Справа №477/2116/17 11.09.2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000471 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 3 січня 2018р, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Узбекистану, громадянки України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5
потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представники потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати та направити справу на додаткове розслідування.

Короткій зміст заперечень на апеляційну скаргу
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_5 .

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді двох років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 289 КК України у виді п`яти років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом частково складання покарань, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді шести років позбавлення волі без конфіскації майна.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не обиралася. Початок строку відбування покарання рахувати ОСОБА_5 з дня його затримання - 19 вересня 2017 року.

Зараховано у відбутий строк покарання ОСОБА_5 строк його перебування під вартою з 19 вересня 2017 року по день постановлення даного вироку 03 січня 2018 року, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувавши відбуте покарання як один день попереднього ув`язнення за один день відбутого покарання.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_11 у відшкодування матеріальної шкоди 5 685 (п`ять тисяч шістсот вісімдесят п`ять грн.).

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_8 у відшкодування матеріальної шкоди - 5000 (п`ять тисяч) грн., та у відшкодування моральної шкоди 500 (п`ятсот) грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_7 у відшкодування матеріальної шкоди - 10000 (десять тисяч) грн., та у відшкодування моральної шкоди 1000 (одну тисячу) грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що його вина у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.185 та ч.2 ст.289 КК України не доведена стороною обвинувачення в судовому засіданні.

Вказує, що непричетний до крадіжки майна у ОСОБА_11 , оскільки з 7 та 8 травня 2017 року перебував на лікуванні.

За фактом викрадення майна ОСОБА_8 зазначив, що вона сама дала дозвіл на вивезення та реалізацію її майна через її борг перед ним.

Що ж стосується мопеду, належного ОСОБА_7 , то він теж не викрадав його, а лише спочатку намагався допомогти відремонтувати його. Але ОСОБА_8 , донька ОСОБА_7 , сказала йому, що він може теж його забрати в рахунок погашення її боргів. При цьому зазначила, що ОСОБА_7 проти цього не заперечує.

Крім того, ОСОБА_5 зазначає, що його дії щодо викрадення мопеду кваліфіковані невірно, оскільки мопед не є транспортним засобом.

Узагальнені доводи заперечень на апеляційну скаргу.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор вказав, що доводи обвинуваченого про його непричетність до викрадення майна у ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 спростовуються наявним у справі доказами.

Зауважив, що версія обвинуваченого про нібито існуючу заборгованість в рахунок якої потерпілі зголосилися передати належне їм майно, не знайшла свого підтвердження у суді.

Щодо твердження обвинуваченого, що він в період часу, коли викрали майно ОСОБА_11 перебував у лікарні, прокурор пояснив, що вони спростовуються довідкою Міської лікарні №5 (Вітовської ЦРЛ).

Вважає, вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03.01.2018р. законним, обґрунтованим і вмотивованим.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 зазначив, що доводи ОСОБА_5 про незаконність вироку суду є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Вказав, що судом досліджені всі докази по справі, допитані потерпіли ті свідки, суд вірно кваліфікував протиправні дії ОСОБА_5 та визначив міру покарання з урахуванням обставин по справі, тяжкості скоєних злочинів та даних про особу, а цивільний позов задоволено з урахуванням майнової та моральної шкоди, спричиненої потерпілому ОСОБА_7 .

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що в ніч з 7 по 8 травня 2017 року, ОСОБА_5 з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом пошкодження вікна, проник в будинок АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно на загальну суму 5705 грн. 90 коп.

В подальшому, ОСОБА_5 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 25 червня 2017 року близько 19:00 год. ОСОБА_5 , маючи умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, знаходячись за місцем свого тимчасового мешкання у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , в якому він проживав за усною домовленістю з ОСОБА_8 , таємно викрав належні їй телевізор «Панасонік», вартістю 2500 грн. та холодильник «Індезіт», вартістю 3500 грн.

Після чого, ОСОБА_5 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 6000 грн.

Окрім того, 26 червня 2017 року близько 11:00 год., ОСОБА_5 , знаходились за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_7 та якому він надавав допомогу у полагодженні мопеду «Хонда-Такт 24», вирішив заволодіти даним майном.

Під вигаданим приводом перевірки робочого стану мопеду ОСОБА_5 шляхом вільного доступу, сівши за кермо транспортного засобу, незаконно заволодів мопедом та з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим причинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 10000 грн.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, заперечення прокурора ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх представників, які заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили вирок залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у скоєнні ним інкримінованих йому кримінальних правопорушень, відповідає сукупності зібраних у матеріалах кримінального провадження доказів, яким дана належна юридична оцінка, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді судом всіх обставин справи.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого є безпідставними, оскільки незважаючи на невизнання ОСОБА_5 вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.185 та ч.2 ст.289 КК України, його винуватість повністю доведена сукупністю досліджених судом та наведених у вироку доказів.

В судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_5 не визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

По епізоду викрадення майна з дачної ділянки в СВТ «Ізумруд» пояснив, що зазначеної крадіжки не вчиняв. В період часу, у який, як вказано у вироку, було скоєно дану крадіжку, він перебував на стаціонарному лікуванні.

Що стосується викрадення майна у ОСОБА_8 пояснив, що після звільнення в лютому 2017 року з місць позбавлення волі, став проживати у ОСОБА_8 як квартирант. За матеріальною допомогою звернувся до родичів, які погодилися перерахувати йому кошти для виготовлення документів та повернення додому. Натомість через відсутність паспорту отримати банківські перекази він би не зміг, а тому звернувся до ОСОБА_8 з проханням допомогти йому в отриманні коштів шляхом перерахування грошових переказів від його родичів на її картку, на що остання погодилася. В той же час ОСОБА_8 не попередила, що має непогашені кредитні зобов`язання, та коли його родичі перерахували кошти, то останні були списані банком на погашення її заборгованості. Повернути кошти ОСОБА_8 йому не змогла, тому вони домовились, що в рахунок цих коштів ОСОБА_8 передає йому телевізор та холодильник.

Стосовно викраденого у ОСОБА_7 мопеду суду пояснив, що 26.06.2017 року допомагав ОСОБА_7 в ремонті мопеду, та під приводом перевірити його справність, виїхав на мопеді з двору потерпілого, але повертати його наміру не мав і продав. В той же час не погоджується з обвинуваченням за ст.289 КК України посилаючись на те, що мопед не є транспортним засобом.

Вирішуючи питання про доведеність винуватості обвинуваченого за вказаними епізодами злочинів, суд першої інстанції виходив із сукупності всіх досліджених доказів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду про винність ОСОБА_5 за епізодом крадіжки у потерпілої ОСОБА_11 підтверджені перевіреними й викладеними у вироку доказами, а саме: заявою потерпілої ОСОБА_11 до поліції від 08.05.2017 року, її показами, відомостями, які містяться в протоколі огляду місця події від 08.05.2017 року, показами свідка ОСОБА_12 , даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.10.2017 року, згідно який свідок ОСОБА_12 впізнала особу, яка продала до ломбарду електропилу, належну ОСОБА_11 .

Потерпіла ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що з 5 по 8 травня 2017 року на дачній ділянці не перебувала та точної дати викрадення її майна назвати не може, але підтвердила викрадення за всім переліком, що зазначений в обвинувальному акті. Також, пояснила, що телевізор придбала лише в квітні 2017 року, а електропилу - на початку травня 2017 року разом із маслом та захисними окулярами та відразу завезла на дачну ділянку. Про крадіжку вона дізналася від сусідів по дачній ділянці, які повідомили їй про пошкодження вікна дачного будиночку, прибувши на місце, дійсно виявила крадіжку її майна та звернулася до поліції.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 за вказаним епізодом також підтверджується даними ПТ «Ломбард «Комод» Горбач О.О. і Компанія» від 30.06.2017 року, відповідно яких 08.05.2017 року було укладено договір № 621171066 про надання фінансового кредиту у розмірі 700 грн. під заклад електропили (Кентавр), договір укладено із ОСОБА_5 (а.с.58).

За такого, доводи ОСОБА_13 про непричетність до вчинення даного кримінального правопорушення є неприйнятними.

За епізодом таємного викрадення майна у потерпілої ОСОБА_8 та незаконним заволодінням транспортним засобом потерпілого ОСОБА_7 , його винність обвинуваченого підтверджена перевіреними судом й викладеними у вироку доказами.

