Справа № 472/640/17
Веселинівський районний суд Миколаївської області

Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2017 р. смт.Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 законного представника ОСОБА_6
представника служби у справах дітей ОСОБА_7
В С Т А Н О В И В:
В кінці травня 2016 року ОСОБА_4 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в гостях своєї тітки ОСОБА_8 , котра проживає в АДРЕСА_2 в метою розбещення малолітнього ОСОБА_9 вчинив злочинні дії, зокрема роздягався в присутності малолітнього демонстрував йому свої статеві органи, роздягав ОСОБА_9 , торкався своїми статевими органами до статевих органів та інших частин тіла малолітнього ОСОБА_9 , цілував їх та вчинив акт онанізму в присутності потерпілого.
Вчинивши вказанні розпускні дії ОСОБА_4 порушив загальноприйняті норми моралі, чим викликав у потерпілого ОСОБА_9 неправдиві представлення про сексуальні зносини в його віці, в якому такі зносини є неприпустимими , спричинивши шкоду нормальному моральному становленню малолітнього та сформував антиморальні погляди у дитини.
Продовжуючи свої злочинні дії, охоплені єдиним умислом на початку червня 2016 року обвинувачений ОСОБА_4 , в другій половині дня, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в гостях своєї тітки ОСОБА_8 , котра проживає в АДРЕСА_2 в метою розбещення малолітнього ОСОБА_9 вчинив злочинні дії, зокрема роздягався в присутності малолітнього та демонстрував йому свої статеві органи, роздягав ОСОБА_9 , торкався своїми статевими органами до статевих органів та інших частин тіла малолітнього, доторкався до статевих органів малолітнього ОСОБА_9 , цілував їх.
Вчинивши вказанні розпускні дії ОСОБА_4 порушив загальноприйняті норми моралі, чим викликав у потерпілого ОСОБА_9 неправдиві представлення про сексуальні зносини в його віці, в якому такі зносини є неприпустимими , спричинивши шкоду нормальному моральному становленню малолітнього та сформував антиморальні погляди у дитини.
Він же в кінці червня 2016 року, перебуваючи в гостях своєї тітки ОСОБА_8 , котра проживає в АДРЕСА_2 з метою розбещення малолітнього ОСОБА_9 вчинив злочинні дії, зокрема роздягався в присутності малолітнього та демонстрував йому свої статеві органи, роздягав ОСОБА_9 , торкався своїми статевими органами до статевих органів та інших частин тіла малолітнього, доторкався до статевих органів малолітнього ОСОБА_9 , цілував їх та вчинив акт онанізму в присутності потерпілого.
Не припиняючи свою злочинну діяльність в середині липня 2016 року ОСОБА_4 пребуваючи в стані алкогольного сп`яніння в тому ж місці аналогічним способом з метою розбещення малолітнього ОСОБА_9 вчинив злочинні дії, зокрема роздягався в присутності малолітнього та демонстрував йому свої статеві органи, роздягав ОСОБА_9 , торкався своїми статевими органами до статевих органів та інших частин тіла малолітнього, доторкався до статевих органів малолітнього ОСОБА_9 , цілував їх та вчинив акт онанізму в присутності потерпілого.
Крім цього в середині вересня 2016 року перебуваючи в гостях своєї тітки ОСОБА_8 , котра проживає в АДРЕСА_2 з метою розбещення малолітнього ОСОБА_9 вчинив злочинні дії, зокрема роздягався в присутності малолітнього та демонстрував йому свої статеві органи, роздягав ОСОБА_9 , торкався своїми статевими органами до статевих органів та інших частин тіла малолітнього, вчинив акт онанізму у присутності потерпілого та доторкався до статевих органів малолітнього ОСОБА_9 , цілував їх.
Продовжуючи свої злочинні дії, охоплені єдиним умислом в середині грудня 2016 року обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в гостях своєї тітки ОСОБА_8 , котра проживає в АДРЕСА_2 з метою розбещення малолітнього ОСОБА_9 вчинив злочинні дії, зокрема роздягався в присутності малолітнього та демонстрував йому свої статеві органи, роздягав ОСОБА_9 , торкався своїми статевими органами до статевих органів та інших частин тіла малолітнього, доторкався до статевих органів малолітнього ОСОБА_9 , цілував їх.
Таким чином своїми злочинними діями ОСОБА_4 вичинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 156 КК України, тобто вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи правопорушення, передбачені ч. 3 ст.297 КК України.
