АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/774/5/18 Справа № 1-213/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

засудженого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляції прокурора ОСОБА_12 , потерпілої ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_11 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2017 року щодо

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, громадянина України, що має середню спеціальну освіту, не працює, розлучений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-02.06.1994 р. Дніпропетровським обласним судом за ст. 17, п. "а" ст. 93, ч. 2 ст. 86-1, ч. 2 ст. 142, ч. 3 ст. 193, ч. 1 ст. 222 КК України до позбавлення волі строком на 12 років, звільнений 06.06.2003 р. умовно-достроково;
-15.11.2010 р. Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки;
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ст. 348, п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ст. 348, п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1, 9 ч. 2 ст.115 КК України, та призначено йому покарання

- за ч. 1 ст.263 КК України 3 роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 309 КК України 2 роки позбавлення волі;

- за ст. 348 КК України до 15 років позбавлення волі;

- за п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України 12 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 15, п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України 10 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворо покарання за вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 15.11.2010 року більш суворим за даним вироком, остаточно призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, залишено без змін.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України зараховано термін попереднього ув`язнення в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі починаючи з 16 вересня 2010 року до вступу вироку в законну силу.

Цивільний позов ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_11 суми матеріальної шкоди в розмірі 2 941 грн. і моральної шкоди в розмірі 500 000 грн. - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_6 суму моральної шкоди в розмірі 250 000 грн.

Вирішено питання про речові докази.

