В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 жовтня 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород обєднане кримінальне провадження № 308/13764/15-к, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002527 від 08.08.2015 р. та № 0000402 від 12.02.2016 р. про обвинувачення,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Берегово, ромської народності, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше судимого:
11.11.2015 р. Ужгородським міськрайонним судом за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 1 рік 6 місяців

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Ужгородського району, с. Холмець, ромської народності, громадянина України, не працюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_2 , раніше судимого:
29.04.2015 р. Ужгородським міськрайонним судом за ч.2 ст. 15, ч 2. ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 1 рік
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення :
прокурора ОСОБА_5
сторона захисту:
обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4
захисника обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_6
законного представника обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_7
представника органу опіки і піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради - ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

07 серпня 2015 року близько 19 год. 15 хв. неповнолітній ОСОБА_3 за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_9 та з використанням малолітнього ОСОБА_10 для вчинення злочину, з метою заволодіння чужим майном, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, через неповністю зачинене скло на лівій передній дверці (з боку водія) автомобіля марки «Дейво Ланос», вишневого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований на узбіччі дороги поряд з будинком №3, що по провулку Зв`язківців в м. Ужгород, викрав з салону гаманець коричневого кольору в середині якого знаходилися грошові кошти в сумі 5700 гривень, після чого, разом з неповнолітнім ОСОБА_9 та малолітнім ОСОБА_10 покинули місце вчинення злочину, а викрадені грошові кошти розділили між собою в рівних частинах, чим спричинили потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 5700,00 гривень.

Крім цього, 11.02.2016 р. близько 21.00 год. ОСОБА_4 діючи за передньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_3 , перебуваючи в середині приміщення автовокзалу, розташованого за адресою м. Ужгород, вул. Станційна, 2, діючи умисно, повторно, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, з корисливих мотивів, таємно викрали рюкзак синього кольору у середині якого знаходились: плоскогубці, набір ключів марки Craftsman, набір шестигранних ключів, два нові круга марки «Ataman», одна викрутка, а також особисті документи: паспорт громадянина України на імя ОСОБА_12 , паспорт закордонний, виклик з держави Польщі, посвідчення водія, пенсійне посвідчення та страховки, які належали потерпілому ОСОБА_12 , чим спричинили останньому матеріальної шкоди на загальну суму 812 грн. 77 коп.

Таким чином, своїми умисними діями , які виразилися у повторному таємному викраденні чужого майна ( крадіжка), ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся. По суті фактичних обставин справи пояснив, що точної дати не пам`ятає за спливом часу, влітку 2015 року , він , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 гуляючи по місту, побачили машину у якої було привідкрите вікно, через яке він викрав з салону гаманець в середині якого знаходилися грошові кошти , точної суми не пам`ятає за спливом часу, приблизно в сумі 5000 гривень, які розділили між собою та використали на власні потреби.

Також пояснив, що в лютому місяці 2016 р. , точної дати не пам`ятає за спливом часу, спільно з ОСОБА_4 перебував у середині приміщення автовокзалу, розташованого за адресою м. Ужгород, вул. Станційна та скориставшись, тим, що потерпілий спав, викрали в нього рюкзак, та покинули приміщення автовокзалу, однак відразу були затримані працівниками поліції.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаявся. По суті фактичних обставин справи пояснив, що точної дати не пам`ятає за спливом часу, в лютому місяці 2016 року , спільно з ОСОБА_3 перебував у середині приміщення автовокзалу, розташованого за адресою м. Ужгород, вул. Станційна та скориставшись, тим, що потерпілий спав, викрали в нього рюкзак, та покинули приміщення автовокзалу, однак відразу були затримані працівниками поліції. Вказав, що йому не відомо, що знаходилось в середині рюкзака, оскільки відразу були затримані працівниками поліції.

В судові засідання потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не з`являлися, ОСОБА_11 , надіслала на адресу суду заяву в якій просила розглянути кримінальне провадження у її відсутності, претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених не має . Враховуючи, що потерпілі не були свідками вказаних подій, суд, керуючись ст.325 КПК України, ухвалив рішення про проведення судового розгляду за їх відсутності.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в повному обсязі визнали свою вину у вчиненні інкримінованих їм органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальних актах, та беручи до уваги, що прокурор, обвинувачені не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачені правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачених, та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особи обвинувачених, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальних актах, доведена повністю.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України.

При призначенні обвинуваченим виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України , враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року Про практику призначення кримінального покарання , визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із класифікації злочинів ( ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відповідно до статті 66 КК України відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, визнання обвинуваченими своєї вини.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відповідно до статті 66 КК України відносить вчинення кримінальних правопорушень у непонолітньому віці, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, визнання обвинуваченими своєї вини.

Обставин, які обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , судом згідно статті 67 КК не встановлено.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, вчинений умисно, з корисливих мотивів, повторно; особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності , що свідчить про відверте небажання ОСОБА_4 стати на шлях виправлення , скоїв кримінальне правопорушення під час іспитового строку, не працює та суспільно-корисною працею не займається, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває та обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, вчинений умисно, з корисливих мотивів, повторно; особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який вчинив кримінальні правопорушення будучи у неповнолітньому віці, скоїв повторно кримінальне правопорушення під час іспитового строку, притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності , що свідчить про відверте небажання ОСОБА_3 стати на шлях виправлення , не працює та суспільно-корисною працею не займається, на обліках в наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває. Окрім того, судом враховано висновки органу пробації виклалені у досудовій доповіді про обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно якого ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства в тому числі для окремих осіб, оцінюється як високий, та обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин , що обтяжують покарання.

Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України, якою встановлено, що «особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 всі пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченим покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_4 вчинив злочини 11.02.2016 р. , тобто до ухвалення вироку Ужгородським міськрайонним судом від 16 листопада 2017 року, яким він засуджений за ч. 2 ст.185 КК України, та в період іспитового строку, призначеного за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 29.04.2015 року.
Відповідно до розяснень п.25 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші -після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70 так і ст. 71 КК України: спочатку за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених допостановлення першого вироку; після цього за правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно за сукупністю вироків.
За таких обставин ОСОБА_4 необхідно призначити покарання за правилами ч.4 ст. 70 КК України призначивши покарання за сукупністю злочинів, передбачених за даним вироком, та за злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, за який його засуджено вироком Ужгородського міськрайонного суду від 16 листопада 2017 року, застосувавши принцип часткового складання покарань .
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 остаточного покарання у виді позбавлення волі на певний строк необхідно застосувати правила ст.71 КК України, частково приєднавши ОСОБА_4 до покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 29.04.2015 року.
Підстав для застосування до ОСОБА_4 вимог ст.ст.69, 75 КК України суд не вбачає з огляду на особу обвинуваченого, який скоїв нове кримінальне правопорушення під час відбування покарання за попереднім вироком.
Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження нових злочинів.
При прийнятті рішення про початок строку відбування покарання , а відповідно й зарахування строку попереднього ув`язнення до строку відбутого покарання, враховується те, що згідно вироку Ужгородського міськрайонного суду від 16 листопада 2017 року строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховано з моменту його затримання, а саме з 26.03.2017 року.

Зарахувати в строк покарання ОСОБА_4 тримання під вартою на досудовому розслідуванні та судовому розгляді з 26.03.2017 року по 05 жовтня 2017 року включно згідно ч.5 ст.72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 вчинив злочини 11.02.2016 р. року , тобто до ухвалення вироку Ужгородським міськрайонним судом від 25 січня 2018 року, яким він засуджений за ч. 2 ст.186 КК України.
За таких обставин ОСОБА_3 необхідно призначити покарання за правилами ч.4 ст. 70 КК України призначивши покарання за сукупністю злочинів, передбачених за даним вироком, та за злочин, передбачений - ч. 2 ст. 186 КК України, за який його засуджено вироком Ужгородського міськрайонного суду від 25 січня 2018 року, застосувавши принцип часткового складання покарань .
Підстав для застосування до ОСОБА_3 вимог ст.ст.69, 75 КК України суд не вбачає з огляду на особу обвинуваченого.
Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження нових злочинів.
При прийнятті рішення про початок строку відбування покарання , а відповідно й зарахування строку попереднього ув`язнення до строку відбутого покарання, враховується те, що згідно вироку Ужгородського міськрайонного суду від 25 січня 2018 року строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховано з моменту його затримання, а саме з 06.06.2017 року.

Зарахувати в строк покарання ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення з 06.06.2017 року по 26.02.2018 року включно згідно ч.5 ст.72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст.100 КПК України.
Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Згідно п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України, документи, що є речовими доказами, залишаються у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Розподіл витрат на залучення експерта вирішити відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України.

У відповідності до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 ( два ) роки позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених за даним вироком та за злочин, передбачений за ч. 2 ст.186 КК України, за який його засуджено вироком Ужгородського міськрайонного суду від 25 січня 2018 року, шляхом часткового складання покарань, ОСОБА_3 остаточно до відбуття призначити покарання у вигляді 4 роки два місяці позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 06.06.2017 року.
Зарахувати в строк покарання ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення за період з 06.06.2017 року по 26.02.2018 року включно згідно ч.5 ст.72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_3 не обиралася.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 ( два ) роки позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених за даним вироком та за злочин, передбачений за ч. 2 ст.185 КК України, за який його засуджено вироком Ужгородського міськрайонного суду від 16 листопада 2017 року, шляхом часткового складання покарань, ОСОБА_4 до відбуття призначити покарання у вигляді 3 роки і два місяці позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 29.04.2015 року та остаточно до відбуття призначити йому покарання у вигляді 3 /три/ роки і 3 / три/ місяці позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 26.03.2017 року.
Зарахувати в строк покарання ОСОБА_4 тримання під вартою на досудовому розслідуванні та судовому розгляді за період з 26.03.2017 року по 05 жовтня 2017 року включно згідно ч.5 ст.72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази у вказаному кримінальному провадженні:

Рюкзак синього кольору у якому знаходились плоскогубці, набір ключів марки Craftsman, набір шестигранних ключів, два нові круга марки «Ataman», одна викрутка, а також особисті документи, паспорт громадянина України на імя ОСОБА_12 , паспорт закордонний, виклик з держави Польщі, посвідчення водія, пенсійне посвідчення та страховки , які передані потерпілому ОСОБА_12 на відповідальне зберігання - залишити у його розпорядженні;

Відеозапис , який знаходиться на оптичному диску з написом : TITANUM, DVD + R, 8 х 4.7 GB/120 - зберігати при матеріалах кримінального провадження;

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати по справі в розмірі 219,90 гривень за проведення судових експертиз .
Стягнути із законного представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 на користь держави судові витрати по справі в розмірі 219,90 гривень за проведення судових експертиз .
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той же строк із моменту отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1