Ухвала
іменем україни

18 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000429, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Савин Козелецького району Чернігівської області, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за касаційними скаргами засудженого та його захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Житомирської області від 28 лютого 2017 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений, не погоджуючись із ухваленим щодо нього рішенням суду апеляційної інстанції через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі, просить його змінити, звільнивши його від відбування призначеного покарання. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано та безпідставно скасував вирок місцевого суду, при цьому в достатній мірі не врахував даних про його особу та обставини, що пом`якшують покарання, при цьому належним чином свого рішення не мотивував, у зв`язку з чим призначене покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України.

У касаційній скарзі захисник, не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_5 рішенням суду апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить його змінити, застосувавши положення ст. 75 КК України. Свої вимоги захисник мотивує доводами, аналогічними до доводів засудженого.

Від прокурора на касаційні скарги засудженого та захисника надійшли заперечення, в яких він просить касаційні скарги залишити без задоволення, а судове рішення - без зміни.
Вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 29 листопада 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому за цим законом покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вироком Апеляційного суду Житомирської області від 28 лютого 2017 року вирок місцевого суду в частині застосування ст. 75 КК України скасовано, ухвалено новий, яким ОСОБА_5 призначено покарання за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 15 червня 2015 року близько 20 години у с. Липляни Малинського району Житомирської області наніс ОСОБА_8 удари руками в обличчя та по тулубу, заподіявши йому тяжких тілесних ушкоджень, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 потерпілий помер.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора із запереченнями проти скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню з огляду на таке.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК України в касаційному порядку не оспорюються.
Щодо доводів касаційних скарг засудженого та захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, то вони заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання суд апеляційної інстанції врахував тяжкість скоєного злочину та його наслідки, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також дані про особу засудженого.
З огляду на викладене суд обґрунтовано обрав ОСОБА_5 покарання саме у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України, підстав визначати інший вид та розмір покарання не вбачається.
Разом із тим колегія суддів приходить до висновку, що конкретні обставини провадження та дані про особу засудженого ОСОБА_5 (позитивно характеризується, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, визнав вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину) дають підстави вважати, що виправлення засудженого та попередження нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Таким чином, вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_5 підлягає зміні.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги засудженого та захисника ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Апеляційного суду Житомирської області від 28 лютого 2017 року щодо ОСОБА_5 змінити.
Звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3