Справа № 524/7173/18
Провадження № 1-кп/524/404/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці кримінальне провадження №0000127 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, освіта середня, одруженого, працюючого: ФОП, код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

11.01 2018 року, близько 21 години, ОСОБА_5 знаходився біля торгівельного павільйону на площі Перемоги в м. Кременчуці. Там він побачив раніше знайомого йому ОСОБА_7 , який сварився з продавцями торгівельних павільйонів. В цей момент у ОСОБА_5 виник протиправний умисел, спрямований на умисне заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. З метою реалізації свого протиправного умислу, ОСОБА_5 взяв металеву палицю, з якою підійшов до ОСОБА_7 , після чого, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, та бажаючи їх настання, діючи з мотивів особистої неприязні, декілька разів ударив його по голові та обличчя металевою палицею, від чого ОСОБА_7 упав на асфальтно-бетонне покриття площі та схопив руками металеву палицю. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_5 наніс ОСОБА_7 декілька ударів ногами по тулубу, чим заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому кісток носа, синців в міжбрівній ділянці з переходом на спинку носа, на нижній повіці лівого та правого ока, в лівій виличній ділянці, на грудній клітині в проекції 6-го ребра зліва по переднє-підпахвовій лінії, які утворилися від неоднократної дії тупих твердих предметів, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розгляд здоров`я.

Свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення ОСОБА_5 визнав повністю, пояснивши про обставини що відповідають вступній частині вироку.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його вина у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який суду пояснив, що 11.01.2018 року разом з товаришем прийшли до Новорічної ялинки. Там підійшли до однієї з торгових палаток, де почали замовляти їжу та алкогольні напої. В якийсь момент між ними та продавцями виникла сварка. Під час сварки вийшов обвинувачений, який два рази вдарив його металевою кочергою в обличчя, від чого він упав на землю, а обвинувачений ще декілька раз вдарив його ногою по тулубу. Після цього викликали працівників поліції та швидку, яка відвезла його до лікарні, де він пробув одну добу. Був вимушений припинити лікування, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його бабуся, за якою він доглядав, і він був вимушений займатися похоронами. На даний час має пошкоджений (викривлений) ніс, що потребує оперативного втручання, яке коштує великих грошей.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, за згодою учасників процесу, суд провів судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, матеріалів цивільних позовів та постанови про визнання речовими доказами, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі. Судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, суд кваліфікує за ч.2 ст. 125 КК України.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 міри покарання суд керується положеннями ст. 50 КК України, за якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів невеликої тяжкості, поведінку потерпілого, яка передувала вчиненню злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, працює, його сімейний стан, стан здоров`я та вік.

Обставиною, що пом`якшуює покарання обвинуваченого суд визнає повне визнання виния.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 , попередження нових кримінальних правопорушень, йому має бути призначене необхідне й достатнє покарання у виді штрафу, в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене.

При вирішенні питання щодо заявленого прокурором цивільного позову про стягнення витрат на лікування потерпілого, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 12, ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, уповноважений пред`являти цивільний позов в інтересах держави та громадян у порядку, передбаченому цим кодексом.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Згідно п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 № 545 «Про затвердження Порядку обчислення розміру фактичних витрат охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння, зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету використання», сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, у якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу.

Як встановлено судом, у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні Коммунального некомерційного медичного підприємства «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» з 11.01.2018 року по 12.01.2018 року , де на його лікування витрачено 416,93 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину.

Частиною 3 статті 1206 ЦК України передбачено, якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності або у власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Підсумовуючи вище викладене, заявлений прокурором цивільний позов про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого у сумі 416,93грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого суд виходить з наступного.

ОСОБА_7 звернувся до суду з цивільним позовом до обвинуваченого ОСОБА_5 , в якому просив суд стягнути з обвинуваченого на його користь моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., матеріальну шкоду в розмірі 44350 грн., та витрати на правничу допомогу в розмірі 17620 грн.

Згідно ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обґрунтування заявленої суми матеріальних збитків потерпілим надано консультативний висновок спеціаліста та отоларинголога, консультативний висновок пластичного хірурга, а також роздруківки з сайтів, щодо вартості ріносептопластики. Будь-яких доказів на підтвердження того, що потерпілий поніс витрати на лікування суду надано не було.

Згідно змісту ст.128 КПК України, стягненню підлягають матеріальні збитки, які були завдані кримінальним правопорушенням.

Враховуючи, що матеріальні збитки, зазначені у цивільному позові складаються з приблизної вартості майбутньої операції (введення наркозу, послуг пластичного хірурга, послуг лікаря отоларинголога, проходження курсу лікування після майбутньої операції), на день розгляду позову в суді не були понесені потерпілим, вказані майбутні збитки не можуть бути стягнуті з обвинуваченого.

Тому, цивільний позов ОСОБА_7 в частині стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягає.

Щодо вимог потерпілого про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Частиною 3 статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п.9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_7 була спричинена моральна шкода, яка полягає в глибоких моральних та душевних стражданнях, пов`язаних із отриманими травмами, в зв`язку з якими він змушений був звертатися за медичною допомогою до лікарів.

Такі обставини свідчать про завдання потерпілому моральної шкоди в розумінні положень ст.23 ЦК України та згідно до вказаної норми матеріального права та ст.1168 ЦК України заслуговує відшкодування грішми за рахунок обвинуваченого.

При цьому слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Враховуючи вимоги розумності, справедливості і співмірності завданої моральної шкоди, з огляду на ступінь та глибину моральних страждань потерпілого ОСОБА_7 , яких він зазнав внаслідок отриманих травм, конкретних обставин справи, порушення нормального укладу життя, суд знаходить можливим стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого в якості компенсації за заподіяну йому моральну шкоду суму в розмірі 10000 грн., що буде еквівалентним завданим моральним стражданням.

Щодо заявлених потерпілим витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Згідно з п.1 ч.1ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.

Згідно з положеннями ч.2 ст.120 КПК України, витрати пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійсненні ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до ст.91 КПК України розмір процесуальних витрат, входить до обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Згідно до ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На обґрунтування заявлених витрат на правову допомогу потерпілим у позові зазначено, що відповідно до угоди про надання правничої допомоги від 12.02.2018 року , орієнтовний розрахунок із надання правничої допомоги дорівнює десяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, при цьому на підтвердження понесених витрат надав договір б/н від 01.10.2018 року про надання правової допомоги та квитанцію б/н та дати за якою від ОСОБА_7 захисником прийнято 7000 грн.

Згідно п.3.1, 3.3 договору б/н від 01.10.2018 року про надання правової допомоги, порядок обчислення фактичних витрат, витрат організаційно-технічного характеру та гонорару складається з фіксованих сум, погодинної оплати та гонорару за позитивний результат в разі задоволення інтересів клієнта. Оплата витрат на правничу допомогу, визначається в узгодженому додатку до договору.

Всупереч вимогам ст..137 ЦПК України, потерпілим не надано до цивільного позову додатку до договору про надання правової допомоги, в якому б вказувалася вартість наданих послуг адвоката, опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, виставлених адвокатом рахунків за послуги.

Надана квитанція не є належними доказами понесених витрат на правову допомогу, оскільки не містить номера та дати її складання, а також даних, які б давали підстави вважати, що витрачені ОСОБА_7 кошти, були сплачені за правову допомогу саме у кримінальному провадженні №0000127. У зв`язку із зазначеним, вимоги потерпілого про стягнення із обвинуваченого на його користь витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню.

Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.125 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 70 (семидесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (тисячу сто дев"яносто) грн.

Цивільний позов прокурора задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_5 , на користь держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради в місцевий бюджет м Кременчука на р/р 0008 в ГУДК України в Полтавській області, , код платежу 24060300 кошти витрачені на стаціонарне лікування ОСОБА_7 у сумі 416 ( чотириста шістнадцять) грн. 93 коп
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 10000 (десять тисяч) грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Речові докази CD ANV RFD80M-79239 з відеозаписом зберігати в матеріалах кримінального провадження

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: