АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1224/18 Справа № 201/9206/18 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
скаржника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження № 0001031 від 23.12.2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2018 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження № 0001031 від 23.12.2015 року.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що досудове розслідування проведено повно, всесторонньо та з дотриманням всіх вимог чинного законодавства, а постанова від 13.08.2018р. слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження № 0001031 від 23.12.2015р. є законною та обґрунтованою. Дана постанова слідчим вмотивована, містить зміст встановлених фактичних обставин та в ній викладені всі підстави, які виключають провадження та зумовлюють її закриття. Всі доводи на які заявник посилається в своїй скарзі зводяться до незгоди з постановленим слідчим процесуальним рішенням.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 і ОСОБА_7 під час допиту останніх в якості потерпілих відмовилися надавати будь-які свідчення, скориставшись конституційним правом, а саме ст. 63 Конституції України. В подальшому, у ході досудового розслідування, слідчим, у відповідності до вимог ст. 135 КПК України, неодноразово було здійснено їх виклик на повторний детальний допит. Однак потерпілі на виклик слідчого жодного разу не з`явилися. Означене спростовує доводи заявника про те, що слідством не вживалися заходи щодо повторного допиту ОСОБА_9 . Окрім того, сам заявник також не з`явився на виклик слідчого для повторного допиту, щоб перевірити його доводи.
Щодо доводів заявника про неврахування слідчим рішення Європейського суду з прав людини у справі «Білозор та інші проти України» (заява № 9207/09), то це рішення має виконуватися у порядку, передбаченому Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»
При цьому, згідно зі статтями 10 12 Закону додаткові заходи індивідуального характеру, у т.ч. відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції (повторний розгляд справи судом або адміністративним органом), здійснюється відповідними органами у порядку, визначеному цим Законом, але не шляхом здійснення досудового розслідування у цьому ж кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2018 року та постановити нову ухвалу, якою повернути матеріали кримінального провадження прокурору Дніпропетровської області для проведення досудового розслідування.
Обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що всі вказані документи, які містяться в матеріалах провадження, крім протоколів допиту ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , є ксерокопіями, які отримані від Державної пенітенціарної служби в Дніпропетровській області і безпосередньо органом слідства щодо об`єктивності висновків, до яких вказана службова дійшла, не перевірялись. Більш того, допитані у якості свідка ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , є працівники ДУ «ДУВП (№ 4)», у зв`язку з цим, вважає, шо вони є зацікавленими особами, а протоколи допитів потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_9 про обставини порушень, на які вони посилаються, носить формальний характер. Дані, які містяться в них не дають можливості зрозуміти, хто саме, тобто, які посадові особи Дніпропетровського слідчого ізолятора, та з якою метою застосовували до них неналежні умови тримання в ізоляторі. Не встановлено, які наступили наслідки від таких злочинних дій, чи можуть носити такі діяння склад кримінально - караного діяння.
Звертає увагу, що Апеляційний суд Дніпропетровської області 21 жовтня 2016 року, скасовуючи постанову слідчого в особливо важливих справах першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області від 16 червня 2016 року про закриття кримінального провадження, надав певні вказівки, однак на теперішній час слідчим вказівки не було виконано. З одного боку, слідчий завчасно знав про вказівки, які зазначив в ухвалі апеляційний суду Дніпропетровської області 21 жовтня 2016 року, а з другого - вже виносив постанову про закриття кримінального провадження, яка за скаргою ОСОБА_7 ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2018 року уже скасовувалася, а потім без виконання цієї ухвали суду та багатьох інших ухвал, знову 13 серпня 2018 року виніс постанову про закриття кримінального провадження.
Зазначає щодо доводів слідчого прокуратури Дніпропетровської області про те, начебто він неодноразово викликав ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на повторний допит, однак потерпілі на виклик слідчого жодного разу не з`являлися, що він не отримував жодної письмової повістки від слідчого, і це підтверджується матеріалами кримінального провадження, у яких відсутні будь - які докази отримання ним такої повістки, що свідчить про неповноту і однобічність проведення досудового розслідування.
Вказує апелянт і на те, що 25 липня 2015 року він звернувся до Європейського суду з прав людини із заявою проти України. Він скаржився за статтею 3 Конвенції про захист прав людини, зокрема на неналежні умови тримання під вартою в ДСІЗО № 3. Період який охоплюється, починається з 10 червня 2013 року, коли він був поміщений до установи, та закінчується 25 березня 2015 року. Справі було присвоєно назву - « Ігнатов проти України », заява № 40579/15. Після цього, справу було об`єднано зі справою « Білозор та інші проти України »,заява № 9207/09. Рішенням Європейського суду з прав людини « Білозор та інші проти України », заява № 9207/09, яке набуло статусу остаточного 20 липня 2017 року, встановлено порушення у справі ОСОБА_7 , а саме статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з неналежними умовами тримання заявника під вартою в ДСІЗО № 3 ( у камерах № № 616,618,625,627,630 - 632,634,636), а саме: обмеження заявника у вільному просторі, нестача свіжого повітря, перебування курців в камері ( у зв`язку з цим, заявник був пасивним курцем), неналежні санітарні умови, несправний туалет, відсутність гарячої води в камері, обмежений доступ денного світла, погане харчування та інші, та присудив йому 4500 євро відшкодування моральної шкоди. Однак, як орган досудового розслідування, так і слідчий суддя не надали належної оцінки даному рішенню Європейського суду з прав людини.
Звертає увагу скаржник також і на той факт, що Європейський суд з прав людини 23 листопада 2017 року прийняв до розгляду скаргу ОСОБА_7 проти України, якій присвоїв назву « Ignatov v. Ukraine », заява № 73557/17 щодо неефективного проведення досудового розслідування у кримінального провадженні за № 0001031 від 23 грудня 2015 року.
Таким чином, апелянт вважає, що він був позбавлений ретельного та ефективного розслідування його небезпідставної заяви про те, що він зазнав нелюдського поводження і такого, що принижує честь і гідність громадянина з боку працівників ДУ «ДУВП (№4)», а тому як постанова слідчого про закриття кримінального провадження, так і ухвала слідчого судді повинні бути скасовані судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу, оскільки вони знайшли підтвердження при здійсненні апеляційного розгляду.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
Виходячи зі змісту ст. 284 КПК України, про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження, зокрема з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої цієї статті встановлена відсутність події кримінального правопорушення; встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчими, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі "Михалкова та інші проти України" розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана "гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції", що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Між тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим при закритті кримінального провадження вищевказані обставини взагалі не були досліджені.
Колегією суддів встановлено, що 23 грудня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001031 внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 127 КК України.
13 серпня 2018 року слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 було прийнято постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001031, по кримінальному правопорушенню, передбаченому ч. 1 ст. 127 КК України, у зв`язку з встановленням відсутності в діях працівників Дніпропетровського слідчого ізолятору складу кримінального правопорушення.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегії суддів не зрозуміло, на підставі яких доказів слідчим прийняте процесуальне рішення про його закриття, оскільки ним зовсім не проведено будь-яких слідчих процесуальних дій для здійснення розслідування даної справи, не виконано обсягу всіх необхідних слідчих дій з приводу отримання доказів щодо наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, а також не враховано ті обставини, які були підставами для неодноразового скасування попередніх постанов слідчих прокуратури про закриття кримінального провадження судом першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до ухвал слідчих суддів Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12.05.2016 року, 02.03.2017 року, 31.07.2017 року, 24.01.2018 року, якими скасовувалися постанови про закриття даного кримінального провадження, слідчий повинен був з метою належної організації розслідування кримінального провадження, забезпечення всебічного, повного та неупередженого дослідження його обставин у повному обсязі здійснити слідчі дії, направлені на перевірку фактів застосування до ОСОБА_7 та ОСОБА_9 працівниками Дніпропетровського слідчого ізолятора тортур під час утримання їх під вартою, додатково детально допитати ОСОБА_7 і ОСОБА_9 про обставини неправомірних дій працівників Дніпропетровського слідчого ізолятору, належну перевірку обставин, викладених в заяві ОСОБА_7 , та надати відповідну оцінку доказам, які були здобуті під час проведення досудового розслідування у всій їх сукупності, що не знайшло свого відображення в оскаржуваній ухвалі слідчого судді від 03 вересня 2018 року.
Крім того, судом першої інстанції не дотримано й вимог ч.3 ст. 415 КПК України, відповідно до якої висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
В ухвалі колегії суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 року зазначено про необхідність органу слідства при проведенні досудового розслідування ретельно перевірити доводи ОСОБА_7 щодо обставин скоєного злочину, детально допитати останнього та ОСОБА_9 про те, хто саме, та з якою метою застосовував до них тортури, які від цього наступили наслідки, дати аналіз проведеним актам службової перевірки пенітенціарною службою про умови тримання ОСОБА_7 , мотивувати свої висновки про те, чи можуть вони відповідати об`єктивності, при необхідності провести відповідні процесуальні дії з метою перевірки та встановлення причинонаслідкового зв`язку між застосування тортур та неналежним утриманням в умовах слідчого ізолятора, при встановленні сукупності вказаних даних надати їм відповідну правову оцінку і обґрунтувати свої висновки щодо наявності чи відсутності ознак злочину та прийняти законне та обґрунтоване рішення. Даний висновок апеляційного суду не було взято до уваги слідчим суддею.
Також у вищезазначеній ухвалі суду апеляційної інстанції було вказано, що висновки слідчого, викладені в постанові про закриття провадження, являються передчасними та необґрунтованими, оскільки органом слідства допущена неповнота при встановленні обставин щодо наявності в діяннях посадових осіб Дніпропетровського СІЗО складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК, не встановлені мета та мотив застосування насильницьких дій посадовими особами СІЗО, які саме насильницькі дії при катуванні застосовувались до ОСОБА_7 та ким, до яких дій примушували потерпілого проти його волі, для чого, які наступили наслідки від таких дій, органом слідства також не встановлювались, всі вказані документи, крім протоколів допитів ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , є ксерокопіями, які отримані від Державної пенітенціарної служби Дніпропетровської області, що також залишилось поза увагою суду першої інстанції.
Проте жодний з вказаних недоліків органом досудового розслідування так досі і не був усунутий. В даному випадку слідчий, не провівши жодних слідчих процесуальних дій для здійснення розслідування даної справи, навіть не допитавши ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , обгрунтовуючи мотиви свого рішення усе тими ж ксерокопіями, з яких складаються матеріали кримінального провадження, всупереч вищезазначеним вказівкам, навіть не намагаючись долучити до нього відповідні оригінали, дійшов висновку про закриття кримінального провадження, про що виніс відповідну постанову в порушення вимог п.2 ч.5 ст.110 КПК України, не зазначивши мотиви прийняття постанови та їх обґрунтування, при цьому у матеріалах провадження немає відомостей про обставини, які об`єктивно перешкодили слідчому належним чином виконати вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, проведення слідчих дій та безпосереднього дослідження й оцінки показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
Апеляційним переглядом встановлено, що оскаржувана постанова слідчого містить лише посилання на результати проведеної перевірки Державною пенітенціарною службою України в Дніпропетровській області, тобто, саме того органу, який зацікавлений у позитивних результатах перевірки, а саме, про відсутність порушень, і які не містять в собі дані про навмисне заподіяння потерпілим страждань, мордувань, тортур. Протоколи допитів потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про обставини порушень, на які вони посилаються, носять формальний характер. Дані, які місться в них, не дають можливості зрозуміти, хто саме, тобто, які посадові особи СІЗО, та з якою метою застосовували до них неналежні умови тримання в ізоляторі, які наступили наслідки від таких злочинних дій, чи можуть носити такі діяння склад кримінально-караного діяння. До того ж в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості, які б підтверджували належний виклик для допиту потерпілих як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_9 , особливо з огляду на встановлені під час апеляційного перегляду обставини, а саме наявності у потерпілого ОСОБА_7 мобільного телефону крім інших засобів зв`язку, номер якого відомий органу досудового розслідування, за повідомленням та спілкуванням яким останній постійно з`являється до органів прокуратури для проведення слідчих та процесуальних дій, у зв`язку з чим посилання як слідчого судді, так і слідчого на неодноразові виклики потерпілого, на які останній жодного разу не з`явився, враховуючи доволі тривалий час здійснення даного досудового розслідування, яке в жодному разі не можна визнати ефективним та доцільним, є неприйнятними для колегії суддів та не можуть бути взяті до уваги під час перегляду в апеляційному порядку оскаржуваної ухвали слідчого судді та постанови слідчого про закриття кримінального провадження.
Таким чином, колегія суддів вважає, що досудове розслідування було проведено неповно, з порушенням вимог кримінального процесуального закону щодо доказування, що слідчий суддя необґрунтовано залишив поза увагою.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу належить скасувати через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу та постановити нову.
З огляду на вказані вимоги кримінального процесуального закону, враховуючи встановлену під час апеляційного розгляду неповноту досудового розслідування, колегія суддів, скасовуючи ухвалу слідчого судді, вважає за необхідне постановити нову, якою скаргу ОСОБА_7 задовольнити.
Отже, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, постанова слідчого про закриття кримінального провадження та ухвала слідчого судді підлягають скасуванню, а матеріали кримінального провадження направленню на досудове розслідування.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження № 0001031 від 23.12.2015 року скасувати.

Постанову слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 від 13.08.2018 року про закриття кримінального провадження № 0001031 від 23.12.2015 року скасувати та направити матеріали кримінального провадження для здійснення досудового розслідування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3