У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

доповідача ОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурораОСОБА_4 ,
захисникаОСОБА_5 ,
при секретаріОСОБА_6 ,
розглянула в судовому засіданні 12 жовтня 2017 року в м. Києві кримінальне провадження № 0000172 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 29 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 .
Зазначеним вироком
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
та мешканця АДРЕСА_1 ,
раніше судимого, востаннє вироком від
26 червня 2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України
(далі КК) на 4 роки позбавлення волі
зі звільненням від відбування покарання на
підставі ст. 75 КК з іспитовим строком 2 роки,
засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, а на підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 26 червня 2014 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 29 листопада 2016 року вирок залишено без зміни.
ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 19 березня 2016 року приблизно о 03.30 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, побачивши припаркований біля будинку № 11 по вул. Грабарівській у с. Бадалові автомобіль «ВАЗ 21213» із ключем у замку запалювання, умисно, повторно, вчинив закінчений замах на незаконне заволодіння цим автомобілем вартістю 67 564,60 грн, що належав ОСОБА_8 , від`їхав від будинку, однак намір до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки автомобіль зупинився.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що наявний у матеріалах провадження звіт про оцінку вартості транспортного засобу не може бути розцінений як висновок авто-товарознавчої експертизи. Вважає, що суд безпідставно призначив ОСОБА_7 покарання на підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків, оскільки наявна в матеріалах провадження копія попереднього вироку не завірена належним чином. Указує, що апеляційний суд фактично визнав юридичну кваліфікацію дій ОСОБА_7 неправильною, проте залишив вирок суду без зміни. Просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який вважав судові рішення законними та обґрунтованими і просив залишити їх без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
У касаційній скарзі порушується питання про перевірку судових рішень у касаційному порядку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Проте, зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 КПК України (далі КПК) не можуть бути підставами для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку. Крім того, згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Доводи касаційної скарги про те, що покладений в основу вироку звіт про оцінку вартості транспортного засобу не є висновком авто-товарознавчої експертизи та не містить опису проведених експертом досліджень, касаційний суд вважає безпідставними, оскільки у даному випадку вартість автомобіля не впливає на доведеність судом винуватості ОСОБА_7 у вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій.
Як убачається з матеріалів провадження, органами досудового розслідування ОСОБА_7 було пред`явлене обвинувачення за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК і за цим законом його було засуджено судом першої інстанції. При цьому таке обвинувачення підтримав прокурор в суді першої інстанції, правильність юридичної кваліфікації дій не оспорювалася прокурором та іншими учасниками судового провадження і в суді апеляційної інстанції. Отже, ОСОБА_7 засуджено в межах обвинувачення, пред`явленого йому органами досудового розслідування. Тому апеляційний суд, розглядаючи апеляційні скарги засудженого та його захисника, дійшов правильного висновку про неможливість зміни кваліфікації дій ОСОБА_7 , оскільки перекваліфікація його дій з ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК на ч. 2 ст. 289 КК, про що указував в апеляційній скарзі захисник, тягне погіршення становища засудженого, однак особами, які вправі ставити таке питання, воно не порушувалося.
Даних на підтвердження того, що під час розгляду кримінального провадження неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність або істотно порушено кримінальний процесуальний закон, що тягне безумовне скасування судових рішень, не встановлено.
Покарання засудженому призначено відповідно до вимог закону. При цьому судом встановлено, що ОСОБА_7 раніше судимий вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 26 червня 2014 року зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК з іспитовим строком 2 роки, новий злочин вчинив в період іспитового строку. Тому суд обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання на підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків,приєднавши частково невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Наявна у матеріалах кримінального провадження копія вироку Берегівського районного суду Закарпатської області від 26 червня 2014 року завірено належним чином, як це передбачено Інструкцією з діловодства в загальних судах, затвердженою наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року №173 (а.с. 100).
Підстав для скасування чи зміни судових рішень не вбачається.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК,
у х в а л и л а:

Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 29 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3