АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 617/609/15-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/471/18 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне легке тілесне ушкодження
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

потерпілої - ОСОБА_8

представника потерпілої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Великобурлуцького районного суду Харківської області від 5 вересня 2017 року відносно ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Поляна, Шебекінського району Білгородської області РФ, громадянка України, з професійно технічною освітою, має двох малолітніх дітей, працює соціальним працівником, проживає за адресою: по АДРЕСА_1 , раніше не судима,

визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, та їй призначено покарання у вигляді 240 годин громадських робіт.

Позов прокурора задоволено повністю.

Стягнено з ОСОБА_7 3702,93 (три тисячі сімсот дві гривні 93 копійки) у рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілої.

Позов ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 6838,00 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди; 12000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 18838,00 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Згідно вироку, 18 лютого 2015 року близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зайшла на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ,- де вчинила сварку з господаркою даного домоволодіння ОСОБА_8 з приводу корови, яка перебувала у сараї вказаного домоволодіння. Під час сварки ОСОБА_7 умисно завдала два удари металевим ломом в праву лобно - тім`яну область голови ОСОБА_8 , чим спричинила потерпілій тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми у формі струсу головного мозку, забито-рваної рани в правій лобово-тім`яній області, яке є легким тілесним ушкодженням, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок суду в частині заявленого цивільного позову змінити, в позовних вимогах потерпілої ОСОБА_8 відмовити.

Посилається на те, що судом не взято до уваги, що потерпілою в підтвердження матеріальної шкоди на суму 6838,00 грн. не надані належні та допустимі докази, які б підтверджували факт придбання медичних препаратів на вказану суму, оскільки з чеків не вбачається факт придбання даних препаратів саме потерпілою для свого лікування, так як рецепт на ліки в матеріалах справи не міститься, крім того у виписках із медичних карток, наданих потерпілою ОСОБА_8 , зазначені інші медичні препарати, ніж вказані у чеках.

Також суд при задоволенні позову потерпілої в частині стягнення моральної шкоди не врахував доходи обвинуваченої та не взяв до уваги те, що вона не заміжня, має двох малолітніх дітей.

Представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд.

Вказує на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки нанесення двох ударів ломом в область голови потерпілої свідчать про наявність в обвинуваченої ОСОБА_7 умислу на позбавлення життя ОСОБА_8 або на умисне спричинення їй тяжкого тілесного ушкодження, а не на спричинення їй легкого тілесного ушкодження. Судом взяті до уваги лише докази про наявність неприязних стосунків між обвинуваченою та потерпілою.

Крім того, суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, оскільки дії обвинуваченої належить кваліфікувати за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України або за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 121 КК України.

В зв`язку з цим призначене обвинуваченій ОСОБА_7 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Також суд не обґрунтовано частково задовольнив позов потерпілої в частині стягнення моральної шкоди, не врахував того, що обвинувачена ОСОБА_7 не розкаялась в скоєному, не вибачилась перед потерпілою, постійно ображає її перед мешканцями села, чим завдає ОСОБА_8 додаткові моральні страждання, крім того внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_8 стала інвалідом другої групи.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченої ОСОБА_7 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та заперечувала проти апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_8 , потерпілу ОСОБА_8 та її представника які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечували проти скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , прокурора, який вважав за необхідне скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження на підставі ст.. 49 КК України, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ч.ч. 1,4 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

Як вбачається з обвинувального акту дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст. 125 КК України, тобто як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції прокурор не змінював обвинувачення та не висував додаткового обвинувачення ОСОБА_7 .

В той же час відповідно до ч.3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Таким чином закон не передбачає зворотної ситуації, коли суд виходить за межі висунутого обвинувачення та погіршує становище стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відтак вимоги апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_8 - ОСОБА_9 стосовно необхідності скасування вироку суду лише з підстав неправильної кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України, а не за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України або за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 121 КК України не ґрунтуються на законі.

Про це ж свідчить і відсутність посилань в апеляційній скарзі на підстави для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, які передбачені ст. 415 КПК України.

Відтак зазначена апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Також колегією суддів не приймаються доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 стосовно необґрунтованого визначених судом першої інстанції сум на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, які підлягають стягненню з неї на користь потерпілої ОСОБА_8 .

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Як слідує з ч. 3 ст. 128 КПК України, при розгляді цивільного позову в кримінальній справі з питань, не врегульованих КПК, суд може керуватися відповідними нормами ЦПК, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про доведеність цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 колегія суддів виходить з того, що при судовому розгляді правильно встановлено, що потерпіла лікувалася стаціонарно з 19.02.2015 р. по 06.03.2015 р. з діагнозом: гостра закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, та з 16.11.2015 р. по 09.12.2015 р. з діагнозом: наслідки черепно-мозкової травми, струсу головного мозку.

За час лікування потерпіла витратила на придбання ліків 6838,00 грн., що підтверджується копіями наданих чеків, які містяться в матеріалах провадження, що обвинуваченою ОСОБА_7 не спростовано.

Крім того, згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї; у фізичному болю, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Під час розгляду зазначеного кримінального провадження встановлено, що внаслідок протиправних дій обвинуваченої потерпілій завдано фізичного болю та моральних переживань.

Після заподіяних тілесних ушкоджень потерпіла змушена була двічі пройти курс стаціонарного лікування.

Таким чином, не викликає сумніву і те, що потерпілій був спричинений фізичний біль, вона вимушена була докладати додаткових зусиль для організації життя, через перебування в лікарні, обґрунтовано відчувала, через дії обвинуваченої, образу, витрачала особистий час на слідчі дії та судовий розгляд.

За таких обставин, стягнута на користь потерпілої сума на відшкодування моральної шкоди у розмірі 12000 гривень відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, вирок суду є законним та обґрунтованим, а підстав для його скасування або зміни в цій частині не встановлено.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Як вбачається з матеріалів провадження, злочин, передбачений ч.2 ст.125 КК України, за який засуджено ОСОБА_7 вчинено нею 18.02.2015 року.

Санкція ч.2 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Отже зазначений злочин у відповідності до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Враховуючи, що з дня вчинення ОСОБА_7 злочину минуло більше ніж три роки, вона підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, про що обвинуваченою подано відповідну заяву.

При цьому обвинуваченій ОСОБА_7 роз`яснено, що застосування до неї положення статті 49 КК України не є реабілітуючою підставою звільнення її від кримінальної відповідальності, а відтак не позбавляє потерпілу права звертатись до суду із позовом про відшкодування завданої їй злочином шкоди, але в порядку цивільного судочинства.

Таким чином на підставі ст.. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок закриває кримінальне провадження.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 417, 419 КПК України, ст.49 КК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Великобурлуцького районного суду Харківської області від 5 вересня 2017 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 125 КК України закрити на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, звільнивши ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий -

Судді -