Справа № 359/6687/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/124/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 20 29.01.2018

УХВАЛА
Іменем України

29 січня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

засудженого: ОСОБА_7 ,
представника колонії ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15.10.2010 року до
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , засудженого за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15.10.2010 року за ч. 1 та ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, на дев`ять років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна,-

В С Т А Н О В И Л А:
31.08.2017 року засуджений ОСОБА_7 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із клопотанням про застосування щодо нього, в порядку ст. 539 КПК України, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2017 року відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 .
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_7 своєю поведінкою не довів, що став на шлях виправлення.

Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.

В обґрунтування вказує, що ухвала є незаконною та необґрунтованою у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки він своєю поведінкою та ставленням до праці довів виправлення, зокрема, працюючи на промисловій зоні приблизно п`ять років він отримав п`ять заохочень, три з яких було незаконно ліквідовано прокурором ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді, прокурора, що підтримав судове рішення, думку засудженого, який просив задовольнити апеляційну скаргу, представника колонії, який у вирішенні апеляційної скарги поклався на розсуд суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках встановлених законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Як вбачається з матеріалів справи, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15.10.2010 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 та ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до дев`яти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09.02.2016 року, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 , попереднє ув`язнення з 29.04.2010 року по 17.01.2011 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 29.04.2010 року, кінець строку: 10.08.2018 року.
Чинне законодавство України встановлює дві підстави для можливого застосування до особи умовно-дострокового звільнення від відбування покарання:

1) відбуття мінімально необхідної частини відповідного покарання;

2) доведення свого виправлення засудженим сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Інших вимог чинний закон не передбачає.

Суд, розглядаючи питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 з належною повнотою дослідив та перевірив наявні в матеріалах справи докази та, відповідно до вимог чинного законодавства, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , оскільки висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, що засуджений в місцях позбавлення волі знаходиться з 30.04.2010 року, під час знаходження в Київському СІЗО зарекомендував себе посередньо, стягнень та заохочень не мав, в Бориспільській виправній колонії № 119 відбуває покарання з 04.02.2011 року, за час відбування покарання зарекомендував себе посередньо, має два заохочення за 2012 рік та 2015 рік і три стягнення, які погашенні у встановленому законом порядку, був працевлаштований на виробництві установи, а на даний час не працює, вину в скоєному визнав, не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу чи у роботі самодіяльних організації, не проявляє розумну соціально-корисну активність в організації їх роботи.
Аналіз вищезазначених матеріалів, що характеризують засудженого вказує на недоведеність виправлення засудженого під час відбуття покарання, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вважати, що засуджений ОСОБА_7 став на шлях виправлення на даний момент передчасно.
Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що він фактично мав п`ять стягнень, три з яких неправомірно було ліквідовано прокурором ОСОБА_9 є малопереконливими, оскільки будь-яких даних, які б слугували підтвердженням позиції ОСОБА_7 його апеляційна скарга не містить, не надав їх і засуджений під час апеляційного розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування чи зміни ухвали не вбачається.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2017 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 15.10.2010 року до ОСОБА_7 - залишити без змін.
Судді: