У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 493/753/16-к

Номер провадження: 1-кп/511/227/18

18.09.2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі колегії суддів :судді - доповідача ОСОБА_1 ,

судді ОСОБА_2 ;

судді ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

за участю:

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Калачівка Тарутинського району Одеської області, освіта неповна середня, громадянина України, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , несудимого згідно ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального злочину передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, внесеного в ЄРДР за № 0000859 від 28.08.2014року -

ВСТАНОВИВ:

06.09.2018 року до Роздільнянського районного суду Одеської області з Апеляційного суду Одеської області після визначення підсудності надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000859 від 28.08.2014року відносно ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України. У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити обвинувальний Акт до розгляду по суті.
Обвинувачений та його захисник просили повернути обвинувальний акт прокурору для опрацювання, мотивуючи своє клопотання тим, що Апеляційний суд Одеської області встановив ряд грубих порушень норм КПК при розгляді апеляційної скарги обвинуваченого на вирок Балтського районного суду Одеської області.
Дослідивши обвинувальний акт, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки даний обвинувальний акт не відповідає вимогам статті 291 КПК України з огляду на наступне.
Так, відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України під час підготовчого судового засідання, суд повинен вирішити питання про відповідність обвинувального акту вимогам цього Кодексу та у разі невідповідності його вимогам, повернути такий обвинувальний акт прокурору.
Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Частиною 4 ст.110 КПК України передбачено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Процесуальне значення обвинувального акта полягає в тому, що він встановлює межі майбутнього судового розгляду, яке здійснюється лише стосовно особи (осіб) якій висунуто обвинувачення (ч.1 ст.337 КПК).
За змістом пункту 5 частини другої статті 291 КПК обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Отже, закріплення в Кримінально процесуальному кодексі України (далі КПК) вимог до обвинувального акту є однією із форм реалізації на національному рівні положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка гарантує право на справедливий суд, закріплюючи принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство.
Європейський Суд з прав людини (далі - Суд) зазначив, що межі гарантій, передбачених підпунктом «а» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. У цьому зв`язку необхідно зазначити, що підпункт «а» пункту 3 статті 6 Конвенції не накладає жодних формальних вимог щодо способу, у який обвинувачений має бути проінформований про характер і причини висунутих щодо нього обвинувачень.
Суд також зазначає, що підпункти «a» і «b» пункту 3 статті 6 Конвенції взаємопов`язані та що право бути поінформованим про характер і причини висунутих обвинувачень слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту (пункт 37 рішення Суду у справі «Жупнік проти України»).
Крім того, Суд у справі Камасінскі проти Австрії та у справі Абрамян проти Росії (рішення від 09 жовтня 2008 р.) зазначив, що у тексті підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту а п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі Пелісьє та Сассі проти Франції, № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі Матточіа проти Італії, № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, № 42780/98, п. 34).
Також, Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України у своїх рішеннях послідовно зазначає, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист (справа № 5-328кс16, пункт 7) та підтверджує правову позицію, що правильне застосування норми закону передбачає встановлення і юридичне закріплення точної відповідності між ознаками вчиненого діяння і ознаками складу злочину, передбаченого кримінально - правовою нормою (справа № 5-34кс13, № 5-27кс 14).
Недотримання вказаних вимог при складанні обвинувального акту порушує засади кримінального провадження: засаду законності, яка полягає в неухильному дотриманні вимог міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України (пункт 1 статті 9 КПК), засаду забезпечення права обвинуваченого на захист (стаття 20 КПК), а також унеможливлює виконання судом вимог статті 348 КПК щодо роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення до початку дослідження доказів у судовому засіданні.
Судовим розглядом встановлено те, що в обвинувальний акт до Роздільнянськеого районного суду Одеської області надійшов після скасування вироку ухваленого Балтським районним судом Одеської області Апеляційним судом Одеської області відповідно до Ухвали від 31.07.2018 року, де зокрема було зазначено, що були допущені суттєві порушення прав обвинуваченого, які не можливо усунути в судовому засіданні без порушень прав обвинуваченого :
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
З матеріалів кримінального провадження, які були предметом дослідження в Апеляційному суді Одеської області вбачається, що слідчим при складанні , а прокурором при перевірці та затвердженні обвинувального акту відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не були дотримані вищевказані вимоги Кримінального процесуального Закону та Конвенції, а сам обвинувальний акт дійсно не відповідає вимогам, встановленим ст. 291 КПК України. Так, в обвинувальному акті міститься виклад встановлених органом досудового розслідування фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання змісту повідомленої підозри, а формулювання обвинувачення відсутнє, що є перешкодою для судового розгляду кримінального провадження по суті та свідчить про те, що обвинувачення йому не висунуто.
Крім цього, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими не відповідають правовій кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Так, у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення зазначено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 домовились скоїти відкрите викрадення майна ОСОБА_9 , однак, в ході скоєння злочину, ОСОБА_7 вийшов за межі злочинної діяльності з ОСОБА_8 та здійснив розбійний напад на ОСОБА_9 , однак, згідно правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 3 ст. 187 КК України, як розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло. При цьому, згідно обвинувального акту та копії вироку Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19.09.2014 року, дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 3 ст. 186 КК України ( т. 1 а. с. 195-197). На підставі вищевикладеного, апеляційний суд зазначив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ознакою попередньої змови групи осіб, не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення, викладеним у обвинувальному акті. Крім того, реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідає вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України.
