Постанова
Іменем України
12 червня 2018 року

м. Київ
справа № 609|484|16-к
провадження № 51-2367км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
представника потерпілих ОСОБА_10 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_11 на вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 04 травня 2017 року в кримінальному провадженні № 0000017 за обвинуваченням
ОСОБА_11 ,громадянина України, котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Бриків Шумського району Тернопільської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2016 року ОСОБА_11 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 3 роки. Стягнуто з ОСОБА_11 моральну шкоду на користь ОСОБА_7 200 000 грн, ОСОБА_12 200 000 грн, ОСОБА_13 200 000 грн, ОСОБА_7 200 000 грн, ОСОБА_8 200 000 грн, ОСОБА_9 200 000 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 04 травня 2017 року вирок місцевого суду залишено без змін.
Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_11 визнано винуватим і засуджено за те, що він 16 лютого 2016 року приблизно о 20:20 год, керуючи автомобілем «Мерседес Бенц Спринтер», д. р. н. НОМЕР_1 , в порушення вимог п. 2.9 «а» Правил Дорожнього Руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по вул. Українській м. Шумськ Тернопільської області, неподалік будинку № 113, порушивши вимоги пунктів 2.3 «б», 12.3 Правил дорожнього руху України, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_14 , який рухався у попутному напрямку, в результаті ОСОБА_14 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до настання смерті.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості.
Вимоги поданої касаційної скарги обґрунтовує тим, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги тієї обставини, що суддя ОСОБА_15 та потерпілі є сусідами за місцем проживання у АДРЕСА_2 , що може викликати сумнів у її неупередженості при ухваленні судового рішення. Вказує про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази наявності інших слідів негативної обстановки, які не зафіксовані в протоколі огляду місця події, однак містяться на відеофайлу з відео реєстратора та суттєво змінюють механізм дії. Вважає, що місцевим судом було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотань захисника про виклик та допит свідків. Зазначає про те, що відібрання слідів біологічного походження (крові) проведено всупереч вимогам КПК України, тому вважає цей доказ недопустимим. Звертає увагу на те, що вирок було проголошено 22 грудня 2016 року, проте датований він 20 грудня 2016 року, а виправлення описки у даті ухвалення вироку відбулося без виклику учасників провадження. Вказує про те, що відсутній звукозапис судового засідання від 20 грудня 2016 року. Зазначає, що суд першої інстанції не виклав у вироку тих показань засудженого, які він давав в судовому засіданні. Суди не врахували як пом`якшуючі обставини те, що ОСОБА_11 в протоколі допиту власноручно написав, що частково визнає свою вину та вибачення засудженого перед потерпілими.
Вказує, що місцевий суд при визначенні великого розміру моральної шкоди не врахував матеріального становища засудженого, оскільки засуджений не має постійного місця роботи та те, що на його утриманні перебувають неповнолітні діти.
Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки суд своїх висновків належним чином не мотивував, не навів вичерпних доводів щодо необґрунтованості апеляційної скарги.
Позиції інших учасників судового провадження
У письмових запереченнях на касаційну скаргу представник потерпілих ОСОБА_10 просить залишити судові рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення.
Захисник ОСОБА_6 просив задовольнити касаційну скаргу та скасувати судові рішення.
Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх представник ОСОБА_10 вважали касаційну скаргу необґрунтованою та просили залишити її без задоволення.
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу необґрунтованою та просила залишити її без задоволення, а судові рішення - без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у межах касаційної скарги.
Висновки місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджуються детально наведеними у вироку доказами: протоколом огляду місця події, протоколом слідчого експерименту, даними, зафіксованими відеореєстратором, показаннями свідків, потерпілих, висновками експертиз та іншими доказами.
Твердження захисника про безпідставну відмову у задоволенні судом клопотань про виклик та допит свідків фактично стосуються неповноти судового розгляду, що відповідно до вимог ст. 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Доводи захисника про те, що відібрання слідів біологічного походження проведено всупереч КПК були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який дійшов обґрунтованого висновку про те, що даний доказ зібраний відповідно до вимог, встановлених КПК, з чим погоджується і колегія суддів касаційної інстанції.
Твердження захисника про неповноту протоколу огляду місця події у зв`язку з відсутністю фіксації певних об`єктів на дорозі були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який визнав ці доводи безпідставними та зазначив, що в суді першої інстанції вказані обставини не встановлені та в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Дії ОСОБА_11 за 2 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно. З таким висновком погоджується і суд касаційної інстанції та вважає, що призначене ОСОБА_11 покарання відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України.
Доводи захисника про те, що суддя ОСОБА_15 та потерпілі є сусідами за місцем проживання, що може викликати сумнів у неупередженості при ухваленні судового рішення, є необґрунтованими, оскільки захисником в касаційній скарзі не наведено мотивів та обставин, які б могли викликати сумнів у неупередженості судді ОСОБА_15 . Крім того, засуджений ОСОБА_11 , який є мешканцем м. Шумськ, та його захисники не заявляли відводів судді ОСОБА_15 .
Не є підставою для скасування вироку місцевого суду і неправильне зазначення у його тексті дати ухвалення вироку судом першої інстанції (замість «22 грудня 2016 року» місцевий суд вказав «20 грудня 2016 року»), оскільки допущена описка була виправлена в порядку ст. 379 КПКУкраїни ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 17 травня 2017 року.
Спростовуються матеріалами кримінального провадження і твердження захисника про те, що виправлення описки відбулося без виклику учасників провадження, оскільки матеріалами провадження підтверджуються повідомлення учасників процесу ( т. 2 а. к. п. 288-290).