Так, згідно показів потерпілої ОСОБА_8 , ОСОБА_5 з 01.03.2017 року до 26.06.2017 року проживав у її будинку по АДРЕСА_3 , як квартирант. 26.06.2017 року повернувшись до дому, вона від матері дізналася, що з будинку викрадено телевізор та холодильник, через що відразу звернулася до поліції. Будь-якого дозволу квартиранту на вивіз або реалізацію її майна вона не давала. Через деякий час дізналася про те, що ОСОБА_5 вивіз вказане майно і реалізував, нібито за її борги перед ним, які насправді не існують.

Потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що на початку березня 2017 року донька повідомила йому, що в її будинку проживають квартиранти, серед яких був і ОСОБА_5 та який в подальшому часто до нього заходив в гості, також позичав гроші. Навесні 2017 року він придбав мопед «Хонда-Такт 24». 26.06.2017 року ОСОБА_5 прийшов до нього у двір та запропонував полагодити мопед, на що він погодився. ОСОБА_5 відкрив ворота, викотив мопед, завів його та проїхав метрів 40, далі зупинився, а потім знову сів на мопед та без його згоди поїхав у невідомому напрямку. Мопед не повернув, через що він звернувся до поліції.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні вказаних епізодів злочинів також підтверджується змістом протоколів огляду місця події від 26.06.2017 року та показами свідка ОСОБА_14 , який суду пояснив, що в червні 2017 року він у ОСОБА_15 придбав холодильник білого кольору «Індезід» за 1000 грн. і телевізор з кінескопом за 200 грн. Приблизно через п`ять днів, він також придбав у нього мопед «Хонда-Такт» за 3000 грн. Дане майно він в подальшому продав.

Крім того, сам обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційного суду не заперечував, що він вивіз із будинку ОСОБА_8 холодильник та телевізор, які в подальшому продав, підтвердив також обставини, викладені потерпілим ОСОБА_7 , щодо заволодіння мопедом.

Таким чином, суд першої інстанції вірно поклав в основу вироку покази потерпілих, свідків, самого обвинуваченого, відомості, що містяться у протоколах проведення слідчих дій, оскільки вони є послідовними, узгоджуються між собою, що свідчить про їх достовірність, належність та допустимість. Зазначені докази свідчать про причетність ОСОБА_5 до інкримінованих йому злочинів.

Доводи обвинуваченого про невірну кваліфікацію його дій за епізодом незаконного заволодіння мопедом потерпілого ОСОБА_7 є неприйнятними з огляду на наступне.

Згідно примітки до ст.286 КК України під транспортними засобами в цій статті та статтях 287, 289 і 290 слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші механічні транспортні засоби.

В п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306 наведено визначення термінів, згідно яких під мопедом розуміється двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Тобто, мопед є транспортним засобом та становить предмет злочину, передбаченого ст. 289 КК України.

Тому, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції дії ОСОБА_5 за фактом заволодіння мопедом потерпілого ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Суд повно та об`єктивно дослідив фактичні обставини кримінального провадження, дав належну оцінку дослідженим доказам, провів розгляд справи та постановив вирок з дотриманням вимог матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції не допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли свідчити про незаконність та необґрунтованість судового рішення.

За такого, апеляційний суд не погоджується з доводами обвинуваченого щодо постановлення вироку за відсутності сукупності доказів його винуватості у скоєнні злочинів, передбачених ч.ч.2,3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України.

Вищенаведене свідчить, що висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, доведення винуватості обвинуваченого, правильності кваліфікації його дій є вірними, а тому апеляційний суд не має підстав для скасування вироку.

Покарання обвинуваченому судом першої інстанції призначено у відповідності до вимог ст.65-67 КПК України. Судом враховано тяжкість вчинених ОСОБА_5 злочинів, які відносяться до категорії тяжких та середньої тяжкості злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення аналогічних корисливих злочинів, через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі вчинив нові злочини, що свідчить про його стійку антисоціальну поведінку. З урахуванням даних про особу обвинуваченого та фактичних обставин вчинених ним кримінальних правопорушень, судом першої інстанції обґрунтовано призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій, інкримінованих йому злочинів. Саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів і відповідає меті покарання, визначеній статтею 50 КК України.

Будь-яких істотних порушень вимог матеріального та процесуального закону, зокрема щодо недопустимості досліджених судом доказів та які б давали підстави для скасування вироку саме за відсутністю в діях ОСОБА_5 складу злочину, органами досудового розслідування та судом не допущено, а тому немає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 3 січня 2018 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді