АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/399/18 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
за участю прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7
потерпілої - ОСОБА_8 ,
захисника - ОСОБА_9
перекладача - ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Харківської області кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_8 на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 липня 2017 року відносно ОСОБА_7 .
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мариця Льговського району Курської області, Росія, росіянина, громадянина Російської федерації, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
- 25.04.2014 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 121 КК України до двох років шести місяців позбавлення волі, звільненого 20.05.2015 року на підставі ухвали Балаклійського районного суду Харківської області від 03.07.2014 року, відповідно до ст. 6 ЗУ «Про амністію» від 08.04.2014 року,
Визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України та призначено покарання:
- за частиною 4 статті 187 КК України - у виді 10 ( десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
- за пунктом 6 ч.2 ст. 115 у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі. конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
За сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворих призначених покарань більш суворим, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 остаточно призначено, покарання у вигляді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
Строк відбуття покарання відрахований з моменту затримання - з 05.07.2015 року.
Запобіжний захід відносно обраний у вигляді тримання під вартою, продовжено до набрання вироком законної сили.
Зараховано ОСОБА_11 строк попереднього ув`язнення з 05.07.2015 року до 20.06.2017 року включно у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі, з 21.06.2017 року по 24.07.2017 року розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.
Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави витрати за проведення дактилоскопічної експертизи № 226 у сумі 1718,64 грн. та трасологічної експертизи № 227 у сумі 1350,36 грн.,
Згідно вироку 05.07.2015 приблизно о 02.00 ОСОБА_7 разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 знаходився в квартирі, за адресою: АДРЕСА_3 , де вони вживали спиртні напої. В ході вживання спиртних напоїв, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, після виниклої сварки з ОСОБА_14 , у ОСОБА_7 , який вийшов у тамбур квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 вищезазначеного будинку, виник умисел щодо нападу на мешканців квартири АДРЕСА_5 , з метою заволодіння грошима раніше йому не знайомого ОСОБА_15 .
Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_7 намагався увійти до вартири АДРЕСА_7 , а після того як отримав від ОСОБА_15 відмову відчинити двері, став вибивати двері квартири. Після того, як ОСОБА_7 вибив двері зазначеної квартири, він проник в квартиру, де в коридорі знаходився ОСОБА_15 , якому він став наносити хаотичні удари по різним частинам тіла та вимагати передати йому грошові кошти, які могли зберігатись в квартирі, завдавши при цьому потерпілому численні удари по голові, тулубу та кінцівках.
ОСОБА_15 , не маючи змоги чинити опір ОСОБА_7 , який перевершував його фізично, повідомив останньому, де зберігає гроші. Після чого ОСОБА_7 заволодів грошовими коштами в сумі 1085 гривень, які зберігались у гаманці ОСОБА_15 та вийшов з квартири, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши останньому, згідно висновку судово-медичного експерта № 1961 від 07 серпня 2015 року, поєднану тупу гравму голови та тулубу, у вигляді тілесних ушкоджень голови, шиї, тулубу та кінцівок, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Крім того, 05.07.2015 приблизно о 02.10, ОСОБА_7 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився в квартирі АДРЕСА_7 , в яку він незаконно проник вибивши вхідні двері, з метою вчинення розбійного нападу на раніше невідомого йому ОСОБА_15 , 1941 року народження.
Так, ОСОБА_7 діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного самостійного збагачення та заволодіння грошовими коштами ОСОБА_15 , став наносити останньому численні удари руками і ногами по голові, шиї, тулубу та іншим частинам тіла потерпілого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажаючи її настання, у зв`язку з похилим віком потерпілого та нанесенням ударів у життєво важливі органи. ОСОБА_15 , не маючи змоги чинити опір ОСОБА_7 , який перевершував його фізично, повідомив останньому де зберігає гроші. Після того ОСОБА_7 заволодів грошовими коштами ОСОБА_15 в сумі 1085 гривень, які зберігались у гаманці ОСОБА_15 , з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, та спричинив ОСОБА_15 , згідно висновку судово-медичного експерта № 1961 від 07 серпня 2015 року поєднану тупу травму голови та тулубу, у вигляді тілесних ушкоджень голови, шиї, тулубу та кінцівок, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння та носять прижиттєвий характер, утворились незадовго до настання смерті, в один проміжок часу в результаті травматичних дій тупих твердих предметів, не відобразивши у пошкодженнях особливостей своєї травмуючої поверхні. Причиною смерті є вищевказані поєднана тупа травма голови та тулубу.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_16 просить вирок суду скасувати та ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання:
- за частиною 4 статті 187 КК України - у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
- за пунктом 6 ч.2 ст. 115 КК Україхни у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
За сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворих призначених покарань більш суворим, ОСОБА_7 , остаточно призначено, покарання у вигляді довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
Обґрунтовуючи свою вимогу зазначає, що покарання ОСОБА_7 не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Вказує, що судом належним чином не враховано у якості обставин, що обтяжують покарання та просить врахувати у якості таких обставин тяжкість вчиненого злочину та дані з характеристики начальника арештного дому, де ОСОБА_17 відбував покарання за попереднім вироком та характеризується негативно.
