Справа № 303/3689/18
Провадження № 1-кп/303/472/18
ряд. стат. звіту № 55
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Мукачево обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.08.2015 року за № 0000302, по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, солдата, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 402 та ч.3 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

20 червня 2018 року до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт та угода про визнання винуватості у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 402 та ч.3 ст.407 КК України.
На підставі обвинувального акту судом встановлено, що ОСОБА_4 , 28 серпня 2014 року перебуваючи на території військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), відкрито, без поважних на те причин, відмовився виконати наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) № 923 «Про організацію вибуття особового складу у визначений район для виконання завдань за призначенням».
Крім того, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), у порушення ст.ст. 9,11,12,16,49,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, через особисту недисциплінованість, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою ухилитися від проходження служби о 08.00 год. 11 вересня 2014 року умисно не з`явився до розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та ухилявся від її проходження до 14 червня 2018 року без поважних причин, проводячи час на власний розсуд поза місцем служби, не пов`язуючи свою діяльність з виконанням обов`язків військової служби.
Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, та ч.3 ст. 407 КК України, як нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.
14 червня 2018 року між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України лейтенантом юстиції ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_4 , з участю захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, яку подано разом з обвинувальним актом на затвердження суду.
У відповідності до умов вказаної угоди прокурор та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваного за ч.1 ст. 402 та ч.3 ст.407 КК України.
Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що під час досудового розслідування ОСОБА_4 беззастережно та у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 402 та ч.3 ст.407 КК України.
Під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор та підозрюваний узгодили міру покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення, а саме за ч.1 ст. 402 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень, за ч.3 ст. 407 КК України із застосуванням положення ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.
Враховуючи вимоги ст. 70 КК України шляхом повного складання призначених покарань, сторони угоди узгодили призначення ОСОБА_4 остаточного покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.
Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 402 та ч.3 ст.407 КК України, та надав суду згоду на затвердження угоди про визнання винуватості, вказавши, що він повністю розуміє свої права та характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, які йому роз`яснені судом. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що вищезазначена угода про визнання винуватості укладена ним з прокурором добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Також, обвинувачений зрозумів роз`ясненні судом права, передбачені п.1 ч.4 ст. 474 КПК України.
Захисник ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні також просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.
Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Згідно з п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.п. 1, 4 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 названого Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим, згідно з положеннями ст. 12 Кримінального кодексу України відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, внаслідок яких шкода завдана суспільним інтересам.
Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Подана на розгляд суду угода відповідає вимогам кримінального процесуального закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 з участю захисника ОСОБА_5 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання, із застосуванням положення ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкціях ч.1 ст. 402 та ч.3 ст. 407 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 314, 369, 370-374, 469, 472-475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 14 червня 2018 року між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України лейтенантом юстиції ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_4 з участю захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000302 від 28.08.2015 року.
Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 402 та ч.3 ст.407 КК України, та призначити узгоджену сторонами міру покарання:
за ч.1 ст. 402 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень,
за ч.3 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом повного складання призначених покарань, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Закарпатської області через цей суд в порядку, передбаченому ч.4 ст.394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Мукачівського міськрайонного суду ОСОБА_1