АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Старі Петрівці Вишгородського району Київської області, з вищою освітою, незаміжньої, маючої на утриманні малолітню доньку 2010 року народження, працюючої директором ТОВ «Український воднолижний стадіон», зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,?
за участі:
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
потерпілої ОСОБА_10
Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 15.01.2018 ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено їй покарання у виді обмеження волі на строк 01 (один) рік з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі ? з випробуванням з іспитовим строком на 01 (один) рік.У відповідності до ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 на період іспитового строку такі обов`язки:періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати на проведення судової автотехнічної експертизи у розмірі 1100 гривень 50 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 21778 грн. 85 коп. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн. В решті цивільний позов ОСОБА_10 ? залишено без задоволення.
На підставі пункту «в» статті 1, статті 15 Закону України «Про амністію в 2016 року» ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного за цим вироком основного та додаткового покарання.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить колегію суддів: дослідити матеріали кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_8 (вимогу про судимість на ОСОБА_8 ; характеристику за місцем роботи; копію свідоцтва про народження дитини ОСОБА_8 ), вирок Оболонського районного суду м. Києва від 15.01.2018 відносно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винною за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді штрафу розміром 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 гри, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 01 (один) рік. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, апеляційну скаргу вносить через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості. Зокрема, як зазначає прокурор, судом всупереч тому, що було встановлено на момент ухвалення оскаржуваного вироку наявність у обвинуваченої ОСОБА_8 на утриманні малолітньої доньки ? ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не враховано положень ч.3 ст.61 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі, яке не може бути застосовано до обвинуваченої. На думку прокурора, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретних обставин його вчинення, і враховуючи, що ОСОБА_8 щиро розкаялась, має на утриманні малолітню дитину, характеризується позитивно за місцем роботи, до останньої може бути застосовано основне покарання у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами в межах санкції ч.1 ст.286 КК України.
Інших апеляцій, доповнень заперечень від учасників кримінального провадження не надходило.

За обставин, встановлених судом першої інстанції, 28.10.2016 близько 13 години 10 хвилин ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «Subaru Tribeca», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Йорданська поблизу будинку № 1 у місті Києві, від вул. Архипенка у напрямку проспекту Степана Бандери, перебуваючи у крайній лівій смузі проїзної частини, проявила неуважність до дорожньої обстановки, чим грубо порушила п.п. 1.5 та 2.3 б) ПДР України, не переконавшись в тому, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, наближаючись до наземного нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, для якого могла бути створена перешкода чи небезпека, грубо порушила вимоги п. 18.1 ПДР України, не зменшила швидкість аж до зупинки свого транспортного засобу, продовжила рух керованим нею автомобілем, внаслідок чого здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка переходила проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу з права на ліво відносно руху автомобіля марки «Subaru Tribeca», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_8 . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Дані наданої медичної документації свідчать про те, що при зверненні за медичною допомогою 28.10.2016 о 13 годині 20 хвилин у громадянки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мали місце такі ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, гематоми лобно- скроневої ділянки справа;садна правої кисті;закрита травма лівого колінного суглобу у вигляді розриву заднього рогу медіального меніску, медіальної колатеральної зв`язки, синовіїту, підшкірної гематоми м`яких тканин коліна медіально.
Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони травмуючою дією тупого предмету(тів), могли утворитись в термін вказаний у постанові, тобто 28.10.2016 при транспортній травмі (травма внаслідок зіткнення автомобіля, що рухався, з пішоходом).
Таким чином, між подіями транспортної травми від 28.10.2016 та отриманням тілесних ушкоджень ОСОБА_10 є прямий причинно-наслідковий зв`язок.
Ушкодження у ділянці голови (закрита черепно-мозкова травма) за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
Ушкодження структур суглобу (закрита травма лівого колінного суглобу) за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.
Відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції по місцю утворення саден у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб, тому, вказані ушкодження відносяться до легкого тілесного ушкодження.
В ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля «Subaru Tribeca», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 повинна була керуватися вимогами пунктів: 1.5, 2.3 б), 18.1 ПДР України.
В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Subaru Tribeca», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 мала технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 шляхом виконання вимог пунктів: 1.5, 2.3 б), 18.1 ПДР України
В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Subaru Tribeca», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 експертом, з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пунктів: 1.5, 2.3 б), 18.1 ПДР України.
Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «Subaru Tribeca», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 вимогам п.1.5, 2.3 б), 18.1 Правил дорожнього руху України.
Порушення ОСОБА_8 вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав існуючу апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, думку сторони захисту та потерпілої, які також підтримали апеляційну скаргу прокурора, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційних вимог прокурора, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Учасниками кримінального провадження фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_8 , а також правильність кваліфікації її дій за ч.1 ст.286 КК України, тобто у порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, не оспорюється.

