ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі колегії суддів: [1]
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 19 жовтня 2017 року касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2016 рокуу кримінальному провадженні щодо засудженого
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина
України, в силу ст. 89 КК України не судимого,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
встановив:
У касаційній скарзі прокурором викладено вимогу про скасування ухвали апеляційного суду із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції через невідповідність призначеного покарання внаслідок м`якості. Вказано на недотримання апеляційним судом вимог ст. 419 КПК України через відсутність підстав до пом`якшення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, застосувавши які суд першої інстанції й так із врахуванням всіх обставин, які пом`якшують покарання, призначив більш м`який вид покарання, що не передбачений санкцією сатті.
В запереченнях на касаційну скаргу захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , просить про залишення касаційної скарги прокурора без задоволення, а ухвали апеляційного суду без зміни.
Вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 серпня 2016 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік; за ч. 2 ст. 309 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк два роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_5 визначено покарання у виді обмеження волі на строк два роки. Вироком суду також вирішено питання щодо процесуальних витрат та долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

На початку лютого 2015 року ОСОБА_5 знаходячись у приміщенні боксу З-1 гаражного масиву № 1 по вул. Хіміків у м. Калуші Івано-Франківської області, незаконно отримав від невстановленої слідством особи пакети з наркотичним засобом марихуаною, пакет з психотропною речовиною амфетаміном та таблетки «Subutex», що містять наркотичний засіб бупренорфін та незаконно їх зберігав у вказаному приміщенні.
В середині жовтня 2015 року частину незаконно придбаних наркотичних засобів та психотропних речовин, а саме марихуану та амфетамін ОСОБА_5 переніс та помістив у салон автомобіля, яким перевозив вказані наркотичні засоби.

В ході проведення санкціонованих обшуків 10 лютого 2016 року в гаражному приміщенні та в автомобілі було виявлено та вилучено: наркотичний засіб, обіг якого обмежено амфетамін, загальною масою 0,3172 г; наркотичний засіб, обіг якого обмежено бупренорфін, загальною масою 0,7875 г; особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабісу (марихуани), загальною масою в перерахунок на суху речовину 169,357 г; особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено екстрат канабісу, загальною масою 3,3061 г; та полімерний пакет з 23 таблетками, що відповідно до висновку експерта № 09/12-0093 від 15 лютого 2016 року містять особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено метилендіоксиметамфетамін (МДМА) в загальній кількості 4,333 г, що є психотропною речовиною у великих розмірах.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2016 року апеляційну скаргу засудженого задоволено частково, вирок суду від 12 серпня 2016 року щодо нього в частині призначеного покарання змінено, за ч. 1 ст. 309 КК України призначено покарання у виді виправних робіт на строк один рік за місцем роботи з відрахуванням із заробітної плати 10% в доход держави; за ч. 2 ст. 309 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді виправних робіт на строк два роки за місцем роботи з відрахуванням із заробітної плати 20% в доход держави. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_5 визначено покарання у виді виправних робіт на строк два роки за місцем роботи з відрахуванням із заробітної плати 20% в доход держави. В решті вирок суду залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала касаційну скаргу, засудженого, який заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309 КК України, у касаційній скарзі прокурора не оспорюються, як і кваліфікація дій за вказаним правопорушенням.

Доводи касаційної скарги прокурора про невідповідність призначеного апеляційним судом покарання ОСОБА_5 внаслідок м`якості, є обґрунтованими.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_5 , врахував повною мірою тяжкість вчинених злочинів, дані про особу засудженого, обставину, яка обтяжує покарання, вчинення злочину особою, яка перебуває у стані викликаному вживанням наркотичних засобів, обставини, які пом`якшують покарання, вину визнав повністю, щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога і психітра не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ним був достатньо мотивований, про призначення за ч. 1 ст. 309 КК України покарання в межах санкції вказаної частини статті, за ч. 2 ст. 309 КК України із застосуванням ст. 69 КК України перейшов до іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції цієї частини статті, у виді обмеження волі, що є достатнім для виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

На вказаний вирок засудженим подано апеляційну скаргу з підстав суворості призначеного йому покарання.

У мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції відповідно до абз. 6 п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК України мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Наведених положень кримінального процесуального закону апеляційним судом не дотримано.

Суд апеляційної інстанції, задовольняючи апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 , прийнятого рішення не мотивував належним чином.

При цьому, з огляду на те, що судом першої інстанції вже були враховані всі обставини, які пом`якшують покарання, та дані про особу засудженого, що дало суду підстави до застосування положень ст. 69 КК України, призначивши більш м`який вид покарання, не зазначений у санкції ч. 2 ст. 309 КК України, врахування апеляційним судом ще однієї обставини, як смерть близького родича у 2010 році, є явно недостатнім для прийняття рішення про ще одне пом`якшення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, яким апеляційний суд перейшов до виду покарання у виді виправних робіт.

Таким чином, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час проведення якого слід проаналізувати доводи апеляційної скарги із наведенням докладних мотивів прийнятого рішення за ними, та за результатами чого постановити законне і обґрунтоване судове рішення, мотивоване належним чином. При цьому, призначене покарання за ч. 2 ст. 309 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді виправних робіт слід вважати мяким.
Керуючись статтями 376, 434, 436, 438 КПК України, суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2016 року у кримінальному провадженні щодо засудженого ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_5 судом першої інстанції у виді домашнього арешту, слід вважати продовженим на шістдесят діб.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження за касаційною скаргою № 5-500км17 Категорія: ч.ч. 1, 2 ст. 309 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_8
Доповідач в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_9
Доповідач в касаційній інстанції: ОСОБА_1