Дата документу Справа № 329/478/18
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/1624/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №329/478/18Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2018 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області на вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 02 серпня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Благодатне Чернігівського району Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.263, ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

На початку квітня 2018 року ОСОБА_7 , знаходячись на території колишнього дитячого садочку, розташованого по вул.Соборній смт.Чернігівка Чернігівського району Запорізької області, знайшов предмети за своїм зовнішнім виглядом схожі на набої в кількості 45 шт., які є боєприпасами, та предмет схожий на ніж, який є холодною зброєю.

Далі ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання, носіння та зберігання боєприпасів без передбаченого на те законом дозволу та умисел на незаконне носіння холодної зброї без передбаченого на те законом дозволу, переніс вищевказані предмети за місцем свого фактичного проживання по АДРЕСА_1 , де зберігав їх до 02.05.2018 року з метою подальшого їх збуту.

02.05.2018 року близько 09 години ОСОБА_7 поклав вказані набої та ніж до кишень свого одягу та направився до смт.Чернігівка Чернігівського району Запорізької області.

02.05.2018 року близько 13 години 20 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись на території колишнього танцювального майданчику в центральному парку смт.Чернігівка Чернігівського району Запорізької області, побачивши працівників поліції, які знаходились під час виконання своїх службових обов`язків, злякався кримінальної відповідальності та викинув вказані набої та ніж на землю, що було замічено працівниками поліції Чернігівського ВП Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області, якими в подальшому було оглянуто та вилучено предмети схожі на набої в кількості 45 шт. та предмет схожий на ніж.

Згідно висновку експерта №2-300 від 10.05.2018 року вилучені 02.05.2018 року працівниками поліції 45 патронів є боєприпасами спортивно-мисливськими патронами кільцевого запалення калібру 5,6мм (22 Lr), призначеними для стрільби з нарізної вогнепальної зброї бокового бою: гвинтівок (ТОЗ-8,ТОЗ-12), карабінів (Коршун, Соболь), комбінованих мисливських рушниць та іншої зброї відповідного калібру; патрони виготовлені промисловим способом. Патрони придатні для стрільби, кулі яких володіють достатньою вражаючою здатністю і їх питома кінетична енергія вище граничного значення 0,5 Дж/мм2.

Згідно висновку експерта №13-200 від 10.05.2018 року вилучений 02.05.2018 року працівниками поліції ніж є холодною зброєю, яка виготовлена по типу кортиків, які є різновидом контактної клинкової холодної зброї колючої дії.

Таким чином, ОСОБА_7 незаконно придбав, зберігав та носив бойові припаси без передбаченого законом дозволу та носив при собі холодну зброю без передбаченого законом дозволу.

Крім того, 03 квітня 2018 року близько 23 години 40 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_8 за пропозицією останнього та спільно з ним з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, зайшли на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_9 .

Після чого ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 через незачинені ворота проник до приміщення гаражу, розташованого на території вищевказаного домоволодіння, де з метою подальшого незаконного заволодіння повторно проти волі власника ОСОБА_9 намагався запустити двигун автомобіля марки «ВАЗ-21011», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В цей час до них підійшов господар домоволодіння ОСОБА_9 , який застав останніх за скоєнням злочину. Побачивши ОСОБА_9 , ОСОБА_8 підійшов до останнього та наніс ОСОБА_9 один удар кулаком в обличчя. В цей момент з будинку вийшла дружина ОСОБА_9 ОСОБА_10 . Побачивши це ОСОБА_7 почав вимагати від останньої ключі від автомобіля, але остання їх не надала та зайшла в приміщення будинку. ОСОБА_7 направився за останньою в будинок. Побачивши це, ОСОБА_9 також направився в будинок, де схопив ОСОБА_7 за одяг. В цей момент ОСОБА_8 наніс ОСОБА_9 удар ногою в пах. Побачивши це, ОСОБА_10 передала ключі від автомобілю ОСОБА_8 , який за допомогою них знову намагався запустити двигун автомобілю, але це йому зробити не вдалося. Після цього ОСОБА_8 та ОСОБА_7 покинули територію домоволодіння ОСОБА_9 .

В результаті нанесення ОСОБА_8 ударів потерпілому ОСОБА_9 останньому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на обличчі та на статевому члені.

Згідно висновку експерта №29 від 11.04.2018 року тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на обличчі та статевому члені мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скоїли закінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем «ВАЗ-21011», реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, який належить потерпілому ОСОБА_9 , при цьому виконавши усі дії, які вважали за необхідне для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі.

Не зупиняючись на скоєному, 04.04.2018 року близько 00 годин 20 хвилин ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_8 повторно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_11 зайшли на неогороджену територію домоволодіння останнього, розташованого по АДРЕСА_2 . Знаходячись на території зазначеного двору, побачили що там знаходиться автомобіль ВАЗ-2105, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить власнику домоволодіння ОСОБА_11 . Після цього ОСОБА_8 , переслідуючи свій злочинний умисел та реалізовуючи його, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, підійшов до зазначеного автомобілю, де шляхом сильного надавлювання на ручку водійських дверцят відчинив їх, а потім сівши до автомобілю відчинив пасажирські двері автомобіля, куди сів ОСОБА_7 . Оглянувши автомобіль, останні побачили, що відсутні ключі в запаленні від автомобілю, після чого ОСОБА_8 за допомогою дротів замка запалення намагався запустити двигун, але це у останнього не вийшло. В цей момент з будинку на подвір`я вийшов власник автомобіля ОСОБА_11 і підійшов до автомобілю зі сторони переднього пасажирського сидіння. Побачивши це, ОСОБА_7 схопив з сидіння дзеркало заднього виду від вищевказаного автомобілю та наніс один удар в область волосяної частини голови ОСОБА_11 . Після цього ОСОБА_11 побіг до свого сусіда ОСОБА_12 . Побачивши це, ОСОБА_8 побіг за останнім та неподалік від території подвір`я ОСОБА_11 збив його з ніг і між останніми виникла боротьба. Далі ОСОБА_11 вдалося вирватись від ОСОБА_8 та добігши до подвір`я ОСОБА_12 погукав останнього на допомогу. В цей момент до ОСОБА_11 підбігли ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та знову звалили ОСОБА_11 на землю і між останніми виникла боротьба. В цей момент та вулицю вийшов ОСОБА_12 , побачивши якого, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 втекли з подвір`я.

В результаті нанесення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ударів потерпілому ОСОБА_11 останньому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді поверхневої рани на голові, саден на обличчі та на верхній кінцівці, синець на тулубі.

Згідно висновку експерта №28 від 06.04.2018 року тілесні ушкодження у вигляді поверхневої рани на голові, саден на обличчі та на верхній кінцівці, синець на тулубі мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скоїли замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем ВАЗ-2105, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_11 , при цьому виконавши усі дії, які вважали за необхідне для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.263 КК, як носіння, зберігання та придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу; за ч.2 ст.263 КК, як носіння іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу; за ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 КК, як закінчений замах на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з насильством, що не є небезпечним для здоров`я потерпілого.

Йому призначено покарання

- за ч.1 ст.263 КК у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.263 КК у виді 1 року позбавлення волі;

- за ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 КК у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок скасувати. Виключити із обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття та активне сприяння розслідуванню злочинів. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.263 КК у виді 3 років позбавлення волі, за ч.2 ст.263 КК у виді 1 року позбавлення волі, за ч.2 ст.15, ч.2 ст.289 КК у виді 6 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом часткового складання призначити покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК, шляхом часткового складання приєднати покарання, призначене за вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 24.05.2018 року та призначити покарання у виді 6 років 9 місяців позбавлення волі. На підставі ст.71 КК, шляхом часткового складання приєднати покарання, призначене за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28.09.2017 року і остаточно призначити покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд недостатньо врахував кількість вчинених обвинуваченим умисних, у тому числі тяжких злочинів та безпідставно застосував принцип поглинення покарань за злочини, що складають реальну сукупність. Крім того, ОСОБА_7 має дві непогашені судимості за вчинення корисливих злочинів, а нові злочини, які носять зухвалий характер, ним вчинені під час судового розгляду іншого кримінального провадження. Також суд помилково визнав в якості обставин, що пом`якшують покарання - активне сприяння розслідуванню злочинів та щире каяття, адже в даному випадку такі обставини відсутні. Крім того, за наявності щодо обвинуваченого вироків від 28.09.2017 року та 24.05.2018 року суд помилково не призначив обвинуваченому покарання на підставі ч.4 ст.70 КК та ст.71 КК.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; обвинуваченого, який заперечив проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_7 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочинів обвинуваченим ОСОБА_7 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вимагаючи скасувати вирок, прокурор виходив з того, що суд першої інстанції за наявності щодо обвинуваченого вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28.09.2017 року та вироку Чернігівського районного суду Запорізької області від 24.05.2018 року безпідставно не призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання на підставі ч.4 ст.70 КК та ст.71 КК.

Проте колегія суддів не може погодитися із такими запереченнями прокурора, оскільки колегією суддів було встановлено, що вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28.09.2017 року скасовано ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27.08.2018 року з призначенням нового розгляду, а вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 24.05.2018 року перебуває на стадії апеляційного оскарження.

Відтак районний суд під час ухвалення вироку щодо ОСОБА_7 не вправі був призначати обвинуваченому покарання на підставі положень ч.4 ст.70 КК та ст.71 КК, як про це йде мова в апеляційній скарзі прокурора.

Не погоджується колегія суддів і з доводами прокурора про безпідставне застосування судом при визначенні остаточного покарання принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Адже згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 , з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, ніде не працює, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та дійшов правильного висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства.

З цих же підстав колегія суддів вважає, що визначене судом остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді 6 років позбавлення волі, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для застосування принципу часткового складання покарань і призначення обвинуваченому остаточного покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі, як цього вимагає прокурор.

Отже, підстав вважати покарання незаконним через неправильне застосування кримінального закону колегія суддів не вбачає.

Не підлягають задоволенню і вимоги прокурора про виключення з вироку суду обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття та активне сприяння розслідуванню злочинів. Адже з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю та беззаперечно визнав свою вину у вчинених злочинах, що дало суду право розглянути кримінальне провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК. Обвинувачений висловив каяття у вчиненому, своїми визнавальними показами сприяв органу досудового розслідування в розкритті інкримінованих йому злочинів.

Крім того, сам прокурор, затверджуючи обвинувальні акти щодо ОСОБА_7 , погодився з наявністю такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття, про що зазначено в обвинувальних актах. А суд, з огляду на ст.337 КПК, не вправі погіршувати становище обвинуваченого.

Відтак, вирок суду є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області залишити без задоволення.

Вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 02 серпня 2018 року щодо ОСОБА_7 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4