Номер провадження: 11-сс/785/392/18
Номер справи місцевого суду: 522/1910/18, 1-кс/522/2891/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2018 року про відмову в накладенні арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000082 від 08.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,

встановив:
Зазначеною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_8 про накладення арешту на земельну ділянку, що перебувала на праві постійного користування у ДП «ДГ «Новоселівське» Селекційно-генетичного інституту Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення» на території Котовського району Одеської області (поблизу сіл Розалівка, Федорівка та Мала Олександрівка).

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що у клопотанні слідчий послався на кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань (далі ЄРДР) 01.02.2018 року, що не відповідає дійсності, оскільки, відповідно до витягу з цього реєстру, відповідні відомості внесено до нього 08.11.2016 року.
В наданих матеріалах містяться протоколи допиту свідків, щодо зазначених обставин кримінального провадження, які проведено відповідними службовими особами в рамках кримінального провадження №0000181, яке перебувало в провадженні слідчого підрозділу СБУ в Одеській області. Відомості про це провадження, з аналогічною правовою кваліфікацією, внесено до ЄРДР 04.10.2016 року.
Отже, підстави для відкриття кримінального провадження виявлено щонайменше один рік і чотири місяці тому і цей строк є достатнім для збору необхідних доказів.
З огляду на це, посилання слідчого на те, що кримінальне правопорушення вчинено невстановленими особами, не витримує критики, з урахуванням того, що злочин вчинений у сфері службової діяльності і встановити хто саме вчиняв ті чи інші дії з використанням службових повноважень, протягом такого строку, є помірною задачею для органу досудового розслідування. Незважаючи на це, орган досудового слідства не спромігся здобути докази, які б вказували на обґрунтованість підозри і необхідність арешту майна.
Той факт, що в розумні строки слідчим не здобуто достатніх доказів на підтвердження обставин на які він посилається у клопотанні, виключає можливість його задоволення, оскільки ним не доведено необхідність арешту майна, хоча прокурор вважає зазначені земельні ділянки, речовими доказами.
Окрім того, на земельні ділянки про які йдеться у клопотанні, вже накладався арешт ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, який в подальшому було скасовано.
16.02.2018 року ухвалою іншого слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси було відмовлено у задоволенні аналогічного за змістом клопотання слідчого в рамках іншого судового провадження (справа № 522/580/16-к провадження 1- кс/522/2697/18).
Посилання слідчого на необхідність забезпечення цивільних позовів є безпідставним, оскільки цивільних позовів ані в рамках кримінального провадження, ані в порядку інших видів судочинства не заявлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Виходячи з наведеного, слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна необхідно відмовити.
В апеляційній скарзі прокурор зазначив, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною з таких підстав:

- судовий розгляд клопотання слідчого був неповним, через що, слідчий суддя дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема, у судовому засіданні він наполягав на участі представника ГУ Держгеокадастра в Одеській області, оскільки частина земельних ділянок, зазначених у клопотанні, знаходиться у державній власності, але слідчий суддя не дав правової оцінки цій обставині;
- у судовому засіданні суду першої інстанції він заявив клопотання про залучення до провадження документів, що підтверджують право власності та інші обставини кримінального провадження, але слідчий суддя відмовив у його задоволенні, посилаючись на приписи ч. 2 ст. 171 КПК України, хоча таке рішення суперечить положенням ч. 4 ст. 171 КПК України;

- слідчий суддя послався в ухвалі на те, що на зазначені земельні ділянки вже накладався арешт ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, який в подальшому був скасований, але при цьому, слідчий суддя не досліджував відповідних документів.
Посилаючись на такі доводи, прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на земельні ділянки.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника власників майна ОСОБА_7 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Мотивуючи необхідність відмови у задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя надав ґрунтовний аналіз фактичним обставинам кримінального провадження, неефективним діям органу досудового розслідування та дійшов правильного висновку про те, що слідчий не довів, що без накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, неможливо виконати завдання кримінального провадження.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, слідчий у клопотанні зазначив, що досудове розслідування проводиться по факту зловживання своїм службовим становищем посадовими особами ДП ДГ «Новоселівське» Селекційно-генетичного інституту Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення Національної академії аграрних наук України, посадовими особами Національної академії аграрних наук України, посадовими особами ГУ Держгеокадастра в Одеській області, арбітражним керуючим, внаслідок чого, в порушення норм чинного законодавства України, передано у приватну власність мешканцям Одеської області земельні ділянки за рахунок земель державної власності, чим державі спричинено збиток у великих розмірах.
Зазначені землі знаходились у постійному користуванні ДП ДГ «Новоселівське», яке постановою Господарського суду Одеської області від 18.03.2015 року визнано банкрутом та розпочато ліквідаційну процедуру. Земельна ділянка була вилучена з постійного користування цього підприємства та переведена до земель запасу органами Держгеокадастру на підставі листів арбітражного керуючого ОСОБА_10 - ліквідатора ДП ДГ «Новоселівське», щодо припинення права постійного користування землею у зв`язку з ліквідацією підприємства.
В подальшому, Держгеокадастром в Одеській області, на території цієї земельної ділянки проведено виділення нових земельних ділянок та видано накази про надання дозволу на розробку землевпорядної документації (проектів) на земельні ділянки мешканцями Одеської області на підставі заяв останніх, частиною яких вже отримано право власності на земельні ділянки.
Слідчий вважає, що зазначені дії були проведені з грубим порушенням вимог діючого законодавства, а необхідність накладення арешту на земельні ділянки мотивує важливістю їх збереження з метою встановлення всіх обставин, вчиненого невстановленими особами кримінального правопорушення, а також для забезпечення цивільних позовів.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Аналіз змісту клопотання слідчого, та доданих матеріалів показав, що у ньому не доведено, що без накладення арешту на нерухоме майно, неможливо виконати завдання кримінального провадження.

До того ж, клопотання слідчого є суперечливим, адже, з одного боку він наводить перелік посадових осіб, які, зловживаючи своїм службовим становищем, передали у приватну власність мешканцям Одеської області земельні ділянки за рахунок земель державної власності, чим спричинили державі збитки у великих розмірах, а з іншого боку посилається на необхідність встановлення всіх обставин, вчиненого невстановленими особами кримінального правопорушення, а також для забезпечення цивільних позовів, які фактично не заявлені.
Згідно з положеннями ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Отже, апеляційним розглядом встановлено, що на даній стадії досудового розслідування, є підстави вважати, що відмова в накладенні арешту на земельні ділянки, не перешкоджає досудовому розслідуванню кримінального провадження.
Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування судового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2018 року про відмову в накладенні арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000082 від 08.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, - залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3