Ухвала іменем україни 30 листопада 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000416, за касаційними скаргами захисника ОСОБА_5 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 31 січня 2017 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Черкаси, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
яка визнана винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
засудженої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

у касаційних скаргах:
- захисник ОСОБА_5 стверджує про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, допущеного судами першої та апеляційної інстанцій в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 . На думку захисника, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки, на його думку, засуджена не мала умислу на позбавлення життя ОСОБА_8 і нанесла останньому ножові поранення, обороняючись від його протиправних дій. Стверджує, що дії ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати за ст. 118 КК України. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції, відмовивши стороні захисту у задоволенні клопотання про проведення повторного судового слідства, порушив вимоги ст. 404, ч. 2 ст. 439 КПК України. Просить судові рішення щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.
- прокурор посилається на незаконність ухвали суду апеляційної інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання та даним про особу ОСОБА_6 внаслідок м`якості, зазначає вимогу про скасування оскаржуваного судового рішення та призначення нового розгляду провадження у суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своєї позиції, прокурор стверджує, що суд апеляційної інстанції, формально розглянувши кримінальне провадження, та залишивши без задоволення скаргу прокурора в якій порушувалося питання про м`якість призначеного покарання, неповною мірою врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_6 злочину, її негативну характеристику, безпідставно вказав на її щире каяття у вчиненому, а також необґрунтовано зважив на наявність у неї хвороби рецедивуючого туберкульозу легенів, оскільки ці обставини не зменшують суспільну небезпечність скоєного кримінального правопорушення.

Вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2015 року ОСОБА_6 , яка раніше не судима, визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 31 січня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який не підтримав касаційні скарги сторін обвинувачення та захисту, позиції захисника та засудженої щодо необхідності скасування оскаржуваних судових рішень з призначенням нового розгляду провадження в суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла такого висновку.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватою у тому, що вона 12 квітня 2015 року о 18.30 год., знаходячись за місцем свого проживання, що по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до свого співмешканця ОСОБА_8 , під час сварки, яка переросла у бійку, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, із метою заподіяння смерті нанесла останньому три удари кухонним ножем, спричинивши потерпілому небезпечні для життя тяжкі тілесні ушкодження, від яких потерпілий помер.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При розгляді кримінального провадження суд касаційної інстанції виходить з фактичних обставин, встановлених судом.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 в умисному вбивстві, відповідає обставинам, з`ясованим судом, встановлених під час кримінального провадження, підтверджений перевіреними у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим.

Посилання захисника на те, що при цьому ОСОБА_6 діяла у стані необхідної оборони, перевірялися судами і обґрунтовано визнані безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами провадження.

Як визначено ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається від суспільно небезпечного посягання, шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Із матеріалів провадження, зокрема, показань ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , даних протоколів огляду місця події, огляду трупа ОСОБА_8 , слідчого експерименту видно, що ОСОБА_6 сварилася з ОСОБА_8 , який був у стані алкогольного сп`яніння, і під час цієї сварки останній бив ОСОБА_6 , спричинивши легкі тілесні ушкодження. При цьому у ОСОБА_6 , яка відповідно до даних висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи на момент вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, на ґрунті виниклих неприязних стосунків виник умисел на вбивство ОСОБА_8 . Із метою вбивства ОСОБА_6 завдала три удару кухонним ножем у життєво важливі органи, у тому числі, у грудну клітину зліва, спричинивши тілесні ушкодження, що потягли смерть.
Стороною захисту не доведено, що ОСОБА_6 , яка була тверезою, перебуваючи у звичній для її сім`ї обстановці (з показань засудженої співмешканець її періодично бив), не могла іншим чином зупинити дії ОСОБА_8 , або вирішити конфліктну ситуацію, у тому числі шляхом залишення будинку.
За таких обставин колегія суддів вважає, що з боку ОСОБА_8 не було такого суспільно небезпечного посягання, яке б потребувало негайного відвернення чи припинення шляхом завдання йому трьох ударів ножем у життєво важливі органи, у тому числі, серце.

