Справа № 128/2083/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2018 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря с/з ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000107 від 12 липня 2018 року відносно: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця с.Козинці, Тростянецького району Вінницької області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, за спеціальністю механізатора, одруженого, працюючого в ПСГП «Савинецьке», мешканця АДРЕСА_1 , раніш не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
08.08.2014 старшину ОСОБА_4 було призвано до лав Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за мобілізацією на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №607 від 21 липня 2014 року та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.08.2014 №234 старшина ОСОБА_4 , був зарахований до списків особового складу зазначеної військової частини та призначений на посаду командира 3 відділення 1-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронетранспортерах).

Під час проходження військової служби старшина ОСОБА_4 відповідно до ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 56, 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4

Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і

непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової

присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати

військовий обов`язок та вимоги військових статутів.

Згідно вимог ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, та зобов`язує додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів.

У зв`язку із затвердженням Верховною Радою України Указів Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року, № 454/2014 від 06 травня 2014 року, № 607/2014 від 21 липня 2014 року, № 15/2015 від 14 січня 2015 року в Україні розпочато процес мобілізації та оголошено особливий період, тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, у зв`язку із чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по цей час. Так, 16.04.2015 о 8 год. 30 хв. старшина ОСОБА_4 в порушення ст. ст. 17,65,68 Конституції України, Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 56, 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, без дозволу командирів та поважних причин, в умовах особливого періоду самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_1 .

За час відсутності в частині старшина ОСОБА_4 обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , чим вчинив самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану. 07.05.2015 о 09 год. 00 хв. старшина ОСОБА_4 прибув до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_1 та продовжив виконувати покладені на нього обов`язки по службі.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що він дійсно був призваний за мобілізацією на військову службу на посаду командира 3 відділення 1-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронетранспортерах). Був ознайомлений зі Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарним статутом Збройних Сил України та розуміє, що вчинив їх порушення. Зазначив, що повернувшись з АТО він самовільно залишив військову частину та перебував дома в період з 16.04.2015 по 07.05.2015 в с.Савинці. Про своє місцезнаходження командира не повідомляв, в цей період не лікувався. 07.05.2015 він повернувся до військової частини і продовжив проходити службу. Вину свою визнав та просив застосувати до нього акт амністії, так як є учасником бойових дій.

Обвинувачений, визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.
Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст.349 КК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.
Вказаними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст.407 КК України, а саме, самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині 2 статті 407 КК України (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст.ст.50,65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, особу винного, його вік та стан здоров`я, та враховує ту обставину, що ОСОБА_4 раніше не притягався до кримінальної відповідальності та позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, а також враховує обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого судом не встановлено.
На підставі наведеного суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у межах санкції статті обвинувачення, а саме у виді позбавлення волі.
Разом з цим, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про застосування до нього ст.2 ЗУ «Про амністію у 2016 році», яку у судовому засіданні підтримав. Просить суд застосувати до нього акт амністії, оскільки він брав безпосередню участь в антитерористичній операції та забезпеченні її проведення і має статус учасника бойових дій. Прокурор у судовому засіданні проти застосування до обвинуваченого акту амністії не заперечив.
Згідно наданого суду посвідчення серії НОМЕР_2 від 23.04.2015р. ОСОБА_4 є учасником бойових дій.
Відповідно до ст.1 ЗУ «Про застосування амністії в Україні», амністією є часткове або повне звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та ЗУ «Про застосування амністії в Україні». 07.09.2017 року набрав чинності ЗУ №1810-VIII від 22.12.2016р. «Про амністію у 2016 році».
Ст.1 вищевказаного Закону передбачено: звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили: а саме: ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»).
Ст.2 ЗУ «Про амністію у 2016 році» передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій ст.86 КК України, ст.4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 ЗУ «Про амністію у 2016 році».
Згідно ст. 10 ЗУ «Про амністію у 2016 році», питання про застосування амністії вирішує суд, зокрема за ініціативою обвинуваченого.
Як встановлено ст.85 КК України, на підставі закону про амністію, засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч. 2 ст.86 КК України).
Враховуючи, що ОСОБА_4 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, відповідно на обвинуваченого поширюється дія ЗУ «Про амністію у 2016 році».
У зв`язку із вищенаведеним, суд вважає, що заява ОСОБА_4 про застосування до нього ст.2 ЗУ «Про амністію у 2016 році» підлягає до задоволення та його слід звільнити від відбування призначеного покарання на підставі акту амністії.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.370,373,374 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст.2 ЗУ «Про амністію у 2016 році» на підставі акту амністії.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1