Справа № 1-п-42/11
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2011 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Іващенка Ю. А.

при секретарі Мирна Т.Ф.,

з участю прокурора Загребельного О.В.,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінальної справи, порушеної по факту крадіжки за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України з постановою заступника начальника СВ Лубенського МВ ГУ МВС України в Полтавській області про закриття кримінальної справи у зв»язку із закінченням строків давності,

В С Т А Н О В И В :

В ніч на 30 березня 1996 року невстановлена особа шляхом зриву навісних замків з складського приміщення, яке знаходиться на території МП «Дедал» в с. Засулля, Лубенського району по вул. Харківська, 103, таємно викрала коробки передач до автомобіля «Москвич 2140», яка належить ОСОБА_1, працівнику даного підприємства, чим спричинила йому матеріальну шкоду.

Заступник начальника за погодженням з прокурором звернувся до суду з постановою від 11.03.2011 р. про закриття кримінальної справи, порушеної по факту крадіжки майна ОСОБА_1.

По даному факту 09.04.1996 року начальником відділення дізнання Лубенського МРВ була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ст.140 ч. 2 КК України ( в редакції 1960 р.), санкція якої передбачала покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років.

Відповідно до постанови заступника начальника СВ Лубенського МВ від 11.03.2011 року злочин який скоєний невірно кваліфікований при порушенні кримінальної справи, і тому дії невстановленої особи необхідно кваліфікувати як проникнення до сховища чи приміщення, що є кваліфікуючою ознакою ст. 140 ч. 3 КК України ( в редакції 1960 р.), санкція якої передбачала покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 10 років.

Згідно постанови заступника начальника СВ Лубенського МВ злочин, по факту вчинення якого порушено кримінальну справу за ч.3 ст. 140 КК України в ред. 1960 року перекваліфіковано на ч.3 ст. 185 КК України в ред. 2001 року.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що органами досудового слідства вжитими заходами встановити особу, винну у вчиненому крадіжки, не представилось можливим.

По кримінальній справі особи підозрюваними чи обвинуваченими не визнавалися.

Прокурор в судовому засіданні постанову підтримав, прохає кримінальну справу закрити у зв»язку з закінченням строків давності.

Відповідно до розділу 2 Прикінцевих та Перехідних положень КК України /в ред. 2001 р./ правила, встановлені Кримінальним кодексом України 1960 року щодо давності, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни не відбутої частини покарання більш м'яким, погашення і зняття судимості, поширюються на осіб, які вчинили злочини до набрання чинності цим Кодексом, за винятком випадків, якщо цим Кодексом пом'якшується кримінальна відповідальність зазначених осіб. Також призначена міра покарання за КК України в ред. 1960 року, якщо вона перевищує санкцію відповідних статей КК України в ред. 2001 року, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. Враховуючи, що міра покарання за ч. 3 ст. 140 КК України в ред. 1960 року є більш суворою, ніж за ч. 3 ст. 185 КК України, тому злочин, по факту вчинення якого порушено кримінальну справу повинен кваліфікуватися за ч. 3 ст. 185 КК України.

Кримінальним кодексом України /в ред.2001 р./ за злочин, на який перекваліфіковано дії невстановленої особи по факту крадіжки, передбачена кримінальна відповідальність за ч. 3 ст. 185 КК України, яка є більш мякою, ніж кримінальна відповідальність за ч.3 ст. 140 КК України / в ред. 1960 року/, правила звільнення від кримінальної відповідальності у звязку з закінченням строків давності, передбачені ст. 49 КК України /в ред. 2001 р./ за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України / в ред. 2001 р./ є більш мякими, в порівнянні з правилами звільнення від кримінальної відповідальності у звязку з закінченням строків давності, передбаченими ст. 48 КК України /в ред. 1960 р./ за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 140 КК України / в ред. 1960 р./.

Тому, враховуючи вимоги розділу 2 Прикінцевих та Перехідних положень КК України /в ред. 2001 р./ КК України, суд вважає за необхідне щодо давності застосувати вимоги КК України /в ред. 2001р./

Злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України / в ред. 2001 р./, є тяжким злочином, за який передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років.

Згідно ст. 49 КК України /в ред. 2001 року/ особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки : десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Відповідно до ст. 11-1 КПК України, якщо в ході дізнання та досудового слідства протягом строків, зазначених у частині першій статті 49 Кримінального кодексу України, не встановлено особу, яка вчинила злочин, прокурор або слідчий за згодою прокурора направляє кримінальну справу до суду для вирішення питання про її закриття за підставою, передбаченою частиною другою цієї статті.

Суд, враховуючи думку учасників процесу, вважає, що кримінальна справа № 96140141 підлягає закриттю у зв»язку закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Керуючись ст.ст. 44, 49 КК України, ст. 11-1 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по кримінальній справі № 96140141, порушеній по факту крадіжки в ніч на 30 березня 1996 року невстановленою особою шляхом зриву навісних замків з складського приміщення, яке знаходиться на території МП «Дедал» в с. Засулля, Лубенського району по вул. Харківській, 103 коробки передач до автомобіля «Москвич 2140», належної гр. ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України закрити на підставі ст. 49 КК України, ст. 11-1 КПК України у зв»язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області протягом 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_2