Дослідження доказів в суді першої інстанції з урахуванням думок учасників в суді першої інстанції проводилося згідно ч.3 ст.349 КПК України, а тому, враховуючи зазначене, в цій частині вирок суду першої інстанції не переглядається, поза як ніким з учасників в цій частині не ставиться під сумнів.
Натомість, доводи прокурора, наведені в існуючій апеляційній скарзі щодо неправильного застосування до ОСОБА_8 закону України про кримінальну відповідальність, а також призначення їй покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими, виходячи з наступного.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до вимог п.4 ч.1, ч.2 ст.409 КПК України, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, відповідно до ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Ч.3 ст.61 КК України визначено, що обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

Згідно п.2 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

У відповідності до ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м?якість або через суворість.

Як слідує з матеріалів даного кримінального провадження, на момент ухвалення оскаржуваного вироку у обвинуваченої ОСОБА_8 на утриманні знаходилась малолітня донька ? ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 191).

Однак, призначаючи покарання обвинуваченій за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, суд визначив його у виді обмеження волі на строк 01 (один) рік з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 покарання за порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює на посаді директора ТОВ «Український воднолижний стадіон», за місцем роботи характеризується виключно позитивно, з вищою освітою, незаміжня, має малолітню доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судима, зваживши на наслідки, що настали, а також на характер та мотиви допущених ОСОБА_8 порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень, наявність пом`якшуючої відповідальність обставини ? щирого каяття та відсутність обтяжуючих обставин, визначив максимально суворий вид покарання, що передбачений санкцією інкримінованого ОСОБА_8 злочину, без врахування правил ч.3 ст.61 КК України.
Таким чином, зважаючи на наведені місцевим судом обставини, на які він послався призначаючи ОСОБА_8 покарання, а також оцінюючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає за необхідне з урахуванням положень ч.3 ст.61 КК України призначити ОСОБА_8 основне покарання у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами в розмірі, який визначає санкція інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення.

Саме таке покарання, на переконання апеляційного суду відповідатиме загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.65 КК України і зокрема принципу індивідуалізації покарання, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 , а також запобігання вчиненню нею нових злочинів.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що вимога прокурора про застосування до ОСОБА_8 Закону України «Про амністію у 2016 році» в частині звільнення обвинуваченої від основного та додаткового покарання також підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
Згідно положень п. «в» ч.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набув чинності 07.09.2017, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Так, ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні злочину, який згідно правил ст.12 КК України відноситься до категорії невеликої тяжкості.
Згідно копії свідоцтва про народження, ОСОБА_8 має малолітню доньку ? ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 191).
Передбачених ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» та ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» заборон для застосування до ОСОБА_8 амністії, колегією суддів у справі не встановлено.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році», особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.
За таких обставин, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора обґрунтованими, у зв`язку з чим у відповідності до п.4 ч.1 ст.409 КПК України оскаржуваний вирок Оболонського районного суду міста Києва від 15.01.2018 підлягає скасуванню в частині призначеного ОСОБА_8 покарання з подальшим звільненням від його відбування, з ухваленням апеляційним судом у цій частині нового вироку.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Оболонського районного суду міста Києва від 15.01.2018, яким ОСОБА_8 визнано винною за ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 01 (один) рік з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік із застосуванням до неї ст.75, 76 КК України, ? скасувати в частині призначеного основного та додаткового покарання та звільнення від відбування основного покарання з випробуванням.

Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_8 засудженою за ч.1 ст.286 КК Українидо штрафу в розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 (один) рік.

Застосувати до обвинуваченої ОСОБА_8 Закон України «Про амністію у 2016 році», звільнивши її від відбування призначеного основного та додаткового покарання на підставі пункту «в» статті 1, статті 15 Закону України «Про амністію у 2016 році».
В інший частині вирок Оболонського районного суду міста Києва від 15.01.2018, залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/871/2018
Категорія: ч.1ст.286 КК України

Доповідач ОСОБА_1