Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
20 листопада 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000113 за апеляційною скаргою прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, ОСОБА_9 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 20 вересня 2017 року

стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підцурків, Здолбунівського району Рівненської області, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,
обвинуваченого за ч.1 ст. 121 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 20 вересня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу не обирався.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь відповідного бюджету, з якого фінансується Здолбунівська центральна районна лікарня Рівненської області витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у сумі 881 грн., 05 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів по справі.
За вироком суду ОСОБА_6 , 15 лютого 2017 року, приблизно о 10 год. 00 хв., в будинку АДРЕСА_2 , під час суперечки, яка виникла на грунті особистих неприязних стосунків, умисно наніс ОСОБА_8 два удари ножем по тулубу, чим заподіяв останньому тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент їх заподіяння.
У поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , покликається на незаконність вироку суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Зазначає, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Висновок суду щодо наявності підстав для звільнення обвинуваченого від покарання із застосуванням ст. 75 КК України не ґрунтується на законі.

Вказує, що суд при призначенні ОСОБА_6 покарання не в повному обсязі дотримався положень ст. 65 КК України, оскільки безпідставно не врахував обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі винного та безпідставно застосував до обвинуваченого ст. 75 КК України.

Під час визначення ступеня тяжкості вчиненого злочину судом першої інстанції не знайшов належної оцінки той факт, що тілесні ушкодження потерпілому заподіяно небезпечним способом ударом ножа по тулубу, де знаходяться життєво важливі органи людини. Потерпілий отримав тілесні ушкодження, небезпечні для життя у момент заподіяння. Злочинне посягання ОСОБА_6 було спрямовано проти життя і здоров`я людини, які згідно Конституції України визнаються найважливішими соціальними цінностями.

Враховуючи особу винного, суд не врахував того, що ОСОБА_6 постійно носить з собою знаряддя (ніж), яким і нанесено удар потерпілому, швидку медичну допомогу не викликав. Дане кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_6 на грунті пияцтва та алкоголізму.

Просить вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 20 вересня 2017 року стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 121 КК України скасувати.

Постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , а також потерпілого ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, в апеляційній скарзі не оскаржується.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обираючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який повністю визнав себе винним у вчиненому, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивну характеристику за місцем проживання, те, що обвинувачений не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра, обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілому завданої шкоди, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено, а також враховано думку потерпілого ОСОБА_8 , який на момент розгляду справи судом першої інстанції будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_6 не мав, просив суд суворо не карати обвинуваченого і звільнити останнього від відбування покарання з випробування, та призначив покарання у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинений ним злочин у виді 5 років позбавлення волі.

Колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини по справі, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого, погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України та звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку колегії суддів, звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованим, а встановлений іспитовий строк буде необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним в подальшому нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги прокурора ОСОБА_9 про безпідставне неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому обставини, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння є безпідставними і не заслуговують на увагу.

Відповідно до обвинувального акту у даному кримінальному провадженні, затвердженого 13 квітня 2017 року прокурором ОСОБА_9 , обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 не встановлено, тобто органами досудового розслідування не доведено факту перебування обвинуваченого в процесі вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння (Т.2, а.к.п.2).

Доказів на спростування висновків місцевого суду прокурором в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Під час апеляційного розгляду кримінального провадження потерпілий ОСОБА_8 ствердив, що жодних претензій до обвинуваченого не має, вказав, що з останнім вони примирились, просив не позбавляти волі брата ОСОБА_6 .
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційної інстанції зазначив, що він проживає з матір`ю та двома братами, в тому числі і ОСОБА_8 (що підтверджується довідкою Глинської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області від 23 лютого 2017 року № 2/8-100 (Т.1, а.п.134), а також вказав, що вони з братом ОСОБА_8 примирились, він щиро розкаюється у вчиненому і обіцяє подібних дій не вчиняти в майбутньому, попросив вибачення у потерпілого перед судом.
Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим і вмотивованим, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 20 вересня 2017 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, ОСОБА_9 ? без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3