Номер провадження: 11-кп/785/95/18
Номер справи місцевого суду: 523/3260/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 , та його захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 та її представника ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_12 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 16.11.2015 року відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, маючого неповну вищу освіту, не працюючого, перебуває у цивільному шлюбі, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України,

встановив:

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України іпризначено покарання у виді обмеження волі строком на три роки.
Строк відбування покарання обрахований з часу фактичного затримання ОСОБА_8 та направлення в місця відбування покарання.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 7482 грн. на відшкодування матеріальних збитків та 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_8 судові витрати на проведення експертиз.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 05.07.2014 року, близько 23 год. 30 хв., він перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився біля будинку №32 по вул. Заболотного у м. Одесі разом із своїми знайомими ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та до них підійшов малознайомий їм ОСОБА_15 та розпочав конфлікт, який переріс в бійку між ним та ОСОБА_8 . Під час бійки ОСОБА_8 повідомив всім, що у нього в руках розкладний ніж та почав наближатися до ОСОБА_15 , розмахуючи та погрожуючи йому ножем.
При цьому, ОСОБА_15 , з метою уникнення отримання тілесних ушкоджень, схопив праву руку ОСОБА_8 за зап`ясть та утримував деякий час. Згодом, ОСОБА_8 вирвав свою руку з ножем та в напрямку зліва направо необережно наніс ОСОБА_13 , який знаходився позаду нього з правого боку, один удар ножем в область лівої частини грудної клітини, спричинивши йому проникаючу колото-різану рану лівої бічної поверхні грудної клітини з пораненням серця, що перебуває в прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілого.

В апеляційних скаргах:

- представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 , зазначила, що вважає вирок суду м`яким через його невідповідність фактичним обставинам справи, з таких підстав:

1) суд не врахував, що ініціатором конфлікту був саме ОСОБА_8 , який принизив гідність ОСОБА_16 , внаслідок чого він ударив обвинуваченого;

2) суд першої інстанції не врахував також, що під час судового розгляду ОСОБА_8 неодноразово змінював свої показання, намагаючись ввести суд в оману, намагаючись уникнути відповідальності;

3) у вироку суд зазначив, що ОСОБА_8 повністю визнав свою вину, але у судовому засіданні він заявив, що вину визнає частково;

4) суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір моральної шкоди з 350000 грн. до 100000 грн., не врахувавши, що наслідком злочинних дій ОСОБА_8 стала смерть сина потерпілої, що спричинило їй тяжкі душевні страждання.

Посилаючись на такі доводи, представник потерпілої просила скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі та стягнути моральну шкоду у розмірі 350000 грн.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, під час виступу в судових дебатах, представник потерпілої ОСОБА_11 та потерпіла ОСОБА_10 змінили вимоги і просили залишити вирок суду 1-ої інстанції без змін в частині призначення ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі строком на три роки.
- захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_12 зазначила, що з вироком суду частково не погоджується з таких підстав:

1) суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання, проживає з батьком, позитивно характеризується, є єдиним годувальником у сім`ї, хворіє на ряд тяжких захворювань, обвинувачується у вчиненні необережного злочину середньої тяжкості;

2) суд першої інстанції не врахував також, що її підзахисний щиро розкаявся, просив вибачення у потерпілої, активно сприяв розкриттю злочину та має бажання відшкодувати матеріальну та моральну шкоду;

3) вирішуючи цивільний позов, суд стягнув з ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди 100000 грн., але вона вважає, що така сума є непомірною для її підзахисного і вважає, що вона підлягає зменшенню.

