АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1026/18 Справа № 205/4550/18 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2018 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 липня 2018 року про арешт майна,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді про арешт майна, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 про арешт автомобіля «VOLKSWAGEN JETTA», номер кузову - НОМЕР_1 .
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що слідчий суддя не перевірив та не встановив наявність будь-яких підстав для арешту майна, а крім того, навіть не перевірив та не дослідив документи, які за чинним законодавством України повинні підтверджувати виникнення права власності особи, зокрема, на транспортний засіб для здійснення подальшого його арешту, - що є неприпустимим.
Вважає, що слідчий суддя не прийняв до уваги, що прокурор ані у своєму клопотанні, ані у матеріалах кримінального провадження не називає конкретно жодної третьої особи для якої ОСОБА_8 нібито одержав неправомірну вигоду, такої особи, яка передбачена ч. 3 ст. 369-2 КК України і на яку нібито повинен був здійснюватися вплив як на уповноважену впливати на виконання функцій держави, крім того, прокурором не надано до суду належних документів, які повинні були підтверджувати право власності ОСОБА_8 на автомобіль.
Посилається на те, що слідчим суддею не було досліджено у повній мірі та належним чином обґрунтованість винесеної підозри ОСОБА_8 , проте слідчим суддею дана особа фактично вже звинувачена за ч. 3 ст. 369-2 КК України, а все належне і неналежне їй майно необхідно арештовувати, оскільки його все одно буде конфісковано.
Більш того, слідчий суддя не перевірив того факту, що, фактично, ст. 369-2 КК України є бланкетною і відсилає до Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» (яким наразі втрачено чинність).

Окрім того, слідчим суддею, у зв`язку із наявністю специфічних питань, що стосуються митного законодавства, повинно було бути належним чином та у повній мірі досліджено всі обставини даної справи, із обов`язковим викликом ОСОБА_8 як особи, яка придбала цей автомобіль для подальшого розмитнення на території України та державної реєстрації, оскільки наразі ОСОБА_8 не являється власником вказаного автомобілю.

Крім того, слідчим суддею позбавлено ОСОБА_8 права у передбачений митним законодавством порядок та строк здійснити митне оформлення транспортного засобу, здійснити належну реєстрацію транспортного засобу, що спричиняє додаткові і значні матеріальні збитки з оплати штрафу та прострою транспортного засобу на території митного органу, а також позбавлено права скористатися митним режимом реекспорту даного транспортного засобу до його митного оформлення, оскільки даний транспортний засіб ще не оглянутий ОСОБА_8 та може не відповідати його замовленню.

Посилається на те, що ОСОБА_8 було сплачено лише попередній платіж як гарантію ввезення автомобілю для подальшого його розмитнення із оплатою усіх належних платежів та зборів, а також підтверджено відсутність права ОСОБА_8 на користування, володіння, розпорядження ввезеним автомобілем, оскільки для цього необхідно ще подати додаткову декларацію з метою остаточного митного оформлення та здійснити державну реєстрацію транспортного засобу.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2018 року задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000455 від 24 квітня 2018 року та накладено арешт на автомобіль «VOLKSWAGEN JETTA», номер кузову - НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_8 , та заборонити відчуження, розпорядження та/або користування автомобілем.
Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що арешт на вказане майно накладається в рамках необхідності забезпечення виконання ймовірного вироку суду в частині можливої конфіскації майна, адже санкція інкримінованого ОСОБА_8 злочину передбачає конфіскацію майна, а зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям визначеним ч. 5 ст. 170 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував щодо її задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно із п.3 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Так, клопотанням прокурора та наданими до нього матеріалами підтверджено, що слідчим відділом Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, яке внесене до ЄРДР під № 0000 від 24.04.2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.
ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, санкція якої передбачає обов`язкове покарання у вигляді конфіскації майна.
Отже, враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наявні підстави відповідно до п.3 ч.2 ст. 170 КПК України для накладення арешту.
Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості підозри не заслуговують на увагу, оскільки до клопотання додані: повідомлення про підозру, вручене ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками ч.3 ст.369-2 КК України, показання свідка ОСОБА_10 , протокол огляду речей і документів від 04.07.2018 року, обєктом огляду якого є грошові кошти, належні ОСОБА_10 , які назначались для передачі ОСОБА_8 , протокол затримання від 04.07.2018 року, відповідно до якого у ОСОБА_8 виявлено грошові кошти, протокол огляду речей та документів від 24.04.2018 року, відповідно до якого оглянуто переписку мобільного телефону ОСОБА_10 .
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.
Твердження захисника щодо неповідомлення стороні захисту про розгляд клопотання про арешт майна також не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до ч.2 ст.172 КПК України таке клопотання може розглядатись у відсутність підозрюваного та захисника.
Доводи захисника щодо відсутності у підозрюваного права власності на автомобіль не спростовують висновків суду про необхідність накладення арешту на автомобіль, оскільки відповідно до п.3 ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено про документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
До клопотання надані документи, що свідчать про отримання ОСОБА_8 автомобіля для власного використання, що підтверджує електронна митна декларація (а.п.32).
Отже, накладення арешту відповідає вимогам закону та такий захід забезпечення кримінального провадження застосовано з метою досягнення дієвості цього провадження, в якому може бути застосовано конфіскацію майна як вид покарання, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ставиться питання у клопотанні про арешт майна.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2018 року залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000455, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 квітня 2018 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4