Крім того, в матеріалах кримінального провадження наявний технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, у тому числі судове засідання від 20 грудня 2016 року (т. 2 а. к. п. 240, 241), а отже доводи захисника щодо його відсутності є безпідставними.
Не заслуговують на увагу і доводи захисника про те, що суд першої інстанції не виклав у вироку тих показань засудженого, які він давав в судовому засіданні, оскільки вони спростовуються технічним засобом фіксування судового засідання.
Твердження захисника про те, що судами не враховано як пом`якшуючі обставини часткове визнання вини та вибачення засудженого перед потерпілими, є безпідставними, оскільки, як правильно зазначено в судових рішеннях та вбачається з аудіозапису судових засідань, ОСОБА_11 своєї вини не визнав. Та обставина, що засуджений попросив вибачення перед потерпілими, не є достатньою підставою для пом`якшення призначеного покарання.
Щодо доводів захисника про стягнення із засудженого ОСОБА_11 великої суми моральної шкоди, то вони є безпідставними.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України і роз`яснень, наданих в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення втраченого здоров`я.

Як убачається з матеріалів провадження, потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 було заявлено цивільний позов до засудженого ОСОБА_11 про відшкодування моральної шкоди в розмірі по 297 244 грн. кожному, який задоволений частково.
Вирішуючи питання про розгляд цивільного позову потерпілих про відшкодування моральної шкоди і задовольняючи його частково, місцевий суд, з рішенням якого погодився апеляційний суд, врахував глибину фізичних і моральних страждань потерпілих, які перенесли біль, страждання та горе від непоправної втрати сина та батька, який був їхньою опорою і надією на майбутнє. З урахуванням цих обставин суд задовольнив позов потерпілих частково і призначив стягнути з ОСОБА_11 на користь потерпілих моральну шкоду в розмірі по 200 000 грн. на кожного, з урахуванням вимог статей 23, 1167 ЦК України. З таким розміром відшкодування моральної шкоди погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, засудженого, його захисників та представника потерпілих, в порядку ст. 404 КПК України, перевіривши ретельно всі доводи апеляційних скарг, дав на них вичерпні відповіді та не знайшов підстав для зміни чи скасування вироку суду.

Усі доводи захисника, викладені ним в апеляційній скарзі, яка за змістом аналогічна касаційній скарзі, ретельно перевірив апеляційний суд, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою, при цьому належним чином умотивував своє рішення, з чим погоджується суд касаційної інстанції.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є законною та вмотивованою.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України, та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й тих, на які вказував захисник у своїй касаційній скарзі, Судом не встановлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги захисника.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд

ухвалив:
Вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 04 травня 2017 року залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_11 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3