Посилаючись на такі доводи, захисник обвинуваченого просить: змінити вирок суду першої інстанції, звільнивши ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням; зменшити розмір моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, потерпілу та її представника, обвинуваченого та його захисника, які підтримали кожен свою апеляційну скаргу і просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти доводів обох апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Відповідно до приписів ч.ч. 1,2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, що йому інкримінується, суд першої інстанції послався на наступні докази:

- показання обвинуваченого ОСОБА_8 про обставини спричинення смертельного поранення ОСОБА_13 , який після допиту свідків та дослідження доказів, підтвердив фактичні обставини справи, зазначені в обвинувальному акті та повністю визнав свою вину;
- показання потерпілої ОСОБА_10 , яка суду пояснила, що 05.07.2014 року близько 23 год. 30 хв. ОСОБА_14 та ОСОБА_8 принесли додому її сина і одразу почали надавати йому першу медичну допомогу та викликали швидку. Коли сина госпіталізували, ОСОБА_14 поїхав разом з ним, а ОСОБА_8 залишився. На її питання: «хто це зробив?», ОСОБА_8 падав на коліна, просив не викликати міліцію і сказати, що її син сам упав. Близько 01 год. вона повідомила обвинуваченому що її син помер, після чого ОСОБА_8 на дзвінки не відповідав та вимкнув телефон. Цивільний позов підтримала в повному обсязі, зазначивши, що збитки ОСОБА_8 їй не відшкодовував. Вона розуміє, що ОСОБА_8 навмисно її сина не вбивав;
- показання свідка ОСОБА_14 , який суду підтвердив, що 05.07.2014 року, близько 22 год. вони з ОСОБА_8 та ОСОБА_13 вживали пиво в квартирі обвинуваченого, після чого вийшли у двір по АДРЕСА_2 , де побачили, як назустріч йшов чоловік з розбитим обличчям, а позаду нього йшли інші незнайомі молоді люди та ОСОБА_15 . Вони в нього запитали, що трапилося, на що останній наніс один удар рукою ОСОБА_8 по обличчю і між ними почалася бійка, внаслідок якої вони впали на землю, потім підвелися. Він з ОСОБА_13 намагався їх розборонити. ОСОБА_13 підійшов до нього ззаду та сказав, що його вдарили ножем, але хто саме, не бачив, і тримався за лівий бік, де був невеликий поріз та капала кров. Знявши з нього сорочку, він приклав її до рани та разом з ОСОБА_8 повели його додому, де почали надавати першу медичну допомогу та викликали швидку;
- показання свідка ОСОБА_17 , яка суду пояснила, що є цивільною дружиною ОСОБА_8 . В день коли сталася бійка, вона перебувала за межами міста Одеси. Наступного дня, близько 07 год. ОСОБА_8 разом з батьком приїхали до неї, так як у цей день були сороковини смерті її матері. Чоловік був побитий, на обличчі гематоми, синці під очима. Він пояснив їй, що ОСОБА_15 розпочав бійку в процесі якої отримав дані тілесні ушкодження;
- показання свідка ОСОБА_18 , яка суду пояснила, що проживає по сусідству з померлим ОСОБА_13 . Того дня, вона була вдома. Побачивши ввечері швидку допомогу, зателефонувала ОСОБА_8 , але він не відповів. Через деякий час він прийшов до неї та повідомив, що ОСОБА_13 поранили. У ОСОБА_8 була незрозуміла поведінка, він нервував;
- показання свідка ОСОБА_19 , який суду підтвердив, що ОСОБА_13 та ОСОБА_8 товаришували, ніяких конфліктів між ними не було. Знаряддя злочину ніж з лезом близько 8-10 см., він раніше бачив у обвинуваченого вдома та в автомобілі;
- показання свідка ОСОБА_15 , який суду пояснив, що на АДРЕСА_2 між ним та ОСОБА_8 стався конфлікт, після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_14 пішли, а він залишився вживати спиртне. Через деякий час, він побачив, що по вулиці Заболотного йшли ОСОБА_8 , ОСОБА_20 та ОСОБА_13 . Він підбіг до них та наніс рукою удар по обличчю обвинуваченого, після чого той впав. Піднявшись обвинувачений почав кричати, щоб всі розійшлися, що в нього ніж та накинувся на нього. Він схопив ОСОБА_8 за праву руку, у якій знаходився ніж, але той вирвав її і по інерції рука зісковзнула у бік, де стояв ОСОБА_13 . Він почув звук удару в грудну клітину, злякався та втік. Наступного дня дізнався, що ОСОБА_13 помер. Вважає, що обвинувачений наніс удар не навмисно;
- протокол огляду місця події від 06.07.2014 року, під час якого було вилучено складний ніж, змив речовини бурого кольору, пляшка «Zibert» об`ємом 2,5 л., пляшка «Зелена марка» - 0,5 л., пляшка «Арсенал» -1,25 л., пляшка «Супер-кола» - 0,5 л., пляшка «Липтон» - 0,5 л., 4 пластикових стакана, пляшка «Балтика разливное» - 0,5 л. та пляшка «Medoff» - 0,5 л. (а.п. 11-13);
- висновок експерта №1371-Х/151-Д від 29.09.2014 року, згідно з яким, на ножі, вилученому при огляді місця події слідів папілярних узорів не виявлено. На наданому ножі виявлено кров людини, походження якої можливе від особи (осіб) з групою крові О (І) з ізогемаглютинінами анти-А і Анти-В, (а.п.124-129);
- висновок експерта №36 (414) від 07.07.2014 року, відповідно якого, мовою оригіналу: «1.2.3. на трупе ОСОБА_13 обнаружена рана левой боковой поверхности грудной клетки в 119 см от подошвенной поверхности стопы по средне-подмышечной линии, в проекции 6-го межреберья с ранением по ходу раневого канала сердца. Колото-резаная рана у ОСОБА_13 образована от удара плоского колото-режущего орудия типа ножа, имеющего лезвие, обушок, ширину следообразующей части клинка на уровне погружения около 1,8-2см и длину клинка не менее 7-8см, на что указывают метрические и морфологические особенности раны, а также глубина раневого канала. С колото-резаным ранением грудной клетки потерпевший ОСОБА_13 мог жить промежуток времени исчисляемый десятками минут (около 1-2х часов). Проникающее колото-резаное ранение у ОСОБА_13 являлось опасным для жизни и согласно пунктов 2.1.1.а, п.2.1.2., п.2.1.3.й.о Правил судебно-медицинского определения степени тяжести телесных повреждений (киев, 1995г.), имеют признаки тяжких телесных повреждений. Момент наступления смерти ОСОБА_13 00 часов 10 минут 06.07.2014 года зафиксирован в приёмном отделении областной клинической больницы. Смерть ОСОБА_13 состоит в прямой причинной связи с проникающим колото-резаным ранением грудной клетки, ранением сердца, кровоизлиянием в левую плевральную полость (200мл жидкой крови +500г тёмно-красных свертков крови) и наступила от малокровия, что подтверждается результатами гистологического исследования: неравномерное кровенаполнение внутренних органов, нарушение гемодинамики в микроцеркуляторном русле. При судебно-токсикологическом исследовании в крови трупа ОСОБА_13 обнаружен этиловый спирт в концентрации 1,5%, что при жизни могла соответствовать состоянию средней степени алкогольного опьянения» (а.п. 159-163);
- висновок експерта №1642 від 09.07.2014 року, згідно з яким «у ОСОБА_8 , 1979 г.р., обнаружены следующие телесные повреждения: кровоподтеки головы, укушенные ссадины на фоне кровоподтека туловища, ссадины области левого локтевого сустава, правой кисти. Указанные повреждения сами по себе имеют незначительные скоропреходящие последствия, продолжительностью не более 6-ти дней, и по этому критерию, согласно правил п.п.2.3.5 и 4.6 «Правил судебно-медицинского определения степени тяжести телесных повреждений» (1995г.) относятся к категории ЛЕГКИХ телесных повреждений. Они могли быть причинены 05.07.14 г. Учитывая множественность и различную локализацию всех повреждений можно исключить возможность их образования в результате падения.» (а.п. 188-190);
- висновок експерта №52 (414) від 17.09.2014 року, згідно з яким, мовою оригіналу: «1. На трупе ОСОБА_13 обнаружена рана левой боковой поверхности грудной клетки в 119 см от подошвенной поверхности стопы по средне-подмышечной линии, в проекции 6-го межреберья с ранением по ходу раневого канала сердца. С колото-резанным ранением грудной клетки и ранением сердца потерпевший ОСОБА_13 мог сохранять способность к совершению каких-либо самостоятельных действий (кричать, передвигаться, обороняться) в течение короткого промежутка времени (минуты-десятки минут) до момента достижения декомпенсированной степени кровопотери. При ранениях сердца (в данном случае повреждение левого желудочка (1,7х0,5см), сопровождающихся острой кровопотерей, наблюдается высокий процент летальных исходов (наступление смерти) даже при условии своевременного оказания квалифицированной медицинской помощи.» (а.п. 277-282);
