Дата документу Справа № 328/2395/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 328/2395/17 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/873/18 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 289 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 на вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 11 січня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Токмак Запорізької області, громадянин України, українець, маючий середню спеціальну освіту, непрацюючий, неодружений, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень;

- за ч. 1 ст. 289 КК України у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень;

- за ч. 3 ст. 357 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.

Запобіжний захід по справі не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1681 грн. 24 коп. в рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України, за наступних обставин.

27 червня 2017 року приблизно о 23 год. 00 хв. ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, і реалізуючи свій злочинний умисел із корисних мотивів, будучи в стані алкогольного сп`яніння, через незачинені металеві ворота, зайшов на огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_3 , де за допомогою ключа запалення привів у рух, та незаконно заволодів транспортним засобом, а саме: автомобілем «ГАЗ-2705», червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , вартість якого складає 36451 грн. 24 коп., що належить ОСОБА_9 . Далі, ОСОБА_7 попрямував на вказаному автомобілі до с. Копані Оріхівського району Запорізької області, після чого покинув автомобіль на ґрунтовій дорозі між с. Ільченкове Токмацького району та с. Рівне Токмацького району Запорізької області, в 5 км від автодороги Т0408 «Павлоград-Оріхів-Токмак».

Крім того, 28 червня 2017 року приблизно о 5 год. 00 хв., ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне заволодіння важливим особистим документом, будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на ґрунтовій дорозі між с. Ільченкове Токмацького району та с. Рівне Токмацького району Запорізької області, в 5 км від автодороги Т0408 «Павлоград-Оріхів-Токмак», з раніше викраденого ним автомобілю «ГАЗ-2705», червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , шляхом вільного доступу, таємно, незаконно заволодів важливим особистим документом ОСОБА_10 , яким розпорядився на власний розсуд, а саме посвідченням водія категорій «В», «С1», «С», серії НОМЕР_3 , на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданого Сімферопольським ВРЕВ при УДАІ ГУ МВС України в АР Крим від 14 липня 2009 року.

Крім того, 28 червня 2017 року приблизно о 5 год. 00 хв., ОСОБА_7 маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи його із корисних мотивів, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, шляхом вільного доступу, з раніше викраденого ним автомобілю «ГАЗ-2705», червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , на ґрунтовій дорозі між с. Ільченкове Токмацького району та с. Рівне Токмацького району Запорізької області, в 5 км від автодороги Т0408 «Павлоград-Оріхів-Токмак», таємно викрав акумуляторну батарею марки «Ista Standart», сірого кольору, ємкістю 77Ah, вартість якої складає 1367 грн. 5 коп., що належить ОСОБА_9 , чим спричинив останньому матеріальний збиток на вищевказану суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом його дій, вважає призначене йому покарання таким, що є несправедливим внаслідок своєї суворості.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції формально перерахував обставини без визначення того, які з них є такими, що пом`якшують покарання чи характеризують особу винного, також суд безпідставно навів лише одну обставину, що пом`якшує покарання, у зв`язку з чим прийшов до необґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування ст. 69 КК України.

Зазначає, що він особисто зателефонував потерпілому ОСОБА_11 та повідомив місцезнаходження автомобіля, акумулятор був повернутий, а водійське посвідчення ОСОБА_12 , було повернуто останньому в присутності слідчого, що свідчить про добровільне усунення заподіяної шкоди.

Крім того, він вчинив злочини, які відносяться до злочинів невеликої та середньої тяжкості, раніше не судимий, не працює, на диспансерному обліку у психіатра та нарколога не перебуває.

Вважає, що у зв`язку з наявністю у нього двох обставин, що пом`якшують покарання, у вигляді визнання вини і щирого каяття та добровільного усунення заподіяної шкоди, відсутністю негативних наслідків та претензій з боку потерпілих, відсутністю постійного місця роботи, що створює перешкоди для своєчасного виконання вироку суду, достатнім та таким, що призведе до виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, буде покарання більш м`яке, ніж передбачене санкцією ч. 1 ст. 289 КК України.

Просить вирок суду змінити, призначити йому покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 1700 гривень штрафу, за ч. 1 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 8500 гривень, за ч. 3 ст. 357 КК України у вигляді 850 гривень штрафу, на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у вигляді штрафу в розмірі 8500 гривень.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого також просить вирок суду зміни, призначити обвинуваченому остаточне покарання у вигляді штрафу в розмірі 8500 гривень, обґрунтовуючи свої вимоги доводами, які є аналогічними доводам апеляційної скарги обвинуваченого.

До судового засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 не з`явився, про час та місце розгляду апеляційних скарг був повідомлений належним чином, із заявою про відкладення апеляційного розгляду до суду не звертався, з огляду на що його неявка не перешкоджає проведенню судового засідання без його участі.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 також до апеляційного суду не з`явився, звернувся на адресу апеляційного суду із письмовим клопотанням, в якому просив проводити розгляд його апеляційної скарги буз його участі.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважав, що суд обґрунтував відсутність підстав для призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, в тому числі суд обґрунтовано врахував вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння, як обставину, яка обтяжує покарання і встановив лише одну обставину, яка пом`якшує покарання, нових обставин, які впливають на призначення покарання і не були враховані при його призначенні не існує, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах і провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, і в апеляційних скаргах не оспорюються.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 , покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступень тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та злочину невеликої тяжкості, визнав щире каяття за обставину, що пом`якшує покарання, визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння за обставину, що обтяжує покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, врахував висновок досудової доповіді органу пробації, відповідно до якого, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення є високим, ризик для суспільства є середнім, а виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо без призначення йому покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства, а тому можливим є призначення йому покарання у вигляді штрафу, однак підстави для застосування ст. 69 КК України до вказаного покарання відсутні.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України ОСОБА_7 було призначене покарання в мінімальних або майже в мінімальних межах санкції, а призначаючи остаточне покарання, у відповідності до ст. 70 КК України, суд застосував принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим, що також не свідчить про несправедливість призначеного покарання через його суворість.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України при призначенні покарання обставиною, що його пом`якшує, визнається відшкодування шкоди, але воно повинно бути добровільним.

Між тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, саме за сприяння працівників правоохоронних органів обвинуваченим було повернуто викрадене майно, належне потерпілим.

Таким чином, фактично шкоду потерпілим було відшкодовано шляхом повернення викраденого працівниками правоохоронних органів, а не обвинуваченим.

Інші доводи апеляційних скарг вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 11 січня 2018 року, у відношенні ОСОБА_7 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України, залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4