Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/253/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_9 ,
захисника адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000052 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 лютого 2018 року, яким:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Холодіївка, П`ятихатського району, Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину сина ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з базовою загальною середньою освітою, працездатного, перебуваючого з 23 листопада 2017 року на обліку в П`ятихатському районному центрі зайнятості, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 місяців без позбавленням права керування транспортними засобами.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 15646,03 грн. та моральної шкоди в сумі 100 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави судові витрати за проведення інженерно-транспортних експертиз в сумі 4183 грн. 80 коп.
Відповідно до ст.100 КПК України вирішено питання про речові докази,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого та середньої тяжкості тілесні ушкодження іншому потерпілому, за таких обставин.
Так, 29.04.2016 року близько 23 години 40 хвилин ОСОБА_11 , порушуючи вимоги п.п. 2.9 (а), 12.4 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) (п. 2.9. Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; п.12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння керував автомобілем ВАЗ-2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , при цьому достовірно знаючи про технічну несправність транспортного засобу, при якій його експлуатація заборонена, і яка виражалася у встановленні на задню вісь шини різних моделей з різними малюнками протектора, що відповідно до вимог п.31.4 ПДР України забороняє експлуатацію транспортного засобу (п. 31.4.5. Колеса і шини: г) на одну вісь транспортного засобу встановлено шини різних моделей з різними малюнками протектора), рухався у темну пору доби зі швидкістю близько 80-100 км/год., по вул. Соборній, в напрямку вул. Шевченко в с.Попельнасте, Олександрійського району, Кіровоградської області. Ігноруючи вимоги пунктів 1.2, 1.5, 2.3 (б, д) ПДР України, а саме: п. 1.2. В Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів; п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, порушуючи вимоги п.п. 12.1 та 12.2 ПДР України (п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.2 у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги) не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати можливість постійно контролювати рух транспортного засобу.
Під час руху по ділянці проїзної частини дороги, яка має заокруглення вправо по ходу його руху, внаслідок недотримання безпечної швидкості руху в даних дорожніх умовах, не впорався з керуванням автомобіля та допустив виїзд транспортного засобу за межі проїзної частини, а саме на ліве узбіччя по ходу його руху, де допустив наїзд на 2 дерева.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВАЗ-2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно висновку судово-медичної експертизи №183 від 28.05.2016 року отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої проникаючої черепно-мозкової травми: рана волосистої частини голови, крововилив у м`які тканини волосистої частини голови, субдуральна гематома, субарахноїдальні крововилив в сукупності з переломом основи черепу, вказані тілесні ушкодження несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення та в даному випадку призвели до смерті останнього і знаходяться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.
Пасажир автомобіля ВАЗ-2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно висновку судово-медичної експертизи №284 від 22.06.2016 року отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів лівої стегнової та плечової кісток, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості та викликали тривалий розлад здоров`я на термін понад 21 добу.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду першої інстанції, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами, оскільки таке право у нього відсутнє. В решті вирок суду залишити без змін.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що призначене судом покарання обвинуваченому, не відповідає вимогам ст. 65 КК України та суперечить п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2013 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», яким передбачено, що суди при призначенні особі покарання у кожному конкретному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Також, прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що судом не в повному обсязі взято до уваги те, що ОСОБА_11 вину у вчиненні кримінального правопорушення фактично не визнав, збитки не відшкодував, в результаті його неправомірних дій постраждало дві особи, одна з яких загинула, тоді як ст. 3 Конституції України гарантує, що людина її життя і здоров`я недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Крім того, злочин обвинувачений ОСОБА_11 , вчинено у стані алкогольного сп`яніння, обвинувачений не маючи водійського посвідчення, керував автомобілем, який мав технічні несправності, що взагалі забороняли його експлуатацію.

Провівши за клопотанням прокурора судове слідство в обсязі допиту обвинуваченого ОСОБА_11 та дослідження даних, які характеризують його особу, заслухавши в дебатах прокурора, який повністю підтримав апеляційну скаргу, потерпілих, які підтримали апеляційну скаргу прокурора та просили її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили звільнити обвинуваченого від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.
Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 286 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.
Оцінивши дослідженні у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого та середньої тяжкості тілесні ушкодження іншому потерпілому.
А тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Як пояснив в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_11 він свою вину визнає повністю, щиро кається. Обставини викладені у вироку суду першої інстанції не оспорює, а також пояснив, що не мав можливості відшкодувати потерпілим завдані збитки у зв`язку з відсутністю коштів та наявністю у нього трьох неповнолітніх дітей.
Проте, як вбачається з оскаржуваного вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, що карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами або без такого, а також те, що ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності притягується вперше, під час злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння. Згідно довідки №333 від 25.09.2017 року за місцем проживання ОСОБА_11 характеризується посередньо, фізично витривалий, але має схильність до шкідливих звичок, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не працює, працездатний, з 23 листопада 2017 року перебуває на обліку в П`ятихатському районному центрі зайнятості, матеріальні збитки не відшкодував, посвідчення водія не отримував, щиро не покаявся.
Обставин, які пом`якшують покарання, судом першої інстанції не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Врахувавши особу обвинуваченого ОСОБА_11 , який керував автомобілем, не маючи водійського посвідчення, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обставини, яка обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, матеріальну шкоду не відшкодував, думку потерпілих, які наполягали на покаранні у виді позбавлення волі реально, суд першої інстанції прийшов до висновку, що для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень з боку обвинуваченого ОСОБА_11 необхідно обрати покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, встановленим судом обставинам, що обтяжують покарання останнього, без застосування ст.69,75 КК України.
Однак, на переконання колегії суддів, призначаючи обвинуваченому строк покарання, суд першої інстанції не повною мірою врахував наслідки заподіяні злочином, а саме смерть потерпілого та спричинення іншому, неповнолітньому потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, не враховано думку потерпілих, які категорично наполягали на максимальній мірі покарання обвинуваченому. Окрім того, обвинувачений заподіяну моральну та матеріальну шкоду потерпілим не відшкодував, а тому, з урахуванням усіх вищезазначених обставин призначив ОСОБА_11 занадто м`який розмір покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, яке на думку колегії суддів не відповідає меті покарання визначеної ст. 50 КК України.
Крім того, суд першої інстанції не достатньо врахував суспільну небезпеку дій обвинуваченого. Обвинувачений вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого вказаний злочин характеризується підвищеною суспільною небезпекою, що залишилось поза увагою суду першої інстанції при призначенні покарання.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційних доводів та вимог прокурора щодо невідповідності призначеного ОСОБА_11 покарання за ч.2 ст. 286 КК України, внаслідок м`якості, та неналежного врахування тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409, п.2 ч.1 ст.420 КПК України є підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання та ухвалення вироку в цій частині судом апеляційної інстанції у зв`язку з необхідністю призначення більш суворого покарання.
Проте, на переконання колегії суддів, запропоноване прокурором покарання ОСОБА_11 у вигляді позбавлення волі на строк 7 років, є занадто суворим, не обґрунтованим, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне, вирок в частині призначення ОСОБА_11 покарання скасувати та ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити обвинуваченому більш суворе покарання у виді позбавлення волі з реальним відбуттям в умовах ізоляції від суспільства, як це зазначено в апеляції прокурора.
Призначаючи покарання, колегія суддів відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Так обвинувачений ОСОБА_11 вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. Як особа ОСОБА_11 за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває, не працює.
Обставин, які пом`якшують покарання колегією суддів не встановлено. Обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Окрім того, колегія суддів враховує, що вчинений ОСОБА_11 злочин хоча і відноситься до категорії необережних, проте обвинувачений керував транспортним засобом не маючи посвідчення водія та достеменно знаючи про несправність транспортного засобу, що забороняло його рух, отже своїми діями обвинувачений свідомо наражав на небезпеку пасажирів, які перебували у транспортному засобі. Заподіяну злочином матеріальну та моральну шкоду потерпілим не відшкодував, що свідчить про відсутність щирого каяття, визнання вини. Також, колегія суддів враховує і думку потерпілих, які наполягали на максимальній мірі покарання обвинуваченому.
Пояснення обвинуваченого ОСОБА_11 , який під час досудового розслідування, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції та апеляційному суді, що вина у скоєному злочині лежить і на інших особах, які перебували з ним у транспортному засобі, колегія суддів вважає обраним способом захисту обвинуваченого.
Окрім того, колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого про те, що у нього на утримані є троє неповнолітніх дітей, є необґрунтованими оскільки не підтверджуються фактичними даними та не приймаються до уваги при ухваленні вказаного вироку.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому вважає за необхідне призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років, без позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки таке право у ОСОБА_11 взагалі відсутнє. На думку колегії суддів таке покарання буде відповідати меті, що передбачена ст. 50 КК України, зокрема виправленню засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
З врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а в сукупності з даними про особу винного, підстав для застосування норм ст.ст. 69, 69-1,75 КК України колегія суддів не вбачає.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що вимога захисника про застосування до ОСОБА_11 Закону України «Про амністію у 2016 році» в частині звільнення обвинуваченого від покарання не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.
Відповідно до вимог ч.1 ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
Згідно положень п. «в» ч.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набув чинності 07.09.2017, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Відповідно до п. «е» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» амністія не застосовується до осіб засуджених за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження, вчинене особою у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів.
Таким чином, колегія суддів враховуючи, що ОСОБА_11 вчинив злочин перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, підстав для звільнення його від призначеного покарання не вбачає, а тому клопотання захисника залишає без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_11 скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, від 12 лютого 2018 року стосовно ОСОБА_11 скасувати в частині призначення йому покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 вважати засудженим за ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

В решті вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_11 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді: Підписи:
Згідно з оригіналом.
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2