- висновок експерта №626 від 19.09.2014 року, відповідно до якого, мовою оригіналу: «на лоскуте кожи левой половины грудной клетки, изъятом от трупа ОСОБА_13 , расположено одно колото-резаное повреждение, образованное плоским колюще-режущим предметом, типа ножа, имеющим обушок и лезвие с максимальной шириной погрузившейся части клинка не более 2,2 см. не исключается возможность причинения колото-резаного повреждения на лоскуте кожи груди, изъятом от трупа ОСОБА_13 клинком ножа предоставленного на экспертизу.» (а.п. 310-314);
- висновок експерта №309 від 30.09.2014 року, згідно з яким, ніж який представлений на дослідження не відноситься до холодної зброї, є господарсько-побутовим складним ножем, виготовлений заводським способом. (а.п. 319-325).
З акту амбулаторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №461 від 03.09.2014 року випливає, що (мовою оригіналу): « ОСОБА_8 каким-либо хроническим психическим заболеванием, слабоумием, иным болезненным состоянием психики не страдал и не страдает, мог в полной мере осознавать значение своих действий и руководить ими. В период времени, относящийся к совершению инкриминируемого ему деяния, Носов признаков какого-либо временного болезненного расстройства психической деятельности не обнаруживал, находился в состоянии простого (непатологического) алкогольного опьянения. В состоянии физиологического аффекта или ином эмоциональном состоянии, которое бы могло существенно повлиять на его сознание и деятельность, ОСОБА_8 при совершении инкриминируемого ему преступления не находился.» (а.п. 251-257).
В апеляційному порядку, сторони обвинувачення та захисту наведені вище обставини не заперечують, тому суд апеляційної інстанції вважає, що дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність.
Суд першої інстанції критично поставився до показань обвинуваченого про те, що він був тверезий, оскільки під час судового розгляду очевидно встановлено, що ОСОБА_8 разом із ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вживали спиртне, тому суд обгрунтовано дійшов висновку, що під час вчинення кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння.
При визначенні виду і міри покарання обвинуваченому суд першої інстанції зазначив, що, згідно з приписами ст. 65 КК України, враховує тяжкість злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставин, які згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання, судом першої інстанції не встановлено, адже суд зазначив, що не враховує щире каяття обвинуваченого, оскільки він повністю визнав свою вину лише після дослідження усіх доказів, а своїми показаннями намагався зменшити свою вину.
Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання, суд першої інстанції обгрунтовано визнав вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
Окрім того, при призначені покарання, суд також врахував: стан здоров`я обвинуваченого та той факт, що обвинувачений свою вину все ж визнав; раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; позитивно характеризується за місцем проживання; матеріальні збитки потерпілій не відшкодував; після вчинення злочину, намагався скрити сліди злочину, викинувши ніж та не залишивши на ньому відбитків пальців; думку представника потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні обвинуваченого.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 суд 1-ої інстанції задовольнив частково, вважаючи доведеною суму матеріальних збитків у розмірі 7482 грн., а моральну шкоду стягнув у розмірі 100000 грн., оскільки, на переконання суду, саме така сума відповідає перенесеним потерпілою стражданням.
За таких підстав суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах обмеження волі.