ОСОБА_11 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, наприкінці 2009 року (більш точну дату і час вчинення злочину досудовим слідством не встановлено) в районі Центрального ринку Дзержинського району (ринок «Соцмісто») м. Кривого Рогу Дніпропетровської області придбав за 400 грн. пістолет «ZORAKI- MOD. 914 S N ° НОМЕР_1 , калібру 9 мм, який носив і зберігав при собі без передбаченого законом дозволу по території населених пунктів Дніпропетровської області.
Вказаний пістолет ОСОБА_11 застосував 16.09.2010 р., знаходячись в приміщенні опорного пункту міліції, розташованому у будівлі Центрального автовокзалу м. Дніпропетровська, по вул. Курчатова, буд. 10, коли при перевірці працівниками патрульно-постової служби ГУ МВС України в Дніпропетровській області прапорщиками міліції, ОСОБА_13 і ОСОБА_7 документів у ОСОБА_11 , останній вчинив вбивство працівника правоохоронного органу, а також закінчений замах на вбивство двох і більше осіб, з метою приховання іншого злочину, в результаті якого, ОСОБА_13 отримав множинні вогнепальні поранення, від яких помер на місці, а ОСОБА_7 отримав вогнепальні поранення, що спричинили тяжкі тілесні ушкодження.
16.09.2010 р. в ході огляду приміщення опорного пункту міліції, розташованого на території будівлі центрального автовокзалу м. Дніпропетровська по вул. Курчатова, 10, виявлений пістолет "ZORAKI - MOD. 914 S" № НОМЕР_1 , калібру 9 мм, який згідно висновку балістичної експертизи № 70/07-597 від 12.11.2010 р. є самозарядним пістолетом, переробленим саморобним способом з сигнального пістолета моделі "ZORAKI - MOD. 914 - S" № НОМЕР_1 , калібру 9 мм., належить до категорії нестандартної ручної короткоствольної гладкоствольної вогнепальної зброї, є придатним для здійснення пострілів, який ОСОБА_11 придбав, зберігав і переносив без передбаченого законом дозволу, тим самим вчинивши злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, за ознаками придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_11 , в період часу з 20:30 годин до 21:00 годин 15.09.2010 р., в районі ринку "Термінал" по вул. Орджонікідзе в Дзержинському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, придбав 133,0 мл наркотичного засобу "опій ацетильований", на суму 5 320 грн., який знаходився в пластиковій пляшці з-під соку "Біола".
Цей наркотичний засіб у великих розмірах ОСОБА_14 незаконно зберігав при собі в спортивній сумці малинового кольору і перевозив на громадському транспорті за населеними пунктами Дніпропетровської області.
16.09.2010 р. в ході огляду приміщення опорного пункту міліції, розташованого на території будівлі центрального автовокзалу м. Дніпропетровська по вул. Курчатова, 10, було виявлено сумку спортивну малинового кольору, належну ОСОБА_11 , в якій знаходилася пластикова пляшка з-під соку "Біола", в якій, згідно висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів № 70/10/3049 від 08.10.2010 р. знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 8, 645 р., який ОСОБА_11 незаконно придбав, зберігав і перевозив у великих розмірах без мети збуту, вчинивши тим самим злочин, передбачений ч. 2 ст. 309 КК України.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 16 вересня 2010 р., близько 08:00 годин, ОСОБА_11 , знаходячись в стані наркотичного сп`яніння, маючи при собі, в спортивній сумці, що належала йому, вогнепальну зброю без передбаченого законом дозволу - пістолет "ZORAKI - MOD. 914 - S" № НОМЕР_1 , калібру 9 мм, і особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований у великих розмірах, прибув в маршрутному таксі сполученням "Кривий Ріг - Дніпропетровськ" з м. Кривого Рогу на центральний автовокзал м. Дніпропетровська, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Курчатова, буд. 10, з метою поїздки в Харківську область.
Цього ж дня, приблизно о 08 годині 15 хвилин, ОСОБА_11 , знаходячись на центральному автовокзалі, був зупинений службою охорони громадського порядку - інспекторами патрульної служби прапорщиками міліції ОСОБА_15 та ОСОБА_7 з метою перевірки документів, що засвідчують його особу, а також вмісту його сумки, внаслідок чого останньому було запропоновано пройти до приміщення опорного пункту міліції, розташованого на першому поверсі будівлі автовокзалу за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Курчатова, буд. 10, на що ОСОБА_11 погодився.
Далі, близько 08:20 годин того ж дня, виконуючи свої обов`язки, перебуваючи у приміщенні опорного пункту міліції, прапорщики міліції ОСОБА_13 та ОСОБА_7 попросили ОСОБА_11 пред`явити документи, що засвідчують особу останнього, а також запропонували видати, у разі наявності при собі, заборонені законом предмети і речовини, на що ОСОБА_11 дістав з кишені своєї куртки свій паспорт громадянина України і повідомив про наявність у нього при собі наркотичного засобу - марихуана, після чого прапорщик міліції ОСОБА_7 , прийнявши рішення провести персональний огляд ОСОБА_11 , попрямував за понятими, а ОСОБА_11 і прапорщик міліції ОСОБА_16 залишилися в приміщенні опорного пункту міліції.
ОСОБА_11 , усвідомлюючи, що в результаті особистого огляду і огляду його сумки працівниками міліції будуть виявлені наркотичний засіб у великих розмірах та вогнепальна зброя без передбаченого законом дозволу, діючи умисно, з метою приховування інших злочинів, реалізуючи раптово виниклий умисел на убивство працівників правоохоронного органу у зв`язку з виконаннями ними своїх посадових обов`язків, скориставшись відсутністю у приміщенні працівника міліції ОСОБА_7 , дістав зі своєї сумки вогнепальну зброю - пістолет "ZORAKI - MOD. 914 S" № НОМЕР_1 , і зробив один постріл в область тулуба ОСОБА_17 .
ОСОБА_7 , почувши постріл, вбіг в приміщення опорного пункту, при цьому діставав свою табельну зброю - пістолет Макарова з метою припинення незаконних дій ОСОБА_11 . Проте, ОСОБА_11 , побачивши ОСОБА_7 , направив пістолет, що знаходився у нього в руках, у бік ОСОБА_7 і зробив два постріли в область тулуба останнього.
ОСОБА_7 , намагаючись присікти злочинні дії ОСОБА_11 , наблизився до нього, схопив останнього за руку зі зброєю з метою забрати пістолет, на що ОСОБА_11 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на вбивство двох осіб - працівників правоохоронних органів у зв`язку з виконаннями ними своїх посадових обов`язків, діючи умисно з метою приховування інших злочинів, зробив один постріл з пістолета в область голови, а саме лівого вуха ОСОБА_7 .
Згодом ОСОБА_11 , виявивши, що в його пістолеті закінчилися патрони і довести свій злочинний намір, спрямований на вбивство ОСОБА_17 і ОСОБА_7 , не представляється можливим, і що його злочинні дії можуть бути припинені працівниками міліції та він може бути затриманий на місці скоєння злочину, застосовуючи силу, вирішив забрати табельну зброю ОСОБА_7 і боєприпаси до неї для подальшого їх використання з метою реалізації наміру на вбивство двох осіб - працівників міліції ОСОБА_17 і ОСОБА_7 , з метою приховати інші злочини.
Далі ОСОБА_11 близько 08:25 годин 16.09.2009 року, реалізуючи свій злочинний намір, напав на ОСОБА_7 , нанісши останньому, не менше двох ударів в область голови, та вирвав з його рук табельну вогнепальну зброю - пістолет Макарова (ПМ) 9 мм. № НОМЕР_2 , 1979 р.в., а також, боєприпаси до нього у виді 8 патронів, споряджених в магазин пістолета.
Після цього ОСОБА_11 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на вбивство двох осіб - працівників правоохоронних органів у зв`язку з виконаннями ними своїх посадових обов`язків, з метою приховування інших злочинів, зробив 6 пострілів в область життєво важливих органів прапорщиків міліції ОСОБА_17 і ОСОБА_7 .
У подальшому ОСОБА_11 був затриманий безпосередньо після скоєння злочину цивільними особами при спробі утекти з місця скоєння злочину, з табельною вогнепальною зброєю ОСОБА_7 - пістолетом Макарова (ПМ) 9 мм, № НОМЕР_2 , 1979 р.в., та пістолетом "ZORAKI - MOD. 914 S".
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1758-199/Л-Е від 22.10.2010 р. і висновку додаткової судово-медичної експертизи № 1758-199/Л-ЕД від 25.01.2011 р., умисними діями ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_18 були заподіяні легкі ушкодження, а також тяжкі тілесні ушкодження у виді проникаючих вогнепальних поранень шиї і тулубу, небезпечних для життя в момент заподіяння, що супроводжувалися пошкодженням органів черевної порожнини та правої стегнової артерії, що ускладнилися гострою крововтратою, які потягли настання смерті цього потерпілого.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 130-е від 17.01.2011 р., умисними діями ОСОБА_14 потерпілому ОСОБА_7 були заподіяні легкі та тяжкі тілесні ушкодження.
Своїми вищезазначеними умисними діями ОСОБА_11 вчинив злочин, передбачений ст. 348 КК України, за ознаками вбивства працівника патрульно-постової служби ГУМВС України у Дніпропетровській області прапорщика міліції ОСОБА_19 , та замаху на вбивство працівника патрульно-постової служби ГУМВС України у Дніпропетровській області прапорщика міліції ОСОБА_7 у зв`язку з виконанням ними своїх посадових обов`язків.
Крім того, своїми вищезазначеними умисними діями ОСОБА_11 вчинив злочин, передбачений п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України, за ознаками вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, з метою приховати інший злочин.
Крім того, своїми вищезазначеними умисними діями ОСОБА_11 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, п. 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК України, за ознаками закінченого замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, двох осіб, з метою приховати інший злочин.
Не погодившись з оскаржуваними вироком суду, на нього подали апеляції прокурор, потерпіла ОСОБА_6 , засуджений ОСОБА_11 .
В апеляції, з урахуванням її доповнення, прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із невідповідністю його ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити свій вирок, яким засудити ОСОБА_11 до покарання:

- за ст. 263 ч. 1 УК України - до 6 років позбавлення волі;

- за ст. 309 ч. 2 УК України - до 5 років позбавлення волі;

- за ст. 348 УК України - до довічного позбавлення волі;

- за п. 9 ч. 2 ст. 115 УК України - до 15 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 15, п.п.1, 9 ч. 2 ст. 115 УК України - до 15 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у виді довічного позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 УК України, шляхом повного поглинення покарання за вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.11.2010, остаточно визначити покарання у виді довічного позбавлення волі.

Обгрунтовуючи апеляційні вимоги, прокурор, не оспорюючи доведеність вини засудженого та правильність кваліфікації його дій, вказує, що призначене засудженому покарання є м`яким та не відповідає особі останнього та вчиненому злочину.

Зазначає, що судом не було враховано достатньою мірою, що ОСОБА_11 було вчинено низку злочинів, серед яких є злочини середнього ступеню тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі злочини, як і те, що ОСОБА_11 раніше був неодноразово засуджений, в тому числі за вчинення тяжких злочинів проти життя і здоров`я осіб, що на думку цього апелянта свідчить про антисоціальний спосіб життя засудженого і його байдужість до життя інших людей.

Вказує, що при призначенні покарання не були враховані достатньою мірою високий ступінь суспільної небезпеки незаконного придбання засудженим вогнепальної зброї, з якої у подальшому були здійснені постріли у ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , відсутність обставин, що пом`якшують покарання засудженого, факт вчинення ним злочинів у стані наркотичного сп`яніння, що було віднесене до обставин, які обтяжують його покарання, а також ставлення самого ОСОБА_11 до скоєного, з якого вбачається, що він належних висновків для себе не зробив і не розкаюється.

На думку прокурора, наведені обставини у сукупності свідчать про те, що призначене засудженому покарання є явно несправедливим через м`якість.

У запереченнях на апеляцію прокурора (т. 8 а.с. 2) засуджений ОСОБА_11 вказує на необгрунтованість апеляційних вимог та акцентує увагу на тому, що згідно експертному висновку та показанням експерта ОСОБА_22 пошкодження шиї ОСОБА_20 було заподіяне пострілом з пістолета ПМ, належного ОСОБА_21 , втім за збігом 6 років у судовому засіданні був допитаний ОСОБА_23 , який пояснив, що це пошкодження було заподіяне пострілом з травматичного пістолета "ZORAKI - MOD. 914 - S", належного засудженому. Зазначає, що внаслідок цього залишається нез`ясованим, куди влучили два постріли із пістолета ПМ, якщо один постріл влучив у ОСОБА_21 , три постріли влучили у ОСОБА_20 , а всього згідно обвинувачення з цього пістолета було здійснено шість пострілів.
У додаткових запереченнях (т. 8 а.с. 23, 24) вказує, що при зміні обвинувачення 28.04.2015 р. прокуратура не змінювала кваліфікацію його дій з ч. 3 ст. 263 КК України на ч. 1 ст. 263 КК України, як про це зазначає прокурор.

Вказує, що висновок про перебування його у стані наркотичного сп`яніння є безпідставним, оскільки довідка від 16.09.2009 р. № 1391 видана без проведення аналізу крові, підписана медичною сестрою, та в ній вказано про залишкові явища амфетаміну, що не може вважатися підтвердженням перебування у стані наркотичного сп`яніння.

Вказує, що його вина у злочинах не є доведеною, а незаконні дії ОСОБА_21 та ОСОБА_20 не були прийняті прокурором до уваги.

У запереченнях на апеляцію прокурора (т. 8 а.с. 2) захисник ОСОБА_24 вказує, що посилання цього апелянта на те, що раніше ОСОБА_11 притягувався до кримінальної відповідальності, є безпідставними, оскільки відповідні діяння не були пов`язані з позбавленням людей життя чи іншими тяжкими злочинами, а також покарання за цими вироками засудженим було добросовісно відбуте, а отже ці обставини не можуть свідчити про загрозу з його боку для оточуючих.

Щодо посилання прокурора на перебування ОСОБА_11 у стані наркотичного сп`яніння вказує, що твердження апелянта у цій частині є узагальненим, оскільки ним не наведені точні проценті показники речовин у сечі засудженого, а також змінене точне формулювання з висновку лабораторного дослідження.

В своїй апеляції потерпіла просить оскаржуваний вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити свій вирок, яким засудити ОСОБА_11 до покарання:

- за ст. 263 ч. 1 УК України - до 6 років позбавлення волі;

- за ст. 309 ч.2 УК України - до 5 років позбавлення волі;

- за ст. 348 УК України - до довічного позбавлення волі;

- за п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України - до 15 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 9 ч. 2 ст. 115 УК України - до 15 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_11 покарання у виді довічного позбавлення волі.

Обгрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого зважаючи на те, що ОСОБА_11 вчинив особливо тяжкий злочин, проте суд даний факт належним чином не врахував та призначив йому покарання, при якому він вже скоро опиниться на волі з урахуванням закону, за яким строк відбування ним покарання скоротиться удвічі.

Зазначає, що розслідування у справі проведено ретельно та всебічно, втім суд не врахував в достатній мірі всі наявні в матеріалах провадження докази, цинічне відношення самого обвинуваченого до вчиненого та його особу, зокрема те, що він і раніше послідовно вчиняв небезпечні злочини і не розкаявся, на протязі всього розгляду справи вину не визнавав незважаючи на її очевидну доведеність, викручувався, змінював показання і висміював потерпілих, що свідчить про те, що він після звільнення не зупиниться і продовжить вирішувати свої проблеми шляхом позбавлення життя інших осіб.

Зазначає, що обвинувачений своїм вчинком позбавив її чоловіка, а їх двох дочок - батька, і вони важко пережили його смерть, при цьому ОСОБА_21 залишився живим випадково, від отриманих поранень тривалий час лікувався та втратив здоров`я.

Крім того зазначає, що вона незгодна з визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди і наполягає на задоволення своїх вимог у повному обсязі.

У запереченнях на апеляцію потерпілої засуджений ОСОБА_11 вказує на безпідставність на необгрунтованість її вимог (т. 7 а.с. 231).

У запереченнях на апеляцію потерпілої (т. 8 а.с. 12-14) захисник ОСОБА_24 вказує, що вина її підзахисного не є доведеною. Так, ОСОБА_21 та ОСОБА_20 раніше мали стягнення за порушення порядку проходження служби, що має пряме відношення до подій 16.09.2010 р.

Зазначає, що правдиві показання ОСОБА_11 щодо фактичних обставин події підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , в той час як показання ОСОБА_21 не відповідають дійсності.

Вказує, що згідно показанням свідка ОСОБА_28 остання бачила пістолет ПМ, належний ОСОБА_21 , в його власних руках, втім його відбитки пальців відсутні і на цьому пістолеті, і на газовому балончику (т. 2 а.с. 97), втім ця експертиза у вироку навіть не згадується.

Зазначає, що її брат ОСОБА_11 є невинуватим, він є доброю, чесною, правдивою і відкритою людиною, і не може нести відповідальності за аморальну, протизаконну поведінку міліції на робочому місці.

В своїй апеляції, з урахуванням її доповнень, засуджений ОСОБА_11 просить оскаржуваний вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2017 р. змінити, кваліфікувавши його дії за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ст. 118, ст. 124 КК України.

Призначити йому покарання за вказаними статтями, частинами статей Закону України про кримінальну відповідальність, за сукупністю злочинів, а також з урахуванням вироку Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.11.2010 р., та остаточно призначити покарання міру покарання згідно відбутого, запобіжний захід - скасувати, розмір відшкодування моральної шкоди за цивільним позовом зменшити до 20.000, 00 грн.

