В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 лютого 2018 року
Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,за участю прокурора ОСОБА_3 ,потерпілого ОСОБА_4 ,обвинуваченого ОСОБА_5 ,захисника ОСОБА_6 ,розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м. Запоріжжя,громадянина України,з середньою освітою,одруженого,не працюючого,зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,раніше судимого
17.03.2014 р.Шевченківським районним судом м.Запоріжжя по ч.1 ст.185 КК України до штрафу у розмірі 850 гривень,штраф сплачений 17.03.2014 р.
26.03.2015 р.Шевченківським районним судом м.Запоріжжя по ч.2 ст.307,69 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки
у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ст.185 ч.1 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
10.08.2017 р.приблизно о 16.30 год. ОСОБА_5 ,маючи умисел на таємне викрадення чужого майна,діючи з корисливих мотивів,перебуваючи біля буд.44 по вул.Чарівній в м.Запоріжжі,таємно,шляхом вільного доступу,з багажнику автомобіля «ВАЗ 2105» р.н. НОМЕР_1 ,викрав металеву розкладну драбину «KRAUSE»3*13190 вартістю 6000 гр.,яка належить ОСОБА_4 ,чим завдав потерпілому матеріальну шкоду.З викраденим майном ОСОБА_5 направився до буд. АДРЕСА_2 ,де викрадену драбину збув.
В судовому засіданні па почату судового слідства обвинувачений визнав винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину у повному обсязі,надалі висловив позицію про те,що його винуватість органом досудового розслідування та прокурором не доведена.
Давати показання та відповідати на питання ОСОБА_5 відмовився,що є його правом,передбаченим ст.63 Конституції України та ст.42 КПК України.
Всебічно вивчивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв*язку, суд прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні вказаного вище злочину, виходячи з наступного.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні показав,що влітку 2017 р.він придбав у власність металеву розкладну драбину виробництва Польщі,яка складається з 3-х секцій, використовував її у виробничій діяльності.В серпні 2017 р. він працював на іспитовому строку на фірмі по ремонту кондиціонерів,10.08.2017 р.отримав завдання на ремонт кондиціонера в магазині «Лотос» по вул.Чарівній в м.Запоріжжі,куди прибув з напарником ОСОБА_7 у після обідній час на власному автомобілі «ВАЗ 2105» р.н. НОМЕР_1 білого кольору.На багажнику автомобіля,що розташований на даху кузова,гумовими стяжками була закріплена його власна металева розкладна драбина.Автомобіль він залишив біля службового входу у магазин,разом з ОСОБА_7 пішов перевірити кондиціонер в магазин «Лотос»,драбина залишалася на багажнику без нагляду.Повернувшись приблизно через 10 хвилин,виявив,що драбину вкрали,одразу викликав поліцію та написав заяву про злочин.Встановлений в автомобілі відеореєстратор фіксував цей період часу та записав,як чоловік,яким являється ОСОБА_5 ,безпосередньо перед викраденням драбини вийшов з магазину,йшов у бік автомобіля потерпілого,крутився навколо нього кілька хвилин,а далі чутно звук,як відкривалося кріплення драбини.В процесі досудового розслідування драбина була йому повернута.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав,що у серпні 2017 р.,точну дату не пам*ятає за давністю подій,разом з потерпілим ОСОБА_4 на автомобілі останнього приїхав виконувати замовлення по ремонту кондиціонера в магазині «Лотос» у Шевченківському районі м.Запоріжжя,на багажнику автомобіля гумовими стрічками без замків була закріплена металева розкладна драбина потерпілого,яку вони разом купували незадовго до цих подій.Автомобіль залишили на вулиці біля входу у магазин,були відсутні хвилин 20,коли повернулись,виявили крадіжку драбини,про що повідомили поліцію.
Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.08.2017 р.,у ОСОБА_4 була прийнята усна заява про те,що 10.08.2017 р.в період часу з 16.00 до 16.50 невідома особа викрав з багажника автомобіля «ВАЗ2105» р.н. НОМЕР_1 ,що був прикаркований поблизу входу до магазину «Лотос» по вул.Чарівній 44 в м.Запоріжжі,драбину металеву,чим заподіяв шкоду на суму 7288 гр.50 коп.
