Справа № 639/2389/18
Провадження №1-в/639/490/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2018 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

представника Холодногірської ВК №18 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, до арешту проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого: 1) 23.07.2015 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки; 2) 03.03.2017 року Харківським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, відбуваючого покарання у ДУ «Холодногірська ВК №18», -

ВСТАНОВИВ:
До Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у відповідності до вимог ст. 81 КК України звернувся засуджений ОСОБА_4 .

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 підтримав подане клопотання та просив його умовно достроково звільнити від відбування покарання, оскільки він має на утриманні неповнолітню дитину та батька- інваліда війни 2-ї групи, відбув 4/5 призначеного строку покарання, одружений, має постійне місце проживання,провину у скоєному визнав,розкаюється у вчиненому.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що на теперішній час засуджений ОСОБА_4 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

Представник ДУ «Холодногірська ВК №18» також заперечував проти задоволення клопотання.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Вимогами п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).

Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Суд зазначає, що сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений: 1) 23.07.2015 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки; 2) 03.03.2017 року Харківським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17.10.2017 року, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 02.11.2015 року по 20.06.2017 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку: 02.11.2015 року, кінець строку: 14.04.2019 року.

На момент розгляду клопотання, тобто станом на 18.06.2018 року засуджений ОСОБА_4 відбув 4 роки 3 місяці 23 дні, лишилось 9 місяців 7 днів.

Як вбачається з характеристики засудженого, ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 02.11.2015 року. За час тримання у Харківській установі виконання покарань (№27) характеризувався негативно, режим тримання порушував, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та поміщений до карцеру, адміністрацією установи не заохочувався. З 10.07.2017 року відбуває покарання у державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)». За час відбування покарання характеризується посередньо. Режим відбування покарання не порушував, адміністрацією установи не заохочувався. Працевлаштований на виробництві установи різноробом. До праці ставиться задовільно. Не приділяє належної уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. Намагається утримувати у чистоті і порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. За характером спокійний, врівноважений, скритний. До виконання законних вимог представників адміністрації установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні відносини. Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», до реалізації якої ставиться посередньо. У виконанні робіт з благоустрою установи не вбачає суспільної необхідності. Підтримує родинні доброзичливі відносини із батьками шляхом листування, телефонних дзвінків, побачень, отримує передачі. Вину у скоєному злочині визнав повністю. Згідно вироку суду має цивільний позов у сумі 11427, 78 грн., який не відшкодував.

Згідно матеріалів, наданих до суду, до ОСОБА_4 за час перебування останнього в установі заохочення не застосовувались та стягнення не накладалися.

Суд також зазначає, що сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, за вчинення якого був засуджений ОСОБА_4 відноситься до умисних тяжких злочинів.

Таким чином, суд враховує тяжкість та характер вчиненого ОСОБА_4 умисного тяжкого злочину та форму вини, а саме вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, значний строк невідбутого покарання, нестабільну поведінку засудженого під час відбування покарання, відсутність заохочень за час відбування покарання та посередню характеристику, відтак приходить до висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення, оскільки наданими матеріалами не доведено виправлення засудженого на даний час, а тому суд вважає дане клопотання передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Відповідно до ч. 7 ст. 539 КПК України роз`яснити засудженому, що повторне звернення з приводу умовно-дострокового звільнення від відбування покарання може мати місце не раніше ніж через шість місяців з дня винесення ухвали суду про відмову.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова, а засудженим, який тримається під вартою з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1