справа № 489/1377/17
кримінальне провадження
№1-кп/489/245/17
УХВАЛА
Іменем України
20 грудня 2017 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю:
прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілих ОСОБА_8

представника потерпілих не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження на підставі обвинувального акта відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борзя Читинської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України,
встановив:
У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів, так як встановлений судовим рішенням попередній строк спливає 24.12.2017, кримінальне провадження не закінчено, а ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень не зменшився та не змінився. Продовження запобіжного заходу мотивоване тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у неодноразовому вчиненні злочинів проти власності, зокрема особливо тяжкого злочину, раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів, відсутність постійного місця роботи та постійного місця проживання в Миколаєві.
Захисник та обвинувачений проти задоволення клопотання прокурора заперечували, посилаючись на недоведеність ризику, вказаного прокурором, та наявністю підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем його реєстрації в м.Запоріжжі.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, дійшов висновку, що підстави для збереження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого не відпали.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Так, в п.103 справи «Анатолій Руденко проти України» (заява № 50264/08) Європейський суд з прав людини вказав, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин.
ОСОБА_6 є раніше судимою особою, обвинувачується у неодноразовому вчиненні злочинів проти власності, зокрема, особливо тяжкого за який законом передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, не працевлаштований та не має постійного доходу.
За таких обставин, суд вважає доведеним ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, тобто дій, передбачених ч. 1ст. 177 КПК України, і те, що такому ризику неможливо запобігти при вжитті більш м`яких запобіжних заходів, передбачених КПК України, а тому є необхідність у збереженні міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням нового строку.
Клопотання захисника та обвинуваченого про зміну тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід домашній арешт з огляду на наведене вище задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України, суд -
постановив:
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 днів до 17 лютого 2018 року (включно).
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити до Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор».
У задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3