, які настали від вчинення злочину у вигляді фізичної шкоди здоров`ю неповнолітнього потерпілого; враховано особу обвинуваченого про те, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, веде соціальний спосіб життя, має сім`ю, згідно характеристики ЛКП «Затишне» характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а тому покарання обвинуваченому обрано в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин у виді штрафу.

Дане покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, підстав для його пом`якшення або призначення більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

При перевірці кримінального провадження по даній справі, колегія суддів не виявила, неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, допущення істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнули б за собою скасування вироку, про що порушуються питання в апеляціях.

Щодо апеляційних вимог апелянта ОСОБА_9 про те, що судом першої інстанції було частково задоволено відшкодування моральної шкоди потерпілому в розмірі лише 5000 гривень, а не 15 000 гривень, як просили в позовній заяві (а.с.22-25), не було враховано в повній мірі ті зміни в житті, яких зазнав потерпілий, у зв`язку з відновленням попереднього стану здоров`я, то, на думку колегії суддів, цивільний позов був вирішений в межах кримінального провадження з врахуванням всіх обставин справи та у відповідності до діючого законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє у ньому.

На думку колегії суддів судом першої інстанції було задоволено цивільний позов, згідно наданих представниками потерпілого доказів завданої, як моральної так і матеріальної шкоди ОСОБА_8 . Будь-який інших доказів, які б підтверджували апеляційні вимоги представника потерпілих, щодо потрачених зусиль на відновлення потерпілому попереднього стану здоров`я, суду апеляційної інстанції представлено не було, а тому колегія не вбачає підстав для зміни вирок в частині збільшення відшкодувань за завдану моральну шкоду, відповідно немає підстав для задоволення апеляційної скарги представника потерпілого в цій частині.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд врахував вимоги ст.65 КК України та обрав необхідне та достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень. Підстав для скасування вироку колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 25.09.2017 року відносно ОСОБА_7 , засудженого за ч.2 ст. 125 КК України - залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: