08.10.2018 Єдиний унікальний номер 205/2836/18
Провадження №1кп/205/641/18
Єд.унік.№205/2836/18
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2018 року Ленінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

захисників: адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Дніпро, кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за №0000511 від 05 березня 2018 року, за обвинуваченням:

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня, одруженого, раніше не судимого, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України,-

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, освіта неповна середня, раніше не судимого, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , 04 березня 2018 року, близько 15 години 20 хвилин, знаходячись біля буд. АДРЕСА_3 , вступили між собою в попередню змову на відкрите викрадення чужого майна, яке належить потерпілому ОСОБА_8 та розподілили між собою ролі у вчинені злочину, згідно яких ОСОБА_6 , для подолання опору, повинен збити ОСОБА_8 з ніг, а ОСОБА_7 забрати з кишень потерпілого належне йому майно. Реалізуючи умови попередньої змови на відкрите викрадення чужого майна, діючи узгоджено, в групі осіб, обвинувачені стали переслідувати потерпілого та близько 15 години 30 хвилин 04 березня 2018 року наздогнали його біля квіткового кіоску, який розташований за адресою: м. Дніпро, пров. Штурманський 7. Продовжуючи вчиняти злочин та діючи відповідно розподіленим ролям, обвинувачені підійшли ззаду до потерпілого ОСОБА_8 , після чого ОСОБА_6 , з метою подолання опору потерпілого, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, утримуючи його за плечі, зробив підніжку та штовхнув у перед, від чого ОСОБА_8 впав усім тілом на землю, зазначивши фізичного болю. Після цього, обвинувачений ОСОБА_7 , бажаючи завершити злочинний умисел на відкрите викрадення майна потерпілого, діючи із корисливих мотивів, згідно з розподіленими ролями в групі з ОСОБА_6 , скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_8 не чинить опору, відкрито викрав з правої зовнішньої кишені куртки його мобільний телефон «Xiaomi Redmi 2», IMEI: НОМЕР_1 , вартістю 1775 грн. Таким чином, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою в групі осіб, відкрито заволодівши майном потерпілого ОСОБА_8 із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, з місця вчинення злочину зникли, завдавши потерпілому майнову шкоду на зазначену суму.
Допитані в якості обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого їм злочину визнали повністю, щиро розкаялись за вчинене та підтвердили суду, що дійсно вони, при вказаних у цьому вироку обставинах, у вказаному місці та часі, за попередньою змовою, із застосуванням фізичного насильства, відкрито заволоділи майном потерпілого ОСОБА_8 , а саме: мобільним телефоном «Xiaomi Redmi 2», вартістю 1775 грн.
Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349, ст.351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинувачених.
Таким чином, допитавши обвинувачених, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинувачених, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинувачених за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії тяжких злочинів, а також дані про особу кожного з обвинувачених:

- ОСОБА_6 раніше не засуджений, має неповнолітню дитину, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, знаходиться в Центрі реабілітації для нарко- і алкозалежних «Хвиля надії»;

- ОСОБА_7 раніше не засуджений, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , передбачених ст.67 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , передбачених ст.67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, з урахуванням наявності обставин, які пом`якшують покарання, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та попередження нових кримінальних правопорушень, як самими обвинуваченими, так і іншими особами, є покарання у виді позбавлення волі, оскільки більш м`які види покарання не зможуть забезпечити досягнення його мети, а виправлення обвинувачених можливе без ізоляції від суспільства.
При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
З огляду на зазначене, враховуючі обставини вчинення кримінальних правопорушень, наявність обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , щирого каяття останніх та позиції прокурора, який орієнтував суд на застосування до обвинувачених положень ст.75 КК України, суд вважає, що наявні підстави для висновку про можливість виправлення обвинувачених без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за їх поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з покладенням на них обов`язків, передбачених ст.76 КК України і таке покарання буде необхідним та достатнім для їх виправлення і досягнення інших цілей покарання.
На підставі ст.122 ч.2, 124 ч.2КПК України, з обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта у розмірі 170 грн.
Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст.100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.76 КК України, зобов`язати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 не обирати.

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.76 КК України, зобов`язати ОСОБА_7 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 не обирати.

Стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в дохід держави витрати на залучення експерта при проведенні судово-товарознавчої експертизи №1268 від 20 березня 2018 року в розмірі 170 гривень.

Речові докази по справі:

- договір про надання фінансового кредиту під заставу №9.20814/004.03.2018 року на мобільний телефон марки «Xiaomi» імей: НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_6 - залишити в матеріалах кримінального провадження;
- мобільний телефон марки «Xiaomi» імей: НОМЕР_2 - залишити за належністю у потерпілого ОСОБА_8 ;

- DVD диск з відео файлами залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1