Справа № 183/4771/17
№ 1-кп/183/944/17
В И Р О К
іменем України
02 листопада 2017 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000202 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовті Води Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця-помічника гранатометника, у військовому званні «солдат», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27.01.2017 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 407, 69 КК України до службового обмеження для військовослужбовців на строк 1 рік з утриманням 10% грошового забезпечення в дохід держави,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в :
Наказом № 118 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06 червня 2016 року солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу частини на усі види забезпечення та призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника відділення 2 парашутно-десантного взводу 2 парашутно-десантної роти 1 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 . Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року №113-VIII, який набув чинності 20.01.2015 року, в Україні діє особливий період.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини» від 12.02.2015 року №194-VIII, який набув чинності 05.03.2015 року, до статті 407 КК України було внесено зміни, які посилюють відповідальність за вчинення вказаного військового злочину в умовах особливого періоду.

Так, 04 травня 2017 року солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв. 21 вересня 2017 року солдат ОСОБА_5 був доставлений військовослужбовцями військової служби правопорядку у Збройних Силах України до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону, внаслідок чого злочин було припинено.

Таким чином, солдат ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 без поважних причин та незаконно перебував за межами розташування військової частини в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з 04 травня 2017 року до 21 вересня 2017 року, і його дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює. Показав, що 04.05.2017 року самовільно залишив військову частину через сімейні обставини, в нього залишилась одна мати, яка проживає в м. Жовті Води і страждає психічним захворюванням, батько його помер. Мати просила його допомоги по господарству. До командування військової частини з цього приводу з проханням про відпустку не звертався. 21.09.2017 року був доставлений до військової прокуратури органами військової служби правопорядку. Весь цей час проживав з матір`ю в м. Жовті Води. В скоєному щиро кається.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений вчинив тяжкий злочин, раніше судимий за аналогічний злочин за який, покарання, яке йому було призначено із застосуванням ст. 69 КК України, не відбув, за місцем проходження військової служби характеризується негативно, за місцем проживання характеризується позитивно. Суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття. При цьому, суд не знаходить підстав для визнання пом`якшуючою покарання обставиною з`явлення із зізнанням, оскільки ОСОБА_5 відповідно до матеріалів справи та його пояснень було затримано і доставлено військовослужбовцями військової служби правопорядку у Збройних Силах України до військової прокуратури на підставі ухвали суду про дозвіл на затримання від 20.09.2017 року. Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнає вчинення злочину повторно, оскільки обвинувачений після його засудження за вчинення аналогічного злочину, знову вчинив такий же злочин.

Таким чином, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особи обвинуваченого, суд не знаходить підстав для призначення йому покарання із застосуванням положень ст.ст. 69,75 КК України, і вважає, що покарання обвинуваченому повинно бути призначено виключно у виді позбавлення волі на певний строк у розмірі ближче до мінімальної межі санкції ч. 4 ст. 407 КК України. Таке покарання, на переконання суду, буде відповідати обставинам справи, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, і запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Також, оскільки обвинувачений після постановлення попереднього вироку суду за вчинення аналогічного злочину і до повного відбуття покарання за ним вчинив новий злочин, остаточне покарання обвинуваченому слід призначити за сукупністю вироків згідно зі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, із застосуванням положень ст. 72 КК України перевівши невідбуту частину покарання у позбавлення волі.

Підстав для застосування до ОСОБА_5 положень Закону України «Про амністію у 2016 році» суд не вбачає.

Період попереднього ув`язнення ОСОБА_5 слід зарахувати в строк призначеного йому покарання згідно ч. 5 ст. 72 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 2 (два) місяці.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.01.2017 року до призначеного покарання за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 3 (три) місяці.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня його фактичного затримання з 21.09.2017 року.

Зарахувати в строк призначеного покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 21.09.2017 року по 02.11.2017 року.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний тримання під вартою.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копію вироку видати обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1