АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/222/18 Справа № 188/1012/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0000367 за апеляційною скаргою прокурора Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи доведеності вини обвинуваченого і кваліфікацію його дій, просить вирок суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність, зазначивши в резолютивній частині вироку, що ОСОБА_8 слід звільнити від відбування як основного, так і додаткового покарання на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при ухвалені вироку, в якому звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», не зазначив чи звільняє обвинуваченого від додаткового покарання, чи лише від основного.
Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 рік з покладанням обов`язків, на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання, стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 26 361 гривню; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, 07 серпня 2016 року приблизно о 04 годині 25 хвилин водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем «Деу Ланос», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , у світлий час доби, рухався по вул. Центральній у напрямку вул. Шкільної в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, та у вказаний час у попутному напрямку по правій стороні вищевказаної вул. Центральної, стояв велосипедист ОСОБА_9 біля власного велосипеда марки «Либідь», під час руху ОСОБА_8 , не прийняв заходи безпеки, не впевнившись у безпеці руху, де допустив попутне зіткнення передньою частиною керованого ним автомобіля із задньою частиною велосипеда по правому краю по ходу його руху.

Своїми діями водій ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3. «б», 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, в яких вказано:

п. 1.3: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а так само бути взаємоввічливими»;

п. 1.5: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

При заданому механізмі пригоди дії ОСОБА_8 не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходилося в причинному зв`язку з настанням події такої дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого велосипедисту ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження, які по своєму характеру відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя та виникли від дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, за умов дорожньо-транспортної пригоди.

Кримінальне провадження розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, захисника, який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає такими, що знайшли підтвердження при здійсненні апеляційного розгляду.
За вироком суду, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнено від відбуття основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 рік з покладанням обов`язків, та на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання.
Згідно із ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про застосування амністії в Україні» особи, на яких поширюється дія закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності законом про амністію.
Цих вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Допущені порушення свідчать про те, що суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_8 від призначеного покарання за ч. 2 ст. 286 КК України на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», не зазначив про звільнення обвинуваченого від основного і додаткового покарання у зв`язку з чим, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме: допустив неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Пункт 3 частини 1 статті 413 КПК України передбачає, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою, зокрема, зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що наявні підстави для зміни вироку суду щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 408, п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року задовольнити.
Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_8 змінити, зазначивши в резолютивній частині вироку, що на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_8 від відбування основного і додаткового покарання.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4