Дата документу Справа № 311/1408/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №311/1408/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/246/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Костянтинівка Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області,

потерпілого ОСОБА_8 та його представника - адвоката ОСОБА_9 - в режимі відеоконференції із Василівським районним судом Запорізької області,
ВСТАНОВИЛА:
прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 19 липня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.286 КК України до 3 років обмеження волі без позбавлення права керування транспортним засобом; на підставі ст.75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 2 роки та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Постановлено стягнути зі ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення експертизи по кримінальному провадженню у сумі 1583,28 грн. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вищевказаний вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, та на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 2 роки. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що при ухваленні вироку суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини та тяжкість вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, наслідки, що настали для потерпілого, а також відсутність дій обвинуваченого, направлених на відшкодування потерпілому заподіяної шкоди. Крім цього, зазначає, що суд взагалі не мотивував та не обґрунтував свої висновки про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, потерпілий ОСОБА_8 та його представник-адвокат ОСОБА_9 , вказують на безпідставність вищевказаних доводів прокурора, законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, і просять апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за наступних обставин.

Так, 02 лютого 2017 року близько 12 години 15 хвилин в с.Балки Василівського району Запорізької області ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «MERCEDES-BENZ-1114» (вантажний фургон-С), д/н НОМЕР_1 , здійснював рух по вул.Західній. У цей час, у ході руху водій ОСОБА_6 своєчасно виявив візуальні ознаки ожеледиці та, маючи технічну можливість не виїздити на вкриту ожеледицею ділянку дороги, під`їзду для магазину, не правильно оцінив дорожню ситуацію, не прийняв своєчасних заходів безпеки, не вибрав безпечну для руху швидкість, здійснив подальший рух і виїхав на вкриту ожеледицею ділянку вулиці, чим порушив п.10.1 ПДР України, внаслідок чого не впорався з керуванням та допустив наїзд на бетонну електроопору, що знаходилась на узбіччі. Пошкоджена від контакту з вказаним автомобілем бетонна електроопора впала на пішохода ОСОБА_8 , який стояв на узбіччі вищевказаної вулиці.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, які не загрозливі для життя, але викликали довготривалий розлад здоров`я, більш ніж 21 добу.

Таким чином, водієм ОСОБА_6 допущено порушення вимог п.10.1 ПДР України, які знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією ДТП і її наслідками у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 .

Заслухавши:

доповідь судді;

прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити;

обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, вказавши на те, що у випадку позбавлення його права керування транспортним засобом, він буде позбавлений можливості заробляти собі на життя та відшкодувати шкоду потерпілому;

потерпілого ОСОБА_8 та його представника - адвоката ОСОБА_9 , які також заперечували проти задоволення апеляційної інстанції, просили залишити її без задоволення, а вирок суду - без змін, посилаючись на те, що у випадку позбавлення обвинуваченого права керувати транспортними засобами, він не зможе відшкодувати потерпілому шкоду, про стягнення якої потерпілий заявив в порядку цивільного судочинства,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, є обґрунтованими, та ніким з учасників провадження не оспорюються.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, вину у вчиненому визнав в повному обсязі. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі.

Крім того, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, яке відноситься до необережних, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.ст.75,76 КК України.

Приймаючи до уваги вказані обставини, а також фактичні обставини провадження, і те, що тяжких наслідків від кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_6 , не настало, обставин, що обтяжують покарання, не встановлено, в той же час встановлені обставини, що його пом`якшують, а також погоджуючись з доводами потерпілого ОСОБА_8 та його представника - адвоката ОСОБА_9 , про те, що позбавлення обвинуваченого права керування транспортним засобом негативно вплине на строки відшкодування останнім завданої шкоди, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно не призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що в цій частині свої висновки суд належним чином не вмотивував у вироку.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції по сутті прийняв правильне рішення, яке з огляду на викладене, не підлягає скасуванню.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, на думку колегії суддів, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Василівського районного суду Запорізької області від 19 липня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.286 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4