Ухвала
іменем України
14 вересня 2018 року
м. Київ
Провадження № 51-7525ск18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні № 0000210 в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 23 квітня 2018 року щодо ОСОБА_4 ,
встановила:
Вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 23 січня 2018 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рогізки, Щорського р-н, Чернігівської обл., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 16 вересня 2018 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 80 годин громадських робіт, які відбув повністю, засуджено:

за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 місяців арешту.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 04 липня 2017 року близько 21 год., перебуваючи біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 повторно, викрав велосипед марки «Мінськ Аіст 28», що належав потерпілому ОСОБА_5 , чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на 840 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 23 квітня 2018 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та правильності кваліфікації його дій, вважає, що ухвала апеляційного суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Вважає, що суд апеляційної інстанції у порушення статей 50, 65 КК України не врахував належним чином всіх даних про особу останнього та обставин, які впливають на обрання виду та розміру заходу примусу та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для залишення призначеного судом першої інстанції покарання у виді арешту, без змін.

Разом з цим, зазначає, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги прокурора та безпідставно залишив вирок суду першої інстанції без змін у зв`язку з чим оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкриття касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданого до неї судового рішення та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Як вбачається з касаційної скарги прокурора, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та кваліфікація його дій не оспорюються.

Що стосується доводів прокурора про невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, то вони на думку колегії суддів є непереконливими.
З огляду на положення статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Апеляційний суд, спростовуючи доводи, наведені прокурором в апеляційній скарзі, які є аналогічні доводам касаційної скарги дійшов обґрунтованого висновку, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинення злочину, дані про особу винного, а саме те, що останній раніше неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, повторно вчинив злочин проти власності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є працездатним, не працює, по місцю проживання характеризується посередньо, не має міцних соціальних зв`язків, схильний до вживання алкогольних напоїв та до вчинення умисних злочинів, враховано думку потерпілого щодо визначення міри покарання для ОСОБА_4 кількість, вартість та значимість викраденого майна для потерпілого.

Обставиною, що пом`якшує покарання останньому, суд визнав сприяння у розкритті злочину, а обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Крім того, апеляційним судом враховано і той факт, що ОСОБА_4 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, сів на велосипед, залишений потерпілим без нагляду, та доїхав на ньому з міста Сновськ у село Заріччя, де проживає, а наступного дня добровільно видав велосипед працівникам поліції, який в подальшому був повернутий потерпілому.
З таким висновком апеляційного суду погоджуються і суд касаційної інстанції та вважає, що призначене міським судом засудженому ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України (з урахуванням характеру злочину, його обставин, а саме: повернення викраденого велосипеда, позиції потерпілого, особи обвинуваченого, наявності у нього критики до своєї поведінки, стану його здоров`я) у виді арешту, яке передбачене у санкції вищевказаної статті, та яке залишено без змін судом апеляційної інстанції є обґрунтованим і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає принципам законності, індивідуалізації, співмірності та справедливостіпризначеного покарання, з огляду на вимоги статей 50, 65, 66 КК України.
Крім того, даний висновок суду узгоджується з правовими позиціями Конституційного Суду України про те, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину. Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірними (пропорційним) злочину. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та межі покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Розгляд справи у суді апеляційної інстанції проводився у передбаченому законом порядку. Зміст ухвали цього суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, вона є належним чином вмотивованою та обґрунтованою, з чим погоджується і колегія суддів.
А тому доводи касаційної скарги прокурора про порушення зазначених статей при розгляді даного провадження в порядку апеляційної процедури та те, що суд апеляційної інстанції не навів належних мотивів з яких відхилив доводи прокурора безпідставні і спростовуються вищенаведеним.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни або скасування судового рішення у касаційній скарзі прокурора не наведено.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали апеляційного суду з мотивів зазначених у касаційній скарзі прокурора, а тому вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні № 0000210 в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 23 квітня 2018 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3