Єдиний унікальний номер 229/1595/17
Номер провадження 11-кп/775/76/2018

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області матеріали кримінального провадження № 0000169 від 14 лютого 2017 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Дружківського міського суду Донецької області від 09 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дружківського міського суду Донецької області від 09 червня 2017 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дружківки Донецької області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, раніше судимого: 26 лютого 2010 року Дружківським міським судом Донецької області за ст.ст. 185 ч. 2, 186 ч. 2 КК України до чотирьох років позбавлення волі. Постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 04.04.2012 року не відбута частина покарання замінено на більш м`яке у виді виправних робіт строком на 1 рік 10 місяців 22 дні, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 6 ст. 82 КК України до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано не відбуте покарання за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 26 лютого 2010 року за ст.ст. 185 ч. 2, 186 ч. 2, 70 ч. 1 КК України у виді виправних робіт строком на 1 рік 9 місяців 22 дні та призначено остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, -

Відповідно до вироку Дружківського міського суду Донецької області від 09 червня 2017 року, 13 лютого 2017 року обвинувачений ОСОБА_6 близько о 20 годині 20 хвилин проходив біля кафе «Червона шапочка» у м. Дружківка Донецької області, де познайомився з раніше незнайомим йому чоловіком, а саме з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та почав розпивати з ним спиртні напої. Через деякий час обвинувачений ОСОБА_6 разом з ОСОБА_8 направились у сторону площі Молодіжна м. Дружківка Донецької області. Проходячи біля кафе «Дуплет», яке розташоване біля площі Молодіжна,м. Дружківка Донецької області ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, послизнувся та впав. У той час у обвинуваченого ОСОБА_6 з корисливих мотивів, виник злочинний умисел на заволодіння будь-якого майна ОСОБА_8 . Обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи свій злочинний намір, розуміючи, що потерпілий ОСОБА_8 перебуває у стані алкогольного сп`яніння і не зможе чинити йому опір, діючи умисно, з корисливих мотивів, розстебнув кишеню куртки ОСОБА_8 з якої відкрито викрав мобільний телефон марки «HOMTOM» HT16 чорного кольору вартістю 1195,33 грн., в якому знаходились сім-картки мобільних операторів «Vodafone», вартістю 28,75 грн. та «Life» вартістю 15 грн. та карта пам`яті об`ємом 8 Gb, вартістю 97,23 грн., завдавши своїми незаконними діями потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 1336 грн. 31 коп.

На вказаний вирок суду обвинуваченим ОСОБА_6 подана апеляційна скарга, в якій він просить вирок Дружківського міського суду Донецької області від 09 червня 2017 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та таким, що не відповідає нормам КПК України. Зазначає, що судом в порушення ст. 374 КПК України не встановлений час та місце скоєння кримінального правопорушення, а також суд не допитав свідка, на якого посилається обвинувачений.

Доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 аналогічні доводам апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 .

Потерпілий ОСОБА_8 будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду апеляційних скарг, заяв про відкладення розгляду до апеляційного суду Донецької області не надав.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи своєї апеляційної скарги та доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 , думку прокурора, який заперечував проти доводів апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілого не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, тобто ухваленим згідно з нормами матеріального права.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, в подробицях розповів про обставини скоєння ним злочину. Не заперечував факт відкритого заволодіння мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_8 . Пояснював, що добровільно та без примусу з чогось боку надає винавальні покази.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні розповів про обставини скоєння злочину ОСОБА_6 , при яких обвинувачений відкрито заволодів його майном мобільним телефоном. Не наполягав на суворому покаранні.

А ні обвинувачений, а ні потерпілий в судовому засіданні не просили допитати будь-яких свідків.

Положеннями ч. ч. 3,4 ст. 349 КПК України, передбачено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, журналу судового засідання за 07 червня 2017 року та технічного носія інформації звукозапису фіксації судового процесу, судовий розгляд відносно обвинуваченого ОСОБА_6 проведено за правилами положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Колегією суддів встановлено, що вимоги ст. 349 КПК України не були порушені, оскільки суд першої інстанції, роз`яснив учасникам судового розгляду, в тому числі обвинуваченому, положення зазначеної норми закону та наслідки її застосування після чого прийняв рішення про недоцільність дослідження обставин, які ніким не оспорюються. Із звукозапису судового процесу на технічному носії фіксування кримінального провадження вбачається, що суддею було не лише оголошено про розгляд провадження в порядку ст.349 КПК України, а й з`ясовано думку учасників кримінального провадження, щодо скороченого розгляду справи, після чого суддя впевнився, що зазначена процесуальна норма є зрозумілою всім учасникам процесу, в тому числі обвинуваченому та обвинувачений погодився з таким порядком розгляду кримінального провадження.(а.п.55)

Таким чином, фактичні обставини справи не були предметом дослідження судового слідства, оскільки обвинувачений погодився з правильністю їх встановлення в ході досудового розслідування, визнав вину в повному обсязі, а ні він, а ні потерпілий, не наполягали на дослідженні будь-яких доказів в судовому засіданні, або на виклику будь-яких свідків.

Згідно положень ст. 349 КПК України, судове рішення ухвалене з визнанням недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, а тому не може бути оскаржене щодо фактичних обставин кримінального провадження.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, в тому числі, безпосередніми поясненнями обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 , яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі, яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

У зв`язку з вищенаведеним, апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілого в частині, нібито, не встановлення фактичних обставин при апеляційному розгляді не є слушними, безпідставними, а тому колегія суддів перевіряє апеляційні скарги лише в частині призначеного покарання.

Дії ОСОБА_6 судом вірно кваліфіковані за ч. 2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

На підставі ст. ст. 50, 65 КК України особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів з урахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи винного і обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Така позиція відповідає і практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», яка при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

На думку колегії суддів, міра покарання ОСОБА_6 призначена у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням тяжкості злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких корисливих злочинів, конкретних обставин справи, даних про його особу, який провину визнав, раніше судимий за корисливі злочини, висновків для себе не зробив, знов скоїв тяжкий корисливий злочин в стані алкогольного сп`яніння в період невідбутої частини покарання, не працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, посередньо характеризується за місцем мешкання.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено в мінімальних межах санкції.

Оскільки за вимогами ст. 65 КК України покарання повинно бути необхідним та достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів, колегія суддів вважає, що призначене покарання в мінімальному розмірі санкції у виді 4 років позбавлення волі є саме таким.

Також суд першої інстанції обґрунтовано застосував вимоги ч. 1 ст. 71, ч. 6 ст. 82, ст. 72 КК України, призначивши обвинуваченому остаточне покарання, приєднавши не відбуте покарання за попереднім вироком.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано прийняті до уваги всі зазначені обставини, в тому числі пом`якшуючі.

Колегія суддів вважає, що підстави для скасування чи зміни вироку відсутні, оскільки судом першої інстанції при його ухваленні були дотримані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, суд апеляційної інстанції, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Дружківського міського суду Донецької області від 09 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України - залишити без змін.

Ухвала набуває чинності з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: