Справа № 567/223/18
УХВАЛА

18.09.2018 м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

за участю

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_6

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України

встановив:

в провадженні Острозького районного суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України.

Під час досудового розслідування 02.01.2018 року щодо ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

При обранні запобіжного заходу було враховано, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто наявні ризики, передбачені п.3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

В подальшому, згідно ухвал суду запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у виді тримання під вартою було продовжено.

Станом на 18.09.2018 року кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_8 не розглянуте.

Відповідно до ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор подав суду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 з огляду на те, що судове провадження по даному провадженню не закінчено та потребує часу для його всебічного і об`єктивного розгляду, та просить продовжити обвинуваченому обраний запобіжний захід. Одночасно зазначає, що 20.06.2018 ОСОБА_4 повідомлено про підозру, а 27.06.2018 скеровано до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 по обвинуваченню за ч.2 ст.342 КК України, тобто у вчиненні опору працівнику правоохоронного органу при виконанні ним службових обов"язків. Вказує, що ОСОБА_4 є неодноразово судимим за умисні злочини корисливого та насильницького спрямування, має непогашену судимість та перебуваючи на іспитовому строці, встановленому 15.02.2017 вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області, обвинувачується у вчиненні нових умисних злочинів, що вказує на існування ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме що обвинувачений може вчинити інші кримінальні правопорушення. За вказаних обставин вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та просить продовжити застосований щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечили та просять змінити обраний щодо ОСОБА_4 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт або заставу.

Обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що на даний час має намір створити сім"ю, має постійне місце проживання та не має наміру ухилятись від суду та просить змінити обраний щодо нього запобіжний захід на домашній арешт або заставу.

Захисник ОСОБА_7 при вирішенні зазначеного колопотання поклався на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку ОСОБА_4 та його захисника.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, оцінивши всі обставини відповідно до вимог ст.177-178 КПК України відносно особи обвинуваченого, суд вважає, що запобіжний захід у виді триманням під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 слід продовжити, виходячи з наступного.

Під час досудового розслідування 02.01.2018 року щодо ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому ухвалами суду від 27.02.2018, 24.04.2018, 29.05.2018, 24.07.2018 було продовжено.

При обранні запобіжного заходу було враховано, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості та наявні ризики того, що він може незаконно впливати на потерпілого та вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто наявні ризики, передбачені п.3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Судом встановлено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого було обрано у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 підозрювався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, яке передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на строк до чотирьох років, раніше неодноразово судимий, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто у зв`язку з існуванням ризиків, передбачених п.3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, суд виходить з того, що на даний час відсутні докази наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, які вказують на те, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 може перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню судового слідства шляхом незаконного впливу на свідків та потерпілих.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено існування обґрунтованого ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини.
При цьому суд враховує, що ОСОБА_4 раніше судимий 25.01.2007 Нетішинським міським судом Хмельницької області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.2 ст.289, ст.69, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі, 13.06.2007 Нетішинським міським судом за ч.3 ст.185, ч.2 ст.307, ст.69, ч.1 ст.317, ч.ч.1,4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 9 місяців; 29.11.2007 Славутським міським судом за ч.3 ст.185, ч.5 ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців; 29.03.2012 року Нетішинським міським судом за ч.1 ст.296 КК України до 80 годин громадських робіт; 17.12.2013 Нетішинським міським судом за ч.2 ст.125 КК України до 200 годин громадських робіт; 14.05.2014р. Нетішинським міським судом за ч.1 ст.296 КК України з застосуванням ст.71 КК України до двох місяців 12 днів арешту; 15.02.2017р. Нетішинським міським судом Хмельницької області за ч.1 ст.162, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.

Окрім того, з наданого прокурором витягу з ЄРДР та інших матеріалів клопотання вбачається, що 29.05.2018 за № 0000202 до ЄРДР внесено відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.342 КК України.

27.06.2018 обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 по обвинуваченню за ч.2 ст.342 КК України, тобто у вчиненні опору працівнику правоохоронного органу при виконанні ним службових обов"язків направлено до суду.

Зазначені обставини, а також те що ОСОБА_4 , будучи неодноразово судимим за умисні злочини, маючи непогашену судимість та перебуваючи на іспитовому строці, встановленому 15.02.2017 вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області, обвинувачується у вчиненні нових умисних злочинів, вказують на існування ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Одночасно суд враховує ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_4 злочину, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст.12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості, та виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Посилання обвинуваченого про наявність у нього постійного місця проживання, перебування його в цивільному шлюбі, вік та матеріальний стан, не свідчать про відсутність ризику передбаченого ст.177 КПК України та наявність даних обставин не були стримуючими для ОСОБА_4 раніше. Нових обставин з приводу відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України щодо обвинуваченого ОСОБА_4 та доказів, що підтверджують вказані обставини обвинуваченим та його захисником не зазначено.

Аналізуючи при цьому в сукупності всі обставини, передбачені ст.178 КПК України з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає, що застосований раніше запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою є достатнім засобом, здатним забезпечити гарантії його належної процесуальної поведінки та виключає собою можливість застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту.
Наведені обставини свідчать, що станом на сьогоднішній день не встановлено, що застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти зазначеним ризикам.

Одночасно, суд враховує положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, якою визначено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, пов"язаного із застосуванням насильства та враховуючи вищенаведені обставини кримінального провадження, суд не вважає за можливе визначити обвинуваченому розмір застави.

При розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права овинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства (рішення ЄСПЛ "Харченко проти України", "Лабіта проти Італії"). Рішенням Європейського суду з прав людини "Сельчук проти Туреччини" визначено, що попередня судимість може бути підставою ризику вчинення нових правопорушень. У справі "Ілійков проти Болгарії" Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Враховуючи викладене та фактичні обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що застосований щодо ОСОБА_4 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, встановлений ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КК України, не зник, що виключає можливість зміни обраного запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який, та суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно продовжити строк тримання під вартою до 18.11.2018 року.

Керуючись ст.ст. 177, 331, 369-372 КПК України

ухвалив:

продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді триманням під вартою з утриманням в ДУ "Рівненський слідчий ізолятор" терміном до 18.11.2018 року до 00 год. 40 хв.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1