АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 липня 2018 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Судді - доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:
прокурор ОСОБА_5
потерпіла ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_7
захисник ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000213 від 13 лютого 2018 року відносно:

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, українця, громадянина України з середньою освітою, працюючого менеджером в ТОВ «Технофуд», одруженого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

В С Т А Н О В И Л А:

На вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 квітня 2018 року заступник прокурора Чернівецької області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого:

- ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

ЄУНСС №725/1752/18 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_10
Провадження №11-кп/794/248/18
Категорія ч.1 ст. 121 КК України Доповідач: ОСОБА_1 .

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання, якщо він протягом 3-х років іспитового строку не вчинить нового злочину і відповідно до ст. 76 КК України виконає покладені на нього судом обов`язки, зокрема: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 скасовано, звільнено з-під варти в залі судового засідання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 2288 грн. судових витрат за проведення експертиз.

Вирішено питання речових доказів.

В своїй апеляційній скарзі, прокурор не заперечуючи правової кваліфікації дій ОСОБА_7 , доведеності його вини у скоєнні кримінального правопорушення, вважає, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, саме положень ст. 75 КК України, що призвело до призначення останньому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Зазначає, що судом не враховано в повному обсязі обставини кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_7 в нічну пору доби, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з малозначних мотивів, в присутності інших осіб, вчинив умисний тяжкий злочин, який посягає на життя та здоров`я особи, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження.

Звертає увагу, що судом залишено поза увагою спосіб заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 нанесення удару ножем в життєво-важливі органи область серця та легень.

Просить скасувати вирок районного суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і неправильним звільненням обвинуваченого від відбування покарання, та призначити покарання в межах санкції статті із застосуванням ст. 69 КК України.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала заперечення, в якому просила вирок суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу сторони обвинувачення без задоволення.

Судом І інстанції встановлено, що 13 лютого 2018 року біля 00 годин10 хвилин ночі ОСОБА_7 знаходився за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 . Тут, вживаючи алкогольні напої, під час сварки, яка виникла між ним та його співмешканкою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з метою заподіяння тілесних ушкоджень ножем побутово-господарського призначення, який знаходився на столі в кімнаті, наніс один удар в ділянку грудної клітини ОСОБА_6 , спричинивши проникаючу колото-різану рану грудної клітини в проекції ІІІ-го міжребір`я по середньо-підпахвовій лінії зліва із пошкодженням долі лівої легені та серця. Вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких, як такі, що небезпечні для життя.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні першої інстанції свою провину визнав та надав свої пояснення, в яких вказав, що не бажав заподіяти смерть ОСОБА_6 ..

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, думку прокурора, який підтримав свої апеляційні вимоги та наполягав на їх задоволенні, потерпілої ОСОБА_6 , яка апеляцію не підтримала та просила вирок суду залишити без змін, міркування обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_8 , які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення за обставин, вказаних у вироку, зроблені на доказах здобутих в порядку передбаченому нормами КПК України, досліджених в судовому засіданні, належним чином оцінених районним судом і в апеляційній скарзі не оскаржуються, тому, відповідно до загальної засади змагальності процесу та положень ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються.

За встановлених у справі фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Так, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності в момент спричинення та даним про особу винного. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд також має враховувати тяжкість вчиненого злочину, особу винного, дотримуючись загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.

Загальні засади призначення покарання (с. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначати покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду в рамках якої приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначені покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Як убачається з матеріалів справи, вирішення місцевим судом питання призначення ОСОБА_7 покарання ґрунтується на наведених вимогах.

Зокрема, при вирішенні питання про застосування ст. 75 КК України, щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином дослідив та оцінив всі обставини, які мають значення для справи, у тому числі обставини вчинення злочину, ступінь суспільної небезпеки, відношення обвинуваченого до вчиненого ним кримінального правопорушення та належним чином обґрунтував підстави для висновків про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без реального відбування покарання.

Вказаний висновок суд зробив і з врахуванням фактичних обставин вчиненого злочину, того що обвинувачений визнав себе винним, потерпіла ОСОБА_6 охарактеризувала обвинуваченого виключно позитивно, зазначила, що ОСОБА_7 відшкодував їй весь курс пройденого нею лікування і претензій до останнього немає.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції також врахував сукупність всіх обставин, які могли вплинути на його висновки щодо звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, зокрема і того, що згідно ст. 12 КК України цей злочин відноситься до категорії тяжких злочинів.

Колегія суддів також бере до уваги і наступні факти: наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, надання допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення злочину, про що було зазначено потерпілою ОСОБА_6 в апеляційному суді, а також зважаючи на особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, визнав свою провину, сприяв у розкритті злочину, намагання відвернути негативні наслідки заподіяного ним протиправного діяння, відсутність претензій до нього з боку потерпілої та фінансового забезпечення лікування потерпілої, позитивну характеристику як за місцем проживання, так і від оточуючих та самої потерпілої, на диспансерному обліку в лікаря психіатра він не перебуває, за час після скоєння правопорушення, постановлення вироку судом першої інстанції та розглядом справи в апеляційній інстанції, нічого противоправного не вчиняв і не був помічений в протиправній діяльності, працевлаштований.

Крім того слід врахувати й те, що ОСОБА_7 підтримує дружні відносини із колишньою дружиною ОСОБА_11 , піклується про їхнього спільного сина ОСОБА_12 та надає матеріальну допомогу.

Так, твердження прокурора в частині того, що ОСОБА_7 перебуває на обліку у Чернівецькому обласному наркологічному диспансері є вірними, разом з тим цією ж довідкою і спростовані, оскільки потрапив обвинувачений туди з гострою інтоксикацією алкоголем у 2003 році і вказівка про примусове, чи будь яке інше лікування в довідці відсутня, а інших доказів прокурором в судовому засіданні апеляційної інстанції не надано.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що в судовому засіданні першої інстанції під час судових дебатів прокурор в своїй промові просив призначити покарання в межах санкції статті із застосуванням ст. 75 КК України, про що свідчить журнал судового засідання та звукозапис.

Отже, на думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено судом відповідно до вимог ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром є достатнім для попередження вчинення в подальшому будь яких кримінальних правопорушень і виправлення останнього можливе без реального відбування покарання.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку та винесення нового, як про те апелює сторона обвинувачення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Чернівецької області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст. 121 КК України без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3