На думку суду апеляційної інстанції, покарання обвинуваченому призначено із урахуванням усіх обставин справи та особи обвинуваченого.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що наслідком злочину, вчиненого ОСОБА_8 , хоча й з необережності, стала смерть людини, а відповідно до приписів ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Судом першої інстанції визнано і колегія суддів з цим погоджується, що на момент ухвалення вироку, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого були відсутні, оскільки він повністю визнав себе винуватим тільки під тиском очевидних доказів.

Відповідно до положень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», «…Дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду».

Разом з тим, під час апеляційного розгляду провадження встановлено, що обвинувачений, прийняв реальні заходи щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди потерпілій, та виплатив більше 34 тис. грн., неодноразово просив у неї вибачення, що свідчить про дієвість його каяття.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи, обставин, що пом`якшують покарання, наявністю обставини, що його обтяжує, судом 1-ої інстанції призначене пропорційне покарання у вигляді обмеження волі, необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, в межах санкції ч. 1 ст. 119 КК України.

Доводи захисника обвинуваченого про неврахування судом першої інстанції характеристики особи ОСОБА_8 , його сімейного стану, стану здоров`я, активного сприяння розкриттю злочину, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції зазначені обставини врахував, та мотивував належним чином.

Разом з тим, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апелянтів, що суми на відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 грн., оскільки зазначена сума, з урахуванням наслідків злочину, є обґрунтованою та вмотивованою з наступних підстав.

Так в п. 62 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» зазначено, що страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення (заява №60750/00, ECHR, 2004,).

Окрім того, ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до приписів ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом дев`ятим зазначеної Постанови роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Під час розгляду справи суд повинен враховувати стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості і повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Розмір відшкодування моральної шкоди тісно пов`язаний з обставинами справи, з самою особою, оскільки різні протиправні дії призводять до неоднакових наслідків емоційно - психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхніх фізичних та психологічних особливостей тощо.

Обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан потерпілого, можуть бути: неможливість продовжувати активне суспільне життя, втрата певних навичок та здібностей, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, втрата роботи, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо.

Під час апеляційного розгляду, з пояснень потерпілої об`єктивно встановлено, що окрім матеріальної шкоди, пов`язаної із похованням сина їй завдані немайнові втрати, спричинені моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у її житті.

Окрім того, апеляційний суд вважає, що докази у кримінальному провадженні доводять, що наслідки злочину досягли великої глибини фізичних та душевних страждань потерпілої, на тривалий час змінили її звичайний спосіб життя через загибель сина, у зв`язку з чим вважає, що відшкодування моральної шкоди, у розмірі 100000 грн. відповідає глибіні моральних страждань потерпілої.

Суд апеляційної інстанції не розглядає доводи апеляційної скарги представника потерпілої в частині призначення обвинуваченому м`якого покарання з урахуванням зміни позиції потерпілої в ході апеляційного розгляду провадження, з причин того, що за час знаходження справи в суді обвинувачений ОСОБА_8 частково відшкодував потерпілій моральну шкоду, тому вона просила залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Таким чином, колегія суддів, з урахуванням думки потерпілої, вважає, що призначення обвинуваченому реального покарання у межах мінімальної санкції ч. 1 ст. 119 КК України, за обставин, встановлених судом першої інстанції, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, є справедливим та відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

При ухваленні зазначеного вироку суд 1-ої інстанції безпідставно прийняв рішення про стягнення з обвинуваченого витрати на проведення експертиз у розмірі 5961,16 грн. на користь НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській області, адже судові витрати підлягають стягненню на користь держави.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_12 підлягають залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції зміні в частині стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат на користь держави.

Керуючись ст.ст.124, 370, 404, 405, 408-409, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_12 та представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 16.11.2015 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України в частині стягнення процесуальних витрат- змінити.

Абзац 6 резолютивної частини вироку викласти в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 5961 (п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят одна) грн. 16 коп.».

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала вступає в силу з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3