Ухвала
Іменем України
15 березня 2018 року

м. Київ
Справа № 740/1174/17

Провадження № 51-4682ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 14 грудня 2017 року,
встановив:
За вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 16 червня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК.
Апеляційний суд Чернігівської області 14 грудня 2018 року, під час розгляду кримінального провадження, за апеляційною скаргою прокурора, в частині призначення ОСОБА_4 покарання, скасував вирок районного суду і постановив новий, яким ОСОБА_4 визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК та призначив йому покарання виді позбавлення волі на строк 3 роки. В решті вирок місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить змінити вирок апеляційного суду та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавлення волі, залишивши в силі вирок місцевого суду.
В обґрунтування своїх вимог засуджений вказує, що вирок апеляційного суду не відповідає фактичним обставинам справи, а призначене йому цим судом покарання не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення. Також засуджений зазначає, що апеляційний суд порушив вимоги ст. 52 КПК.
Перевіривши касаційну скаргу засудженого, Суд дійшов висновку, що її подано без додержання положень ст. 427 КПК, якою встановлені вимоги, яким повинна відповідати касаційна скарга.
Так, відповідно до п. 1 ч. 2 вищевказаної статті, в касаційній скарзі зазначається найменування суду касаційної інстанції.
Пунктом 21 ч. 1 ст. 3 КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII набрав чинності 15 грудня 2017 року) визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Крім того, згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі засуджений ОСОБА_4 не зазначив, яких саме порушень допустився апеляційний суд, та як допущені цим судом порушення вплинули на законність і обґрунтованість вироку апеляційного суду та були б безумовною підставою відповідно до ст. 438 КПК з оглядну на положення статей 370, 404, 412, 420 КПК, для його скасування касаційним судом.
Також, посилаючись на порушення апеляційним судом вимог ст. 52 КПК, засуджений не конкретизує в чому саме полягали ці порушення, з огляду на вичерпний перелік випадків обов`язкової участі захисника у кримінальному провадженні, визначений вказаною нормою процесуального закону.
Крім того, засуджений ОСОБА_4 в своїй скарзі не наводить належного обґрунтування щодо явної несправедливості призначеного йому апеляційним судом покарання внаслідок суворості, із врахуванням тяжкості вчиненого ним злочину, обставинами його скоєння та даними про його особу, зважаючи на положення статей 413, 414 КПК та приписи статей 50, 65, 75 КК у їх взаємозв`язку.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Крім того, викладені засудженим ОСОБА_4 у скарзі вимоги до суду касаційної інстанції не відповідають змісту ст. 436 КПК, щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, якою визначено, що суд касаційної інстанції має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї висуваються за законом, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без руху і встановити йому п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3