Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

10 травня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні в режимі відоеконференції у залі апеляційного суду апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 01 березня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 01 березня 2018 року відмовлено у задоволенні подання адміністрації Державної установи «Городоцький виправний центр №131» та спостережної комісії при Рівненській райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 .

Вказане рішення суд мотивував тим, що розгляд питання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 є передчасним, оскільки внесене до спливу річного терміну з дня направлення його до державної установи "Городоцький виправний центр (№131)" після заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просив скасувати зазначену ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити подання адміністрації Державної установи "Городоцький виправний центр (№131)" та спостережної комісії при Рівненській райдержадміністрації та застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 на підставі ч.5 ст.82, ст.81 КК України.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначив, що судом не правильно застосовано ч.8 ст.154 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК), оскільки на його думку, норма щодо річного терміну заборони на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким стосується тільки тих осіб, щодо яких судом було прийняте рішення в порядку вимог ч.2 ст.78, ч.5 ст.79 та ч.5 ст.83 КК України, ч.2 ст.166 КВК, п.8 ч.1 ст.537 КПК України про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання через невиконання покладених на неї обов`язків, або систематичне вчинення правопорушень, що потягли адміністративні стягнення і свідчать про її небажання стати на шлях виправлення.

При цьому зазначив, що своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці він довів своє виправлення і на даний час фактично відбув 3/4 строку призначеного покарання, що відповідає вимогам ч.3 ст.81 КК України. Отже вважає, що жодних перешкод для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання не має і закон таких не встановлює.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нову, якою задовольнити подання і звільнити засудженого умовно-достроково від відбування призначеного покарання, міркування прокурора ОСОБА_5 про законність ухвали місцевого суду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що ця скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів даної справи, ОСОБА_6 засуджений останній раз 10 лютого 2015 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст.186, із застосуванням ч.4 ст.70, ч.1 ст.71 КК України на 5 років 1 місяць позбавлення волі та штраф 51000 грн.

Апеляційним судом Дніпропетровської області 07 травня 2015 року цей вирок залишено без змін.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 20 квітня 2016 року, на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк основного покарання термін попереднього ув`язнення з 13.09.2014 року по 07.05.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

07 серпня 2017 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова замінено невідбуту частину покарання на обмеження волі 01 рік 06 місяців 10 днів.

Початок строку відбуття покарання 13 вересня 2014 року, кінець строку 27 січня 2019 року.

30 серпня 2017 року ОСОБА_6 прибув у Державну установу «Городоцький виправний центр №131» для відбуття покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до ч.8 ст.154 КВК, особи, звільнені від відбування покарання з випробуванням або в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, якщо вони були направлені у місця обмеження волі або позбавлення волі у випадках, передбачених законом, можуть бути знову представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі або позбавлення волі.

Як встановлено при апеляційному розгляді, ухвала про заміну невідбутої частини покарання ОСОБА_6 та направлення його у місця обмеження волі, яким є ДУ "Городоцький виправний центр (№131)", була постановлена Шевченківським районним судом м.Львова 07 серпня 2017 року. Таким чином, на день внесення подання про умово-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання - 14 грудня 2017 року, не минув однорічний строк з дня винесення зазначеної ухвали

про заміну невідбутої частин покарання.

При цьому, колегія суддів визнає позбавленими підстав доводи засудженого щодо незаконного посилання місцевим судом на ч.8 ст.154 КВК, оскільки вказана норма закону застосовується до осіб, які в порядку заміни невідбутої частини покарання більш м`яким були направлені у місця обмеження волі і такі можуть бути представлені до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання не раніше як через один рік з дня винесення ухвали про направлення у місця обмеження волі.

Так, системний аналіз вказаної норми закону, якою регламентовано порядок дострокового звільнення від відбування покарання, дозволяє зробити всиновок, що поведінка засудженого та його сумлінна активна праця в місцях позбавлення волі і виконання умов режиму відбування покарання є свідченням його бажання залишити назавжди свою злочинність в минулому, оскільки містить посиланням на ст.ст.81, 82 КК України. Отже встановлений законодавцем у ч.8 ст.154 КВК річний термін служить для перевірки поведінки засудженого і ставлення його до праці в умовах відбування більш м`якого покарання, ніж позбавлення волі, яке він відбував раніше в іншому виправному закладі.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду про обрахунок строку набуття засудженим права на умовно-дострокове звільнення з дня направлення його до ДУ «Городоцький виправний центр» - з 30 серпня 2017 року, оскільки таке твердження суперечить приписам ч.8 ст.154 КВК.

Однак, з огляду на встановлені обставини, колегія суддів приходить до переконання, що розгляд питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 на даний час є передчасним, а отже його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 01 березня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3