Ухвала
Іменем України
09 січня 2018 р.

м. Київ
Провадження № 51-58ска18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду:

головуючого Мазура М. В.,

суддів: Матієк Т. В., Яковлєвої С. В.,
розглянувши касаційну скаргу особи яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 28 листопада 2017 року
у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого 124 КУпАП
Суть питання
Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2017 року за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень.
Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 28 листопада 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження вказаної постанови суду першої інстанції та повернуто його апеляційну скаргу.
Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями ОСОБА_1 подав до Касаційного кримінального суду касаційну скаргу в якій просить, постанову місцевого суду та постанову апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Встановлені обставини та мотиви Суду
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої статті 129 Конституції України).
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).
У Кодексі України про адміністративні правопорушення встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності може бути оскаржена до апеляційного суду; постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає (частини друга, десята статті 294).
Таким чином, обмеження права на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції у справах про адміністративні правопорушення, встановлене у ст. 294 цього Кодексу відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.
Враховуючи вищевикладене, постанова Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2017 року та постанова Апеляційного суду Миколаївської області від 28 листопада 2017 року не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню у касаційному порядку.
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 28 листопада 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає
Судді:
Мазур М. В. Матієк Т. В. Яковлєва С. В.