Положеннями ч. 1 ст. 109 та п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України регламентовано, що до обвинувального акту додається реєстр матеріалів досудового розслідування, який, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 109 КПК України повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування. Зазначений перелік відомостей є вичерпним, та розширеному, або вільному тлумаченню не підлягає.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер.
Так, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187 КК України зазначено, що кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000859 від 28.08.2014 року. При цьому, згідно реєстру матеріалів досудових розслідувань повідомлення про підозру було ухвалено прокурором Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_10 24.03.2014 року, хоча дата скоєння кримінального правопорушення органом досудового розслідування встановлена 22.06.2014 року, тобто повідомлення про підозру оголошено за три місяці до скоєння злочину; допит потерпілого ОСОБА_9 проведено 24.06.2014 року, майже усі слідчі (розшукові) дії проводились до 28.08.2014 року (т. 1 а. с. 2-7).Крім цього, згідно матеріалів справи огляд місця події проводився 24.06.2014 року та 26.06.2014 року, слідчий експеримент проводився 11.08.2014 року, та інші слідчі (розшукові) дії проводились до 28.08.2014 року і в рамках кримінального провадження №0000606 від 24.06.2014 року (т. 1 а. с. 157-165, 167-169, 171-178, 188-192).Згідно ухвали слідчого судді Балтського районного суду Одеської області від 30.03.2015 року задоволено клопотання слідчого СВ Балтського РВ ГУМВС України в Одеській області про надання дозволу на затримання з метою ОСОБА_11 (т. 1 а. с. 148).
На підставі вищевикладеного, незрозуміло чому кримінальне провадження №0000859 відносно ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187 КК України, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань лише 28.08.2014 року, якщо майже всі слідчі (розшукові) дії проводились до 28.08.2014 року, а в реєстрі матеріалів досудового розслідування, в обвинувальному акті та матеріалах справи відсутні будь-які дані щодо зупинення досудового розслідування кримінального провадження, оголошення ОСОБА_7 в розшук та виділення матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_7 в окреме провадження. Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Подібне викладення формулювання обвинувачення фактично унеможливлює забезпечення судового розгляду кримінального провадження у чіткій відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України та суперечить положенням кримінального процесуального Закону.
Статтею 409 КПК України передбачені підстави для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, а саме: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність .В ст. 412 КПК України істотними порушеннями закону визнаються такі порушення діючого КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. ст. 7, 9 КПК України, Апеляційним судом зазначено, що обвинувальний акт складено з істотним порушенням вимог КПК України та вказані порушення, з урахуванням положень статей 2, 7, 9, 412, 415 КПК України, визнані апеляційним судом суттєвими . Висновки Апеляційного суду та вказівки є обов`язковими для врахування судами першої інстанції.
При новому розгляді суд першої інстанції вжив всіх необхідних заходів з метою недопущення порушень вимог КПК України під час судового провадження, повно всебічно та об`єктивно дослідити обставини кримінального правопорушення, розглянути кримінальне провадження у чіткій відповідності до вимог кримінального процесуального закону та постановити законне, обґрунтоване та мотивоване рішення.
Вказаний висновок Апеляційним судом Одеської області про порушення вимог чинного кримінального процесуального законодавства є обов`язковим для виконання, ігнорування яким буде перешкодою повному, всебічному і об`єктивному судовому розгляду кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення та можливості обвинуваченого підготуватись до захисту від такого обвинувачення. Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, вказані недоліки є істотними, які в подальшому можуть вплинути на прийняття судом рішення, а тому зазначені матеріали підлягають поверненню прокурору з зобов`язанням його усунути виявлені недоліки.
Судом розглянуто питання щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою попередньо з`ясувавши думку учасників процесу.
Суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Висновок суду грунтується на наступному, як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, раніше не судимий в силу ст.89 КК України, офіційно до затримання не працював, не має фактично сім`ї, міцних соціальних зв`язків, проживає без реєстрації, а фактично зареєстрований в іншому Тарутинському районі Одеської області, приймаючи до уваги, що до спливу строку тримання під вартою судовий розгляд не буде завершено, так як справа перебуває в ході попереднього розгляду справи, справу ще не призначено до розгляду по суті, тому суд вважає, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу, передбачені п.1, п.2, п.3, п.4, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, не відпали та продовжують існувати, оскільки обвинувачений, знаходячись на волі, з метою уникнення притягнення його до кримінальної відповідальності може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обрати відносно нього інші більш м`які запобіжні заходи не представляється можливим, так як необхідних умов їх обрання не має і вони на думку суду не забезпечать запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, і застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не буде ефективним запобіжним заходом і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, ст.ст. 5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи матеріали обвинувального акту, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно продовжити строк тримання під вартою на 60 днів.

Керуючись ст.291, п.3 ч.3 ст.314 , 331 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Повернути обвинувальний акт відносно обвинуваченого :
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калачівка Тарутинського Одеської області, гр. України, освіта середня, неодружений, мешканець м.Одеса, міра запобіжного заходу тримання під вартою (по крим. провадженню № 0000859 внесеному в ЄРДР від 28.08.2014 року за ч.3 ст.187 КК України ).
прокурору Котовської місцевої прокуратури Одеської області, в зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України.
Продовжити застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України - у виді утримання під вартою в Одеській установі виконання покарань (№21)м. Одеси строком на 60 діб, тобто до 16.11.2018 року включно.

Копії ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та направити до державної установи «Одеська установа виконання покарань (№21)», де утримується обвинувачений.

Копію ухвали вручити учасникам провадження.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області протягом семи днів з дня її проголошення.
Ухвала щодо продовження строку тримання під вартою окремому оскарженню не підлягає.
Суддя доповідач:ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Повний текст ухвали виготовлено 18.09.2018 року.