У судовому засіданні ОСОБА_4 вину в інкримінованому злочині визнав частково і показав, що неодноразово в присутності малолітнього ОСОБА_9 демонстрував свої статеві органи, оскільки був в стані алкогольного сп`яніння та не пам`ятає про вчинення ним.
Потерпілий ОСОБА_9 суду показав, що перебував в гостях у своєї бабусі і до неї приходив ОСОБА_4 . Знаходячись в житловому будинку ОСОБА_4 роздягався перед ним та демонстрував свої статеві органи та вчиняв інші розпускні дії.
Крім того вина ОСОБА_4 в інкримінованому злочині підтверджується письмовими доказами, які оголошені в судовому засіданні і перепровірені судом.
Згідно з витягом з ЄРДР 26.05. 2017 року за заявою ОСОБА_10 до ЄРДР внесені відомості про вчинення ОСОБА_4 розпустніх дій відносно ОСОБА_9 .
Відповідно до протоколу заяви про вчинення кримінального правопорушення 26.05.2017 року ОСОБА_6 звернулась до Веселинівського відділення поліції з заявою в якій повідомила, що її брат ОСОБА_4 хотів зґвалтувати її малолітнього сина ОСОБА_9 .
Отже, з врахуванням вищевказаного суд вважає, що факт вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України доказано.
В судовому засіданні прокурор просив суд задовольнити клопотання та застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Законний представник ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечували проти застосування відносно ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 217 від 27.06.2017 року проведеної судово-психіатричними експертами Миколаївської обласної психіатричної лікарні №1 ОСОБА_4 страждає легкою розумовою відсталістю в ступені вираженої дебільності з емоційно вольовою лабільністю. У вказаний період часу, який стосується слідства, був психічно хворим, тоді не міг контролювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_4 також не може віддавати собі звіт у своїх діях та керувати ними. До ОСОБА_4 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру - госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Згідно ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Розглядаючи питання застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру, суд виходить із положень статей 93, 94 КК України, статей 512, 513 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування».
Статтею 513 КПК України передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, чи вчинено це діяння певною особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення в стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які саме.
Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування»неосудність є юридичною категорією, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК) належить виключно до компетенції суду.
Враховуючи досліджені судом обставини справи та докази, а також наявність у ОСОБА_4 хронічного психічного захворювання у формі легкої розумовою відсталості в ступені вираженої дебільності з емоційно вольовою лабільністю , суд прийшов до переконання, що ОСОБА_11 на момент вчинення ним суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 2 ст. 156 КК України не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, отже ОСОБА_4 перебував у стані неосудності, тому згідно статті 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності.
Згідно статті 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Згідно пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування»визначаючи відповідно до ст. 94 КК тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.
У відповідності до вимог статей 19, 94 КК України до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.
Згідно з Конституцією України людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3) і кожен має право на повагу до його гідності (ст. 28).
Згідно правової позиції ЄСПЛ у справі «G.v.France», п.39 «Halilovic v.Bosnia and Herzegovina» п.18 почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.
Згідно пункту 3 наказу МОЗ України № 397 від 08.10.2001 року «Про затвердження нормативно-правових документів з окремих питань щодо застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які страждають на психічні розлади» вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчинення нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності.
Як зазначив Верховний Суд України у вищевказаній постанові за змістом положень КК, ЗУ "Про психіатричну допомогу" та Основ законодавства України про охорону здоров`я метою застосування примусових заходів медичного характеру є: вилікування чи поліпшення стану здоров`я осіб, названих у статтях 19, 20, 76, 93 та 96 КК ; запобігання вчиненню зазначеними особами нових суспільно небезпечних діянь (злочинів), відповідальність за які передбачена нормами КК.
Враховуючи вищевказане та з метою досягнення мети застосування примусових заходів медичного характеру, якою є вилікування чи поліпшення стану здоров`я ОСОБА_4 , що можливо шляхом створення найбільш оптимальних умов для одужання які, на переконання суду, мають вираз у його госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Тому, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у зв`язку з наявністю у ОСОБА_4 психічного захворювання.
Керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», ст. 19, 93,94 КК України, ст. 512, 513 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
Застосувати до ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , , уродженця смт. Веселинове Миколаївської області, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
На ухвалу може бути подана апеляція до апеляційного суду Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення, через Веселинівський районний суд, а особами які були відсутні в судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня отримання ними копії ухвали.
Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1