В обгрунтування апеляційних вимог вказує, що, на відміну від потерпілого ОСОБА_21 , з перших днів розслідування він дає послідовні показання, а зазначений ним механізм заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_20 , згідно якому постріл в останнього був здійснений саме ОСОБА_21 зі своєї власної табельної зброї у той час, коли ОСОБА_11 з ним боровся, підтверджується: висновком комісійної судово-медичної експертизи від 26.04.2016 р., згідно якому розташування раневого каналу в ОСОБА_20 не суперечить механізму його виникнення, вказаному ОСОБА_11 під час відтворення обстановки та обставин події; висновком експертизи від 12.11.2010 р. № 70/23/3191, згідно якій сліди продуктів пострілу були виявлені саме на лівій руці засудженого, якою він тримав руку ОСОБА_21 , в якій останній у свою чергу тримав пістолет.

Вказує, що він не мав наміру позбавляти життя ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , а лише захищався від неправомірних дій з боку останніх, при цьому суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_21 та свідки ОСОБА_29 , ОСОБА_30 підтвердили, що засудженого зупинив і привів до кімнати міліції один ОСОБА_21 .

Крім того зазначає, що стороною обвинувачення не був викликаний та допитаний безпосередній очевидець подій, присутність якого підтвердив і свідок ОСОБА_31 , - чоловік у темній куртці з чорною сумкою, з яким засуджений спілкувався після приїзду і до зустрічі з ОСОБА_21 .

Просить прийняти до уваги обставини, що пом`якшують його покарання, а саме наявність в нього на утриманні хворої матері пенсійного віку, рідної сестри, що є інвалідом І групи та сама утримує неповнолітню дитину, наявність в нього хронічних захворювань - туберкульозу легенів, гепатиту, ревматоїдного артриту, а також тривалість тримання його в умовах слідчого ізолятору.

У доповненнях до апеляційної скарги вказує, що причиною конфлікту між ним та співробітниками міліції на автовокзалі була груба поведінка ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , які після перевірки документів та доставки засудженого до опорного пункту міліції обшукали його без дотримання вимог закону та почали бити, а коли він почав захищатися, то відбулася боротьба, під час якої він витягнув свій пістолет і вистрілив всі 3 патрони травматичної дії. Коли прапорщик ОСОБА_21 витягнув свій табельний пістолет ПМ та направив його у бік засудженого, останній схопив його за руку й між ними почалася боротьба, що продовжилася на підлозі, під час якої було здійснено декілька пострілів, хто саме при цьому натискав на спусковий гачок - сказати не може.

Вказує, що такий механізм пригоди підтверджується показаннями свідків ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_29 , ОСОБА_34 , тим, що згідно висновку судово-медичної експертизи в нього було виявлено численні садна та гематоми на голові, обличчі, шиї, тулубі, кінцівках, а також тим, що під час роботи в органах МВС ОСОБА_20 та ОСОБА_21 отримали по два стягнення, в тому числі за грубе ставлення до громадян.

На думку обвинуваченого, наведені ним обставини дають підстави для кваліфікації його дій за ст. 118 та ст. 124 КК України як таких, що були вчинені при перевищенні меж необхідної оборони.

У запереченнях на апеляцію засудженого прокурор вказує, що остання є безпідставною, а вина ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих йому злочинів підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.

Так, експерт ОСОБА_35 , будучи допитаним у судовому засіданні, вказав, що для заподіяння смерті ОСОБА_20 вирішальне значення мало поранення № 4, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень та потягло її настання. Механізм цього поранення суперечить тим обставинам, що викладені ОСОБА_11 . Крім того, локалізація напряму раневих каналів та ушкодження, виявлені у ОСОБА_21 , відповідають тим обставинам, на які вказав останній у протоколі відтворення обстановки і обставин подій та у протоколах допитів. Крім того, вина ОСОБА_11 поза розумним сумнівом підтверджується показаннями допитаних у справі свідків.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді; пояснення засудженого та його захисників, які апеляцію засудженого підтримали, проти задоволення апеляцій прокурора та потерпілої заперечували; пояснення прокурора, потерпілих та представника потерпілої, які на задоволенні апеляцій прокурора та потерпілої ОСОБА_6 наполягали, проти задоволення апеляції засудженого заперечували; перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені у апеляціях, приходить до наступних висновків.
Аналізуючи доводи апеляції засудженого ОСОБА_11 , колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки висновки суду про доведеність винуватості останнього у вчиненні злочинів, за які його засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінальної справи і підтверджуються детально наведеними у вироку доказами, які суд усебічно, повно та об`єктивно дослідив і належно оцінив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ст. 348, п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК України.
Як вбачається з даної апеляції та матеріалів справи, ОСОБА_11 свою винуватість у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309 та ч. 1 ст. 263 КК України, в суді першої інстанції визнав та вирок суду в частині засудження його за вказані злочини в апеляційному порядку не оспорював.
Що стосується визнання ОСОБА_11 винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 348, п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1, 9 ч. 2 ст.115 КК України, то правильність як висновків суду щодо фактичних обставин їх вчинення, так і кваліфікації дій обвинуваченого у цій частині, доводами його апеляції не спростовуються.

Так, винуватість ОСОБА_11 у вчиненні вказаних злочинів поза розумним сумнівом підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами, зміст яких та обставини, що ними підтверджуються, детально зазначені у мотивувальній частині вироку з наданням їм відповідної оцінки, зокрема:

-показаннями потерпілого ОСОБА_21 , який детально розповів про обставини, за яких 16.09.2010 р. близько 08:20 хвилин ОСОБА_11 , будучи запрошеним до опорного пункту міліції, розташованого у будівлі Центрального автовокзалу по вул. Курчатова, 10 у м. Дніпропетровську, здійснив постріли у співробітників міліції ОСОБА_21 та ОСОБА_19 з пістолета"ZORAKI - MOD. 914 - S" № НОМЕР_1 , калібру 9 мм, а після цього, заволодівши належним ОСОБА_21 пістолетом ПМ, № НОМЕР_2 , 1979 р.в., - також і з цього пістолета, після чого був затриманий;
-показанням свідків ОСОБА_36 та ОСОБА_37 щодо обставин, за яких ними спільними зусиллями був затриманий ОСОБА_11 безпосередньо після вчинення ним злочинів щодо ОСОБА_21 та ОСОБА_19 ;

-показаннями експертів ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_23 , які підтвердили правильність складених ними висновків експертиз та дали розгорнуті пояснення з їх приводу;