Повно та об`єктивно дослідивши матеріали провадження, суд правильно кваліфікував дії засудженої за ч. 1 ст. 115 КК України, і підстав стверджувати про наявність в діях ОСОБА_6 злочину, передбаченого ст. 118 КК України, як про це стверджує сторона захисту, не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування оскаржуваних судових рішень у касаційних скаргах не наведено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 439 КПК України, вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанцій при повторному розгляді.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 10 лютого 2016 року вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2015 року було змінено: перекваліфіковано дії ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2016 року ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 10 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 скасовано та призначено новий розгляд провадження в суді апеляційної інстанції, з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме недотримання принципу безпосередності дослідження доказів, яким суд апеляційної інстанції надав іншу оцінку, ніж суд першої інстанції, що в свою чергу призвело до порушення вимог статей 2, 7, 23, 94, 404 КПК України. При цьому судом було наголошено на тому, що таких обставин рішення суду апеляційної інстанції про кваліфікацію діяння ОСОБА_6 за ст. 118 КК України викликає обґрунтовані сумніви у його правильності та є передчасним, а ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Водночас судом касаційної інстанції було зазначено про те, що під час нового судового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене вище, ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційних скаргах, а також доводи, наведені в касаційній скарзі прокурора, дати на все вичерпну відповідь і ухвалити рішення, яке відповідало б положенням ст. 370 КПК України.

З матеріалів провадження вбачається, що апеляційний суд, повторно розглядаючи кримінальне провадження, дотримався вимог ст. 439 КПК України, оскільки належним чином перевірив усі доводи, наведені в апеляціях сторін захисту та обвинувачення та визнав їх безпідставними, ухваливши судове рішення, яке відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Суд касаційної інстанції не вказував щодо необхідності проведення судового слідства апеляційним судом, а останній не надавав іншої оцінки доказам, наявним у кримінальному провадження щодо ОСОБА_6 , що вимагало безпосередності дослідження доказів під час судового слідства.

При цьому, залишаючи апеляції без задоволення, суд навів в ухвалі належні підстави для прийняття такого рішення, дав вичерпні відповіді на всі доводи апеляцій, сформулював належним чином висновки щодо доведеності винуватості й правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст.115 КК України, а також констатував безпідставність доводів апеляційної скарги засудженої щодо порушення вимог кримінального процесуального закону під час проведення досудового розслідування.
Також суд апеляційної інстанції перевірив доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, яка аналогічна доводам касаційної скарги сторони обвинувачення, про те, що засудженій було призначене таке покарання, яке внаслідок м`якості не відповідає тяжкості вчиненого останньою злочину та даним про її особу внаслідок м`якості.
Навівши відповідні мотиви, суд апеляційної інстанції визнав вищевказані доводи прокурора безпідставними.
Зокрема, суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляцію прокурора без задоволення правильно вказав про належне врахування місцевим судом того, що призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватись вимог закону України про кримінальну відповідальність й зобов`язані відповідно до вимог ст. 65 КК України враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як убачається з вироку, при призначенні ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України місцевий суд указав про врахування характеру і ступеня тяжкості цього злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, даних про засуджену, яка на спеціальних обліках не перебувала, раніше не судима, характеризувалася негативно, хворіє на рецидивуючий туберкульоз легень, та пом`якшуючої покарання обставини, якою суд визнав: щире каяття в скоєному кримінальному правопорушенні.
Твердження прокурора про те, що при призначенні ОСОБА_6 покарання всі наведені вище обставини не були враховані в повній мірі, є надуманими, оскільки призначене засудженій покарання є належне і достатнє для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як нею, так і іншими особами.

З огляду на викладене, касаційні скарги захисника ОСОБА_5 і прокурора не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

постановив:

вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 31 січня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги захисника ОСОБА_5 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3