Справа № 352/2108/18
Провадження № 1-кп/352/275/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2
сторони кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_3
обвинувачений ОСОБА_4
захисник обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Тисменицького районного суду, матеріали кримінального провадження №0000578 від 21.07.2018 р. про обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-
в с т а н о в и в :
В провадження Тисменицького районного суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 23 липня 2018 р. слідчим суддею Івано-Франківського міського суду ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18.09.2018 року.
17 вересня 2018 р. слідчим суддею Івано-Франківського міського суду ОСОБА_7 обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 18.10.2018 року, виключно в межах строку досудового розслідування.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні заявили клопотання про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Просили обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, посилаючись на те, що у нього на утриманні є неповнолітня дитина та минули ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою передбачені ст. 177 КПК України. Потерпілий претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 немає за фактом спричинення йому тілесних ушкоджень, які мали місце 20.07.2018 року. Обставини щодо впливу обвинуваченого на свідків чи потерпілого відпали.
Прокурор прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання, так, як відпали всі ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вислухавши думку учасників процесу щодо заявленого обвинуваченим та його захисником клопотання, суд приходить до висновку, про можливість задоволення клопотання з наступних підстав.
Згідно вимог ст. ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотання суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження питання тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:
- тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;
- у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні.
Під час розгляду клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 про обрання більш м`якого запобіжного заходу, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту для запобігання вищезазначених ризиків, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання, а саме те, що у нього на утриманні є неповнолітня дитина, минули ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою передбачені ст. 177 КПК України, потерпілий претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 за фактом спричинення йому тілесних ушкоджень, які мали місце 20.07.2018 року немає.
Отже, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги наявність постійного місця проживання обвинуваченого, а також те, що сторона обвинувачення не заперечувала проти задоволення клопотання, суд вважає за можливе обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.
Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не нього зобов`язань.
Враховуючи вказані обставини суд приходить до переконання, що такий запобіжний захід, як домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження.
Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не може перевищувати двох місяців.
Керуючись ст. 314-316 КПК України, суд -

у х в а л и в :
Клопотання захисника обвинуваченого та обвинуваченого - задоволити.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 міру запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
Застосувати у відношенні ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді цілодобово домашнього арешту без застосуванням електронного засобу контролю.
Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- заборонити ОСОБА_4 залишати своє фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово;
- за першим викликом чи вимогою з`являтися до суду.
Встановити строк домашнього арешту ОСОБА_4 до 16 грудня 2018р. включно.
Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання Тисменицькому ВП ГУНП в Івано-Франківській області (вул. Костя Левицького, 4, м. Тисмениця) за місцем проживання обвинуваченого.
Тисменицькому ВП ГУНП в Івано-Франківській області негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, і повідомити про це суд.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1