-показаннями свідків ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , які прибули на місце події безпосередньо після вчинення злочинів ОСОБА_11 , щодо обставин, які вони при цьому побачили;

-показаннями свідка ОСОБА_32 , яка під час вчинення злочинів перебувала поблизу приміщення опорного пункту міліції та бачила обставини, за яких вказане приміщення покинули ОСОБА_21 та ОСОБА_11 ;

-показаннями свідка ОСОБА_33 , яка була очевидцем того, як близько 08:15 годин 16.09.2010 р. ОСОБА_21 супроводжував невідомого їй чоловіка віком близько 40 років із залисинами на голові та спортивною сумкою через плече до опорного пункту міліції;

-показаннями свідка ОСОБА_29 , яка близько 08:12-08:13 годин 16.09.2010 р. бачила, як біля входу в автовокзал ОСОБА_21 перевіряв документи у чоловіка зі спортивною сумкою через плече, після чого вони спільно зайшли до будівлі автовокзалу;

-протоколом огляду місця події від 16.09.2010 р. та додатковим протоколом огляду місця події від 16.09.2010 р.;

-протоколом огляду та вилучення речей і предметів в ОСОБА_11 від 16.09.2010 р.;

-протоколом відтворення обстановки та обставин події за участю підозрюваного ОСОБА_11 від 21.09.2010 р., з фототаблицею до нього;

-актом судово-медичного обстеження ОСОБА_11 від 16.09.2010 р. № 3228;
-висновком додаткової судово-медичної експертизи ОСОБА_11 від 21.01.2011 р. № 176е;

-висновком службового розслідування від 17.09.2010 р. та випискою з наказу № 216/ос від 30.09.2008 р., якими підтверджується, що злочини були вчинені ОСОБА_11 у відношенні працівників міліції при виконання ними своїх службових обов`язків;

