Справа № 348/246/17
Провадження № 11-кп/779/495/2017
Категорія ч.3 ст.286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Надвірнянського районного суду від 07 вересня 2017 року щодо нього, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, уродженець с. Грабовець, Богородчанського району, Івано-Франківської області, мешканець АДРЕСА_1 , повна загальна середня освіта, одружений, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, працюючий по тимчасових заробітках, не судимий, громадянин України

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.286 КК України і призначено йому покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено попередній домашній арешт.

Вирішено питання про речові докази.

Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_8 керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного засобу, що спричинило загибель двох осіб.

Злочин ним вчинено при наступних обставинах.

25.09.2016 року близько 23 год. 30 хв. в темну пору доби і суху погоду ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався ділянкою автодороги державного значення сполученям «Івано-Франківськ-Надвірна» між населеними пунктами Перерісль-Назавизів Надвірнянського району Івано-Франківської області в напрямку м.Надвірна. Крім того, в салоні даного автомобіля також перебували пасажири, а саме: на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_10 , а на задньому сидінні ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

При цьому, ОСОБА_8 не мав права експлуатувати даний транспортний засіб за наявності технічних несправностей через невідповідність стану шин встановлених на передній осі.

Рухаючись зі швидкістю близько 100 км/год, що перевищувала максимально-допустиму швидкість,, ОСОБА_8 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не обрав у встановлених межах безпечної швидкості руху та не справився з керуванням, перед зміною напрямку руху ліворуч не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки для руху іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з вантажним фургоном марки МАN LЕ 8.150, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 .

Тим самим, ОСОБА_8 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, в результаті чого сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пасажири автомобіля марки «ВАЗ-21063» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 отримали тяжкі тілесні ушкодження і померли на місці події.

Не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації своїх дій, ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій вважає вирок суду незаконним з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального злочину та особі обвинуваченого, а призначене йому покарання несправедливим через свою суворість.

Зокрема, суд першої інстанції не врахував, що він повністю визнав свою вину, розкаявся, сприяв розкриттю злочину та розумів, що повинен понести покарання за вчинений злочин. Крім того, суд не взяв до уваги, що в нього на утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей та вагітна дружина, його молодий вік, вперше притягується до кримінальної відповідальності, добровільну сплату витрат за проведення експертиз, наявність хвороби, думку потерпілих щодо відсутності до нього претензій та прохання призначення йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. Таким чином, суд постановив несправедливий вирок щодо нього через суворість покарання.

Звертає увагу суду на наявність ряду обставин, що пом`якшують призначене йому покарання, а тому просить вирок суду змінити і призначити покарання із застосуванням ст. ст.69, 75 КК України.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та захисник подану апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечив, оскільки вважає вирок законним та обґрунтованим, а тому, просить вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, а також правильність кваліфікації дій, в силу положень ч.3 ст.404 КПК України, перегляду в апеляційному порядку не підлягають.

Що стосується покликання обвинуваченого на суворість призначеного йому покарання, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався встановлених статтею 65 КК України засад.

Відповідно до змісту ст. ст.50, 65 КК України покарання має на меті виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно вироку, суд при призначенні покарання ОСОБА_8 врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого.

Судом першої інстанції також враховано обставини, що пом`якшують покарання, до яких суд відніс повне визнання вини, молодий вік обвинуваченого, повне відшкодування завданої матеріальної шкоди потерпілим та їх прохання суворо не карати обвинуваченого, стан його здоров`я після вчинення ним даного злочину. Як обтяжуючою обставиною суд врахував, що злочин вчинений ним в стані алкогольного сп`яніння.

На переконання суду, саме призначення покарання у виді позбавлення волі є необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винуватого.

Покликання обвинуваченого на не врахування пом`якшуючих обставин при призначенні йому покарання є безпідставними.

Посилання апелянта на потребу та можливість застування ст.69 КК України є необґрунтованим та таким, що суперечить правилам цих статей.

Відповідно до ст.69 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п. п. 1, 2 ч.1 ст.66 КК України, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті.

Отже, для застосування положень ст.69 КК України необхідно, щоб були відсутні обставини, що обтяжують покарання, а як вбачається із вироку суду обставиною, що обтяжує покарання є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння. Таким чином, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставини, яка пом`якшують та обтяжують покарання, відсутні підстави для застосування ст.69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання.

Для застосування ст.75 КК України ,колегія суддів підстав не вбачає. Ті обставини, що потерпілі не має до нього претензій ні матеріального, ні морального характеру, стан здоровя обвинуваченого, його молодий вік, на утриманні двоє малолітніх дітей та вагітна дружина, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на думку колегії суддів, є недостатніми підставами для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання у відповідності до положень ст.75 КК України.

Нових обставин на обгрунтування звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України обвинуваченим ОСОБА_8 в апеляційній скарзі та в судовому засіданні апеляційного суду не наведено. Переконливих аргументів щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням, обвинувачений в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції не навів.

Отже, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги, висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Надвірнянського районного суду від 07 вересня 2017 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Строк відбування покарання рахувати ОСОБА_8 з дня його затримання в порядку виконання вироку.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3