Також автор апеляції вважає, що визнання ОСОБА_7 провини не є щирим, оскільки він зробив це лише під кінець розгляду справи, з метою уникнення більш суворого покарання.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, та потерпілої ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Фактичні обставини справи, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні злочину ніким не оспорюються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності зі ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.
Колегія суддів не може погодитись із доводами апеляційної скарги, щодо врахування ОСОБА_7 у якості обставин, що обтяжують покарання, тяжкість скоєного злочину та його поведінку під час відбування покарання за попереднім вироком.
Так, ч.1 ст. 67 КК України визначено перелік обставин, які визнаються такими, що обтяжують покарання.
В той же час, у ч.3 ст. 67 КК України зазначено, що при призначенні покарання суд не може визнати такими, що його обтяжують, обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
За таких обставин, тяжкість вчиненого злочину та поведінка ОСОБА_7 під час відбування покарання за попереднім вироком не є обставинами, які обтяжують покарання у розумінні ч.1 ст. 67 КК України, а відтак вони не могли і не можуть бути враховані у якості таких при призначенні ОСОБА_7 покарання.
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно неправильного врахування судом першої інстанції у якості обставини що пом`якшує покарання ОСОБА_7 його щирого каяття, виходячи з наступного.
За змістом ст. 66 КК України щире каяття визнається обставиною, що пом`якшує покарання, якщо воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася.
Тобто, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.
Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.
Під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 неодноразово просив вибачення у потерпілої та щиро каявся у скоєному.
Крім того, ОСОБА_7 пояснив, що на даний час він не має ні майна, ні роботи або родичів які б допомогли відшкодувати шкоду завдану злочином.
Знаходячись у слідчому ізоляторі він не залучений до роботи, але відбуваючи покарання буде працювати та відшкодовувати завдану шкоду.
Зазначені обставини на переконання колегії суддів підтверджують висновки суду щодо необхідності врахування у якості обставини що пом`якшує покарання щире каяття ОСОБА_7 .
В той же час, доводи апеляційної скарги щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого слід вважати слушними.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції цих вимог закону врахував не в повній мірі, у зв`язку з чим призначив ОСОБА_7 покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості.
Приймаючи рішення про розмір покарання, яке належить призначити обвинуваченому, колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими, дані про особу обвинуваченого, за якими ОСОБА_7 раніше судимий, вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.04.2014 рок за ч.1 ст. 121 КК України до двох років шести місяців позбавлення волі, звільнений 20.05.2015 року з ВК №17 на підставі ухвали Балаклійського районного суду Харківської області від 03.07.2014 року, відповідно до ст. 6 ЗУ «Про амністію у 2014 році", на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.
При цьому колегія суддів акцентує увагу на тому, що ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення через нетривалий (менше двох місяців) час після звільнення з місць позбавлення волі, де реально відбував покарання за злочин проти життя та здоров`я особи, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку.
На це ж вказує і значна кількість передбачених ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого: рецидив злочинів, вчинення злочину щодо особи похилого віку; вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
В той же час щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 , хоча і визнано обставиною що пом`якшує покарання, проте не може вважатися такою, що істотно знижує суспільну небезпеку обвинуваченого.
Враховуючи викладене, призначене ОСОБА_7 судом першої інстанціїї покарання за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість і його не можна визнати необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.
Колегія суддів вважає, що у даному конкретному випадку призначення ОСОБА_7 довічного позбавлення волі нівелює головну із цілей покарання виправлення засудженого, оскільки в особи, до якої воно застосовується, уже апріорі втратиться найважливіша та бажана у майбутньому надія на звільнення, а, отже, втратиться сенс перевиховання і саме з цих підстав доводи апеляційної скарги щодо призначення обвинуваченому найсуворішого з видів покарань підлягають відхиленню.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне, вирок суду першої інстанції, в частині призначеного обвинуваченому покарання, скасувати та відповідно до вимог, передбачених п.2 ч.1 ст.420 КПК України, ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 , покарання відповідно до положень ст.65 КК України, з урахуванням вищевказаних обставин провадження та особи обвинуваченого.
Крім того, ОСОБА_7 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції, від 26.11.2015 року), належить зарахувати строк попереднього ув`язнення з 05.07.2015 року до 20.06.2017 року включно у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі, а з 21.06.2017 року на підставі цього ж Закону в редакції від 18.05.2017 року ОСОБА_11 слід зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі до набрання вироком законної сили.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419, 420 КПК України, ч.5 ст. 72 КК України, колегія суддів,-
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 липня 2017 року у відношенні ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч.4 ст. 187 КК України - у виді 10 ( десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

- за пунктом 6 ч.2 ст. 115 у виді 15 (пятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

За сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 остаточно призначити, покарання у вигляді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Строк відбування покарання відраховувати з моменту затримання - з 05.07.2015 року.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 05.07.2015 року до 20.06.2017 року включно у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі, а з 21.06.2017 року по 26.04.2018 року розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий

Судді