-висновками судово-іммунологічних експертиз від 28.09.2010 р. № 300, від 04.10.2010 р. № 302, від 12.10.2010 р. № 618, від 15.12.2010 р. № 781, від 20.01.2011 р. № 41, від 20.01.2011 р. № 42;
-висновком судово-цитологічної експертизи від12.10.2010 р. № 559;
-висновками експертиз вибухових речовин та продуктів пострілу від 12.11.2010 р. № 70/23/3191 та від 26.10.2010 р. № 70/23/3250;
-висновками судово-балістичних експертиз від 12.11.2010 р. № 70/07-597 та від 27.01.2011 р. № 70/07-596 ;
-протоколом відтворення обстановки та обставин події за участю підсудного ОСОБА_11 від 26.02.2016 р. з додатками до нього;
-протоколом про визнання та залучення до справи речових доказів від 02.02.2011 р.;
-свідоцтвом про смерть ОСОБА_19 ;
-актом судово-медичного обстеження трупа ОСОБА_19 22.10.2010 р. № 1758-199/Л;
-висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_19 від 22.10.2010 р. № 1758-199/Л-Е;
-протоколом огляду речей ОСОБА_19 від 21.10.2010 р.;
-протоколом виїмки від 24.09.2010 р., згідно якому у відділі судово-медичної криміналістики ОКУ «Бюро СМЕ» було вилучено кулю від пістолета Макарова 9мм, вилучену з трупа ОСОБА_19 ;
-висновком додаткової судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_19 від 25.01.2011 р. № 1758-199Л-ЕД;
-висновком додаткової судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_19 від 26.11.2010 р. № 1758-199/Л-ЕД;
-висновком комплексної судово-балістичної та продуктів пострілу експертизи від 05.01.2011 р. № 70/07/23-623;
-висновками комісійної судово-медичної експертизи від 26.04.2016 р.;
-висновком судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень ОСОБА_21 від 17.01.2011 р. № 130е;
-висновком медико-криміналістичної експертизи від 19.10.2010 р. № 638 МК;
-протоколом огляду та вилучення речей ОСОБА_21 від 16.09.2010 р.;
-протоколом огляду речей ОСОБА_21 від 20.10.2010 р.;
-протоколом виїмки від 24.10.2010 р., згідно якому у Клінічному об`єднанні швидкої медичної допомоги було вилучено 2 гумових кулі, раніше вилучених в ході оперування ОСОБА_21 ;
-висновками судово-гістологічної експертизи від 27.10.2010 р.;
-висновком комплексної судово-балістичної та продуктів пострілу експертизи від 18.01.2011 р. № 70/07/23-622;
-протоколом відтворення обстановки та обставин події від 09.11.2010 р. за участю потерпілого ОСОБА_21 з фототаблицею;
-висновком додаткової судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень ОСОБА_21 від 19.01.2011 р. № 131е;
-протоколом відтворення обстановки та обставин події за участю потерпілого ОСОБА_21 від 26.02.2016 р. з додатками до нього;
-висновками судової експертизи металів та сплавів від 23.03.2016 р.;
-висновками комісійної судово-медичної експертизи від 28.03.2016 р.;
-актами стаціонарних судово-психіатричних експертиз у відношенні ОСОБА_11 від 06.01.2011 р. № 9 та від 12.01.2012 р. № 11 та іншими доказами у справі.
Погоджуючись з оцінкою, наданою доказам у справі судом першої інстанції, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ст. 348, п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК України, є повністю підтвердженою, а твердження засудженого про її недоведеність є безпідставними.
Версія засудженого про те, що всі його дії у відношенні ОСОБА_21 та ОСОБА_19 були вчинені у межах захисту від протиправних дій з боку останніх, а постріли у ОСОБА_19 здійснив сам ОСОБА_21 у той час, коли ОСОБА_11 з ним боровся на підлозі, спростовується матеріалами справи.
Так, крім показань самого ОСОБА_11 , зазначені ним обставини у цій частині не мають об`єктивного підтвердження, а також вони спростовуються:
-детальними показаннями потерпілого ОСОБА_21 щодо обставин події, що узгоджуються з іншими дослідженим судом доказами;
-висновком додаткової судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_19 від 26.11.2010 р. № 1758/199/Л-ЕД, згідно якому враховуючи кількість, характер та локалізацію виявлених при експертизі трупа ОСОБА_19 тілесних ушкоджень та дані протоколу відтворення обстановки та обставин події за участю підозрюваного ОСОБА_11 , можна вважати, що всі вищезазначені тілесні ушкодження за обставин, на які вказує ОСОБА_11 , виникнути не могли;
-висновком додаткової судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень ОСОБА_21 від 19.01.2010 р. № 131е, згідно якому механізм утворення виявлених в останнього тілесних ушкоджень узгоджується з його показаннями в судовому засіданні і з вказаним ним механізмом заподіяння йому тілесних ушкоджень в ході відтворення обстановки і обставин подій за його участю від 09.11.2010 р.;
-висновками комісійної судово-медичної експертизи від 26.04.2016 р., згідно яким наявність на трупі ОСОБА_19 кульового поранення шиї, викликаного кульовим зарядом травматичної зброї, наявність сліпого проникаючого вогнепального кульового поранення передньої брюшної стінки справа, рановий канал якого має направлення зверху вниз, спереду-назад, дещо зліва направо, під гострим кутом до площини корпусу, суперечить механізму виникнення вказаних вогнепальних пошкоджень в протоколі відтворення обстановки і обставин події від 26.02.2016 р. за участю ОСОБА_11 ;
-висновками комісійної судово-медичної експертизи від 28.03.2016 р., згідно яким локалізація та направлення ранових каналів, виникнення встановлених тілесних ушкоджень у виді вогнепальних кульових та забійної рани, виявлених в постраждалого ОСОБА_21 , відповідають механізму утворення тілесних ушкоджень, вказаних у протоколі відтворення обстановки та обставин події від 26.02.2016 р. за участю останнього. Натомість локалізація, направлення ранового каналу наскрізного торакоабдомінального кульового поранення суперечить механізму його виникнення та направленню можливого ранового каналу, вказаних у протоколі відтворення обстановки та обставин події від 26.02.2016 р. за участю ОСОБА_11 . Крім того, наявність в ОСОБА_19 поранення від пострілу з пістолета "ZORAKI - MOD. 914 - S" з частковим упором та двох поранень від пострілів з пістолета «Макарова» з щільним упором повністю спростовує версію засудженого про те, що він не здійснював пострілів у ОСОБА_19 , а лише здійснив три постріли з пістолета"ZORAKI - MOD. 914 - S" у бік ОСОБА_21 , а ОСОБА_19 отримав вогнепальні поранення в ході боротьби;
-показаннями експерта ОСОБА_23 в судовому засіданні в суді першої інстанції, згідно яким незважаючи на небезпечність для життя всіх поранень, заподіяних ОСОБА_19 , найбільш вирішальним фактором була крововтрата від пошкодження стегнової артерії (поранення № 4), що потягла настання його смерті, і саме це поранення суперечить механізму заподіяння та діям, викладеним ОСОБА_11 ;
-висновками судово-іммунологічних експертиз від 12.10.2010 р. № 618, від 28.09.2010 р. № 300, від 04.10.2010 р. № 302, від 15.12.2010 р. № 781, від 20.01.2011 р. №№ 41, 42, згідно яким кров людини, сліди якої виявлені на одязі та взутті засудженого, належить ОСОБА_19 та ОСОБА_21 та не може належати самому ОСОБА_11 зважаючи на те, що відповідно до акту його медичного огляду від 16.09.2010 р. № 3228 в нього не виявлено тілесних ушкоджень, що тягнуть крововтрату;
-висновками експертиз вибухових речовин та продуктів пострілу від 12.11.2010 р. № 70/23/3191 (т. 2 а.с. 129-131) та від 26.10.2010 р. № 70/23/3250 (т. 2 а.с. 137-140), згідно яким на змивах з рук, обличчя і шиї засудженого, а також на його одязі, було виявлено сліди продуктів пострілу.
Доводи засудженого про те, що його версія подій підтверджується показаннями свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_45 , ОСОБА_33 , ОСОБА_32 колегія суддів оцінює критично, оскільки вони полягають у довільному тенденційному трактуванні апелянтом показань цих свідків та обставин, що ними підтверджуються, яке не відповідає їх дійсному змісту, в той час як фактично ці показання узгоджуються між собою та з показаннями ОСОБА_21 і підтверджують винуватість ОСОБА_11 в обсязі пред`явленого обвинувачення.
Посилання цього апелянта на те, що всупереч висновкам суду до приміщення опорного пункту міліції його привів лише ОСОБА_21 , колегія суддів вважає неспроможними зважаючи на те, що ця обставина не має істотного значення для справи і не впливає як на правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин наступних подій у вказаному приміщенні, так і на правильність кваліфікації дій, вчинених у ньому ОСОБА_11 .
Доводи засудженого щодо того, що у минулому ОСОБА_21 та ОСОБА_19 притягувалися до дисциплінарної відповідальності, колегія суддів вважає неприйнятними зважаючи на те, що ця обставина не має безпосереднього відношення до подій інкримінованих ОСОБА_11 злочинів та не підтверджує вчинення ними будь-яких неправомірних дій щодо останнього. Крім того, притягнення вказаних осіб до дисциплінарної відповідальності мало місце у 2002 р. та 2005 р. (т. 1 а.с. 218, 230), тобто за 8 та 5 років до відповідних події, в подальшому вони неодноразово відзначалися за сумлінне виконання своїх службових обов`язків (т. 1 а.с. 217, 218/зв, 227-229), а отже наведені засудженим обставини не можуть вважатися такими, що характеризують потерпілих на час вчинення щодо них злочинів ОСОБА_11 або такими, що дають будь-які підстави для сумнівів у правомірності їх дій щодо останнього.
Посилання цього апелянта на те, що зазначені ним обставини подій підтверджуються наявністю в нього тілесних ушкоджень, встановлених висновком судово-медичної експертизи, колегія суддів оцінює критично. Так, згідно встановлених судом фактичних обставин справи ОСОБА_11 на місці пригоди вступив у фізичне протиборство із потерпілим ОСОБА_21 , з метою заволодіння табельною вогнепальною зброєю останнього, а після цього фізичну силу до засудженого застосували свідки ОСОБА_36 та ОСОБА_46 під час його затримання. Крім того, згідно власним показанням ОСОБА_11 в суді першої інстанції, станом на 16.09.2010 р. в нього були тілесні ушкодження, ОСОБА_21 повідомив прибувшим на місце подій працівникам спецпідрозділу «Беркут» про те, що засуджений застрілив його напарника, після чого останні почали «грати ним у футбол», тобто бити (т. 7 а.с. 116/зв). Всі ці події пов`язані із фізичними діями інших осіб у відношенні засудженого, що мають наслідком заподіяння йому тілесних ушкоджень, а отже сам по собі факт наявності в ОСОБА_11 легких тілесних ушкоджень, встановлених актом його судово-медичного обстеження від 16.09.2010 р. № 3228, за відсутності іншого об`єктивного підтвердження, не є достатнім доказом неправомірного застосування до нього фізичного насильства ОСОБА_21 та ОСОБА_19 .

