АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1597/18 Справа № 192/38/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити свою ухвалу, якою звільнити його від відбування покарання умовно - достроково.

Оскаржуваною ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Обгрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що згідно наявних в особовій справі характеристик, засуджений за весь період відбування покарання характеризувався посередньо. Свою вину у вчиненому злочині під час розгляду справи про кримінальне правопорушення не визнавав та визнав лише на час розгляду клопотання.

Судом також було встановлено, що ОСОБА_7 в 2008 році звільнявся умовно-достроково, проте належних для себе висновків не зробив та вчинив новий умисний злочин в період не знятої та не погашеної судимості.

Комісією установи в липні 2017 року було відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення засудженому ОСОБА_7 як особі, яка не довела свого виправлення, а також комісією установи засудженому було погоджено оцінку ступеню виправлення як такому, що не довів свого виправлення.

З урахуванням зазначених обставин, суд не визнав поведінку засудженого сумлінною, а наявність в останнього тяжко хворої матері та певних захворювань (астигматизм) оцінив як таку, що не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, у зв`язку з чим прийшов до висновку про те, що останній сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_7 вказує, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та винесена в порушення вимог закону.

Зазначає, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки приймає участь в організації виховних заходів, реалізації програм диференційованого виховного впливу та програмі "Духовний розвиток", зокрема відвідує Храм Української православної церкви. Вказує, що дотримується встановлених правил внутрішнього розпорядку, не має стягнень.

Крім того зазначає, що має вроджену ваду зору, а під час відбування покарання його зір тільки погіршився.

Заслухавши суддю-доповідача; засудженого та його захисника які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а ухвалу суду з підстав, зазначених у ній, скасувати, та застосувати до ОСОБА_7 умовно-дострокове звільнення; думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість, та просила ухвалу суду залишити без змін; дослідивши відомості та документи, що характеризують апелянта, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що останній не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
При цьому колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше судимий за корисливі злочини, за весь період відбування покарання характеризується посередньо, має три заохочення, застосовані до нього за короткий період часу, що безпосередньо передував зверненню щодо умовно-дострокового звільнення.

Крім того, комісією установи цьому засудженому було відмовлено як особі, що не стає на шлях виправлення: 31.03.2017 р. - у зміні умов тримання та заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, 28.07.2017 р. - у застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Аналізуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки наявні в матеріалах відомості не свідчать про систематичний характер виправлення цього засудженого.

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Крім того приймається до уваги, що ОСОБА_7 в 2008 році звільнявся умовно-достроково, проте оказану йому довіру не виправдав, належних для себе висновків не зробив та вчинив новий умисний злочин в період не знятої та не погашеної судимості, що свідчить про стійкість його антисоціальної поведінки і про те, що наявність та достатність підстав для повторного звільнення цього засудженого від відбування покарання умовно-достроково має бути підтверджена особливо вагомими обставинами, яких щодо останнього не вбачається.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає неспроможними з огляду на те, що наведені засудженим аргументи, - те, що він працевлаштований, має три заохочення, бере участь у програмах диференційованого впливу, на етапі судового розгляду кримінального провадження щодо нього звільнявся з-під варти, позитивно характеризується за останніми до засудження місцями проживання та роботи, має ваду зору, його сімейні обставини, - у сукупності не обгрунтовують наявності та достатності передбачених законом підстав для звільнення його від відбування покарання.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 539 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4