АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/274/18 Справа № 191/3871/17 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2017 року було задоволено клопотання слідчого СВ Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Синельниківської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , та накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на автомобіль марки «ВАЗ 2109» д.н. НОМЕР_1 , 1991 року випуску, сірого кольору, дерев`яний предмет довжиною 40-50 см. чорного кольору (схожий на біту), медичну маску зеленого кольору, які було вилучено під час проведення огляду 29.10.2017 року.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що автомобіль марки «ВАЗ 2109» д.н. НОМЕР_1 , а також предмети, які були виявлені в ньому під час проведення огляду 29.10.2017 р., можуть мати значення речових доказів у кримінальному провадженні та бути засобами вчинення кримінального правопорушення, а тому з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування, а також для забезпечення належного зберігання речових доказів стороною кримінального провадження, суд вважає необхідним клопотання слідчого задовольнити та накласти арешт на зазначене у клопотанні майно.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 порушує питання про скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 про накладення арешту на вказаний автомобіль та зобов`язати слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_11 або іншу уповноважену особу повернути автомобіль марки «ВАЗ 2109» д.н. НОМЕР_1 , 1991 року випуску, сірого кольору, володільцю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою. Вказує, що належний на праві володіння ОСОБА_7 автомобіль марки «ВАЗ 2109» д.н. НОМЕР_1 , 1991 року випуску, сірого кольору, який перебував під керуванням ОСОБА_12 , не відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки не є знаряддям вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 157, 345, 296 КК України, на автомобілі немає слідів злочинів, автомобіль не містить інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі не є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій.

Крім того, у кримінальному провадженні № 0002114 повідомлення

про підозру законним володільцям автомобіля ОСОБА_7 та ОСОБА_12 не пред`являлися, володілець автомобіля ОСОБА_7 не є обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння не є особою, щодо якої здійснюється провадження та щодо якої може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна.

Заслухавши суддю-доповідача, думку адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляцію та просив її задовольнити, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З наданих матеріалів випливає, що 29.10.2017 року о 18.25 год. група невстановлених чоловіків прибули на виборчу дільницю № 120505 в АДРЕСА_1 , де відбувався виборчий процес, пошкодили вікна та двері приміщення та із застосуванням насильства проникли в середину виборчої дільниці.

За даним фактом 29 жовтня 2017 року в ЄРДР було зареєстровано кримінальне правопорушення за № 002114 та розпочато розслідування за ознаками ч. 3 ст. 157, ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України.

В ході досудового розслідування було встановлено, що 29.10.2017 року група невстановлених чоловіків, після вчинення дій, спрямованих на пошкодження вікон та дверей приміщення на виборчій дільниці № 120505 в с. Майське по вул. Шевченко, 2-а, Синельниківського району, за допомогою автомобілів направилися в сторону м. Синельникове. На автодорозі Т 04-01, 229 км траси Москва-Сімферополь працівниками Синельниківського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області було зупинено автомобіль марки «ВАЗ 2109» д.н. НОМЕР_2 , який перебував під керуванням ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В ході огляду автомобіля марки «ВАЗ 2109» д.н. НОМЕР_2 , 1991 року випуску, сірого кольору, було виявлено та вилучено на задньому пасажирському сидінні дерев`яний предмет довжиною 40-50 см. чорного кольору (схожий на біту), медичну маску зеленого кольору. Автомобіль марки «ВАЗ 2109» д.н. НОМЕР_1 було вилучено до Синельниківського ВП.

За даним фактом розпочато кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.10.2017 року за № 0002114 за попередньою кваліфікацією за ч. 3 ст. 157, ч.4 ст. 296, ч.2 ст. 345 КК України.

Постановою слідчого від 30.10.2017 року вилучений автомобіль марки «ВАЗ 2109» д.н. НОМЕР_2 , 1991 року випуску, сірого кольору, дерев`яний предмет довжиною 40-50 см. чорного кольору (схожий на біту), медичну маску зеленого кольору визнано речовим доказом по кримінальному провадженню № 0002114.

Слідчий у своєму клопотанні про арешт майна посилається на те, що є підстави вважати, що автомобіль марки «ВАЗ 2109» д.н. НОМЕР_1 використовувався для перевезення групи чоловіків в с. Майське Синельниківського району, де відбувався виборчий процес, з метою вчинення дій для перешкоджання здійснення виборчого права, роботи виборчої комісії, є засобом вчинення злочину та доказом у кримінальному провадженні, та може бути конфіскований для забезпечення цивільного позову щодо відшкодування завданих злочином збитків.

Таким чином, це майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, а отже оскаржувана ухвала слідчого судді є обґрунтованою та відповідає вимогам процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують вищенаведених висновків колегії суддів.

Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання, тим більше що як вбачається з наданих матеріалів, ОСОБА_7 не є власником вищезазначеного автомобіля, на який було накладено арешт оскаржуваною ухвалою слідчого судді.

Що стосується посилань апелянта на відсутність достатніх доказів вчинення особою чи особами кримінального правопорушення та недостатню вмотивованість оскаржуваної ухвали колегія суддів оцінює критично з міркувань, наведених вище щодо обґрунтованості підозри у вчиненні розслідуваного кримінального правопорушення та відповідності арештованого майна критеріям ст. 98 КПК України.

З урахуванням наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги на даному етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваними кримінальними правопорушеннями у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 117, 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2017 року про арешт майна залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4