Доводи апелянта щодо безпідставного визнання судом вогнепального поранення шиї ОСОБА_19 таким, що було заподіяне пострілом з пістолета "ZORAKI - MOD. 914 S", в той час як згідно первинним висновкам судових експертиз воно було заподіяне пострілом з пістолета ПМ, колегія суддів оцінює критично. Так, згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи від 26.04.2016 р., сліпе проникаюче вогнепальне кульове поранення лівої передньо-бокової поверхні шиї з пошкодженням органів переднього відділу шиї викликане дією снаряду несмертельної дії (прогнозовано гумовою кулею). Експерт ОСОБА_23 , будучи допитаним у судовому засіданні в суді першої інстанції, надав детальні пояснення з приводу обгрунтування, покладеного комісією експертів в основу свого одностайного висновку про заподіяння вказаної рани пострілом саме з пістолету "ZORAKI - MOD. 914 S", з посиланням на дані дослідження тіла, шкіри, пошкоджень, спричинених травмуючим предметом, та на сукупність ознак, за якими виключається заподіяння вказаного поранення пострілом з пістолета "Макарова". Достатні підстави для сумнівів у правильності цього висновку відсутні.
Посилання засудженого на те, що сліди продуктів пострілу були виявлені тільки на його лівій руці, якою він тримав ОСОБА_21 за руку в якій останній у свою чергу тримав пістолет «ПМ», з якого здійснювалися постріли, колегія суддів оцінює критично, оскільки вони суперечать дійсному змісту висновку експертизи вибухових речовин та продуктів пострілу від 12.11.2010 р. № 70/23/3191 (т. 2 а.с. 129-131), згідно якому продукти пострілу були виявлені у змивах як з обличчя і шиї, так і з обох рук засудженого.

З урахуванням наведеного колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції про доведеність вини засудженого, приходить до висновку, що висунута ОСОБА_11 версія щодо фактичних обставини подій не відповідає дійсності та є формою захисту, спрямованою на уникнення кримінальною відповідальності за вчинені діяння.
Аналізуючи доводи засудженого щодо вчинення ним злочинів у стані необхідної оборони, колегія суддів вважає їх неспроможними зважаючи на наступне.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони, а згідно ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Таким чином, обов`язковою ознакою діянь, що кваліфікуються за ст. ст. 118, 124 КК України, на чому наполягає засудженій у своїй апеляції, є наявність суспільно небезпечного посягання, від якого особа захищається шляхом заподіяння шкоди нападнику.
Як було правильно встановлено судом першої інстанції, посилання ОСОБА_11 на протиправні дії ОСОБА_21 та ОСОБА_19 щодо нього є необгрунтованими, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання його дій такими, що вчинені у стані необхідної оборони.

Посилання апелянта на те, що при зміні прокурором обвинувачення, що мала місце 28.04.2015 р., його дії не були перекваліфіковані з ч. 3 ст. 263 КК України на ч. 1 ст. 263 КК України колегія суддів вважає неспроможними, оскільки вони суперечать дійсному змісту постанови прокурора про зміну обвинувачення від 28.04.2015 р. (т. 5 а.с. 236-247), згідно якій дії ОСОБА_11 в частині придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу були кваліфіковані саме за ч. 1 ст. 263 КК України, що відповідає обвинуваченню, яке було розглянуте судом та в оскаржуваному вироку визнане доведеним.
Доводи цього апелянта щодо безпідставності висновку суду про вчинення ним злочину у стані наркотичного сп`яніння є неспроможними. Так, у своїх показаннях в суді першої інстанції ОСОБА_11 зазначив зокрема, що напередодні вжив у невеликих дозах амфетамін, марихуану та алкоголь, тим самим підтвердивши, що вживає наркотичні речовини. Відповідно до протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини і встановлення факту сп`яніння, від 16.09.2010 р. № 1391 (т. 1 а.с. 108), ОСОБА_11 перебував у стані сп`яніння, викликаного вживанням амфетамінів і канабіноїдів. За таких обставин колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_11 інкримінованих йому злочинів у стані наркотичного сп`яніння обґрунтованим і таким, що відповідає матеріалам справи.
З урахуванням наведеного, підстав для задоволення апеляції засудженого не вбачається.
Колегія суддів вважає за необхідне додатково зазначити, що доводи апеляції засудженого полягають в акцентуванні уваги на другорядних обставинах, які не мають істотного значення для справи, а також у переоцінці окремих доказів, з наданням їм тенденційної однобічної оцінки, ігноруючи при цьому їх дійсний зміст та решту доказів у їх сукупності.
Аналізуючи доводи апеляцій прокурора та потерпілої щодо м`якості призначеного засудженому покарання, колегія суддів вважає їх частково обґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_11 покарання судом першої інстанції вимоги ст. ст. 50, 65 КК України виконані не в повному обсязі.

Так, судом були в цілому правильно встановлені обставини, що підлягають врахуванню, а саме те, що засудженим було вчинено злочини середньої тяжкості та особливо тяжкі злочини, серед яких і ті, що посягають на найвищу соціальну цінність життя та здоров`я людини; відсутність обставин, що пом`якшують його покарання; обставину, що обтяжує його покарання, якою було визнано скоєння злочинів у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів; відомості про особу засудженого, а саме те, що він є раніше судимим, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно; ставлення обвинуваченого до скоєного невизнання ним вини та відсутність розкаяння.

Разом з тим, вказані обставини не були враховані судом достатньою мірою. Зокрема не було належним чином взято до уваги те, що ОСОБА_11 раніше був засуджений вироком Дніпропетровського обласного суду від 02.06.1994 р. за ст. 17, п. "а" ст. 93, ч. 2 ст. 86-1, ч. 2 ст. 142, ч. 3 ст. 193, ч. 1 ст. 222 КК України до позбавлення волі строком на 12 років, звільнений 06.06.2003 р. умовно-достроково (т. 3 а.с. 40-80). Згідно вказаного вироку, ОСОБА_11 був визнаний винуватим та засуджений зокрема за вчинення замаху на умисне вбивство з корисливих мотивів, з використанням вогнепальної зброї, та за умисні корисливі насильницькі посягання на майно інших осіб.
Незважаючи на відбуття призначеного йому суворого покарання, ОСОБА_11 належних висновків для себе не зробив, не виправився та в період не знятої і не погашеної судимості вчинив новий умисний тяжкий злочин, передбачений ч. 3 ст. 186 КК України, за який його було засуджено вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.11.2010 р. Крім того, у той самий період ОСОБА_11 вчинив нові умисні злочини, в тому числі особливо тяжкі, за які його засуджено оскаржуваним вироком суду.

Суд першої інстанції не взяв достатньою мірою до уваги те, що ОСОБА_11 обвинувачується у низці умисних злочинів, в тому числі пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів у великих розмірах та вогнепальної зброї, а також одночасно вчинив посягання на життя та здоров`я двох працівників правоохоронних органів - вбивство одного співробітника міліції та замах на вбивство іншого співробітника міліції при виконанні ними своїх посадових обов`язків, з метою приховання інших вчинених ним злочинів. При цьому ОСОБА_11 використав як вогнепальну зброю, що незаконно носив при собі, так і табельну вогнепальну зброю працівника міліції, якою заволодів шляхом застосування до останнього фізичного насильства.

Крім того, не було враховане достатньою мірою ставлення самого ОСОБА_11 до скоєного відсутність в нього усвідомлення тяжкості вчинених злочинів та їх наслідків, відсутність будь-якого розкаяння, цинічне ставлення до потерпілої, що проявляється зокрема в образливих висловлюваннях на адресу останньої у запереченнях на її апеляційну скаргу (т. 7 а.с. 231).

На думку колегії суддів, наведені обставини дають підстави для висновку про повністю антисоціальну спрямованість особи ОСОБА_11 та усталеність його протиправної поведінки, а також про те, що він зневажливо ставиться до суспільства та встановлених у ньому правил, життя та здоров`я інших людей, і є особою зухвалою та схильною до вирішення своїх життєвих проблем, в тому числі матеріального характеру, шляхом вчинення насильницьких дій відносно інших людей, не зупиняючись перед позбавленням їх життя.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про часткову обґрунтованість доводів прокурора та потерпілої щодо невідповідності призначеного засудженому покарання його особі та ступеню тяжкості злочинів внаслідок м`якості, що тягне скасування вироку у цій частині, з постановленням нового вироку на підставі ст. ст. 372, 378 КПК України (1960 р.).

Обговорюючи питання про призначення засудженому покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, колегія суддів, частково погоджуючись з доводами апеляцій прокурора та потерпілої, вважає призначене судом першої інстанції покарання у цій частині ближче до нижчої його межі м`яким, втім підстав для задоволення апеляційних вимог у повному обсязі не вбачає, оскільки даний злочин був вчинений ОСОБА_11 у період чинності ч. 1 ст. 263 КК України в редакції Закону від 15.04.2008 р., що передбачала покарання у виді позбавлення волі на строк від 2 до 5 років.

За правилами ч. 2 ст. 5 КК України наступні зміни закону про кримінальну відповідальність, якими відповідальність за вказаний злочин була посилена, зворотної дії у часі не мають, а тому покарання ОСОБА_11 підлягає призначенню у максимальному розмірі, встановленому санкцією ч. 1 ст. 263 КК України в редакції Закону від 15.04.2008 р., - у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Обговорюючи призначене ОСОБА_11 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, у розмірі, наближеному до мінімального, колегія суддів оцінює його як м`яке та з урахуванням даних про особу засудженого та інших вищенаведених обставин, що підлягають врахуванню відповідно до закону, вважає за необхідне призначити його у максимальному розмірі, передбаченому санкцією вказаної частини статті закону України про кримінальну відповідальність, - у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Покарання за вчинення злочину, передбаченого п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України, підлягає призначенню у тому самому виді та розмірі, оскільки колегія суддів вважає його законним та справедливим, з чим фактично погоджуються і апелянти, не вимагаючи призначення іншого покарання у цій частині.
Підстав для призначення засудженому більш суворого покарання за ч. 2 ст. 15 п. 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК України колегія суддів не вбачає, оскільки за правилами ч. 3 ст. 68 КК України воно призначене у максимальному розмірі, що є можливим відповідно до закону про кримінальну відповідальність.
Обговорюючи питання про покарання за вчинення злочину, передбаченого ст. 348 КК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити його ОСОБА_11 у виді довічного позбавлення волі.
На думку колегії суддів, вищенаведені обставини, що підлягають врахуванню відповідно до закону, зокрема відомості про особу засудженого і те, що призначення ОСОБА_11 та відбуття ним у минулому покарання у виді позбавлення волі на строк, наближений до максимального відповідно до ч. 2 ст. 63 КК України, не призвело до його виправлення, та він у період не знятої та не погашеної судимості вчинив нові особливо тяжкі злочини, позбавивши життя одну людину та вчинивши замах на життя іншої, - дає підстави для висновку, що призначення цьому засудженому покарання у виді позбавлення волі на певний строк навіть у максимальному його розмірі не сприятиме виправленню цього засудженого та досягненню щодо нього мети кримінального провадження, у зв`язку з чим колегія суддів не вважає за можливе застосувати до ОСОБА_11 інше покарання, ніж довічне позбавлення волі.
Покарання за сукупністю злочинів підлягає призначенню ОСОБА_11 на підставі ч. 1, ч. 2 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі.

Покарання за сукупністю злочинів з урахуванням вироку Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.11.2010 р. підлягає призначенню ОСОБА_11 на підставі ч. 2, ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вказаним вироком довічним позбавленням волі.

Керуючись ст. ст. 356, 362, 365, 366, 372, 378 КПК України (1960 року), колегія суддів,-

З А С У Д И Л А :
Апеляцію засудженого ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Апеляції прокурора ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2017 року щодо ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309, ст. 348, п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1,9 ч. 2 ст. 115 КК України скасувати в частині призначення покарання.
Постановити у цій частині свій вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання:

- за ч. 1 ст.263 КК України (в редакції Закону від 15.04.2008 р.) у виді 5 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

- за ст. 348 КК України у виді довічного позбавлення волі;

- за п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 15, п. 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 10 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1, ч. 2 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_11 покарання за сукупністю злочинів у виді довічного позбавлення волі.
На підставі ч. 2, ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 15.11.2010 року більш суворим за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у виді довічного позбавлення волі.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.
Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку до Верховного суду протягом одного місяця з моменту його проголошення шляхом подання касаційної скарги через Апеляційний суд Дніпропетровської області.
Копію вироку вручити засудженому невідкладно.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4