При огляді 10.08.2017 р.було встановлено,що місцем події є ділянка місцевості між будинками № 42 та № 44 по вул.Чарівній в м.Запоріжжі,де знаходиться припаркований автомобіль «ВАЗ 2105» р.н. НОМЕР_1 ,про що був складений протокол з ілюстраційною таблицею.
В судовому засіданні був досліджений диск з відеозаписом з відеореєстратора автомобіля потерпілого ОСОБА_4 подій 10.08.2017 р.,при перегляді якого встановлено,що між будівлями біля службового входу у торгівельний центр по вул.Чарівній 44 в м.Запоріжжі припаркований автомобіль передньою частиною до вул.Чарівної в м.Запоріжжі, о 16.12 год.в напрямку автомобіля пройшов чоловік,який повернувся о 16.21 год.,до 16.24 год.ходив повз автомобіль,о 16.25 год.зафіксовано звук характерний для удару металу об метал.
Диск з відеозаписом був оглянутий слідчим згідно протоколу від 30.08.2017 р.,визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала,що в серпні 2017 р.,точну дату не пам*ятає,після 18.00 год.до неї за місцем проживання по АДРЕСА_2 приїхав на автомобілі знайомий ОСОБА_9 та запропонував купити металеву розкладну драбину з умовою,що отримає за неї гроші та залишить драбину свідку до ранку наступного дня,а якщо фінансова ситуація у нього зміниться,то він поверне гроші і драбину забере,на що свідок погодилась.Як вважала ОСОБА_8 ,драбина належить ОСОБА_10 ,інших подробиць не з*ясовувала,купила її для використання у власному господарстві.Наступного ранку ОСОБА_9 драбину забрав,гроші повернув,через кілька днів її викликали в поліцію,де стало відомо,що драбина була вкрадена.
Згідно протоколу пред*явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.08.2017 р.,свідок ОСОБА_11 вказала,що на фотознімку № 1 зображений чоловік на ім*я Денис,який збув їй драбину.
Відповідно до довідки до протоколу впізнання особи за фотознімками,на фото № 1 зображений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
При огляді предмета згідно протоколу від 30.08.2017 р.з ілюстраційною таблицею було встановлено,що металева драбина складається з 3-х секцій,на кожній з яких зазначений логотип «KRAUSE».
Постановою слідчого від 30.08.2017 р.алюмінієва драбина «KRAUSE» визнана речовим доказом у кримінальному провадженні,передана на зберігання потерпілому.
Згідно висновку суб*єкта оціночної діяльності ТОВ «Нотаріус» від 30.08.2017 р.,вартість драбини універсальної 3*13190 з урахуванням зносу станом на 10.08.2017 р.становить 6000 гр.
Досліджені в судовому засіданні докази логічні,послідовні,не містять протиріч,переконливі як кожен окремо,так і їх сукупність у взаємозв*язку.
Жоден із них не спростований,містить інформацію щодо предмету доказування,схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.
Судом не встановлено таких обставин,які ставили б під сумнів показання допитаних в судовому засіданні потерпілого та свідків,так само не надано суду доказів,що їх спростовують. Репутація цих осіб не дискредитована,довіра до їх показань не підірвана,мотивів можливої нечесності як приводу для обмовляння обвинуваченого захистом не доведено.
В судовому засіданні обвинувачений скористався правом допитати цих осіб ,що відповідає вимогам п.1, підп. «d»п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,із забезпеченням йому можливості надати аргументи на спростування їх показань,однак жодних об*єктивних даних для того,щоб ставити їх під сумнів,суд не встановив.
Показання потерпілого та свідків повністю узгоджуються зі змістом інших доказів,якими є протоколи слідчих дій,речові докази.
За таких обставин,суд приймає до уваги при ухваленні вироку показання потерпілого,свідків,речові докази,висновок про оцінку майна як докази винуватості ОСОБА_5 .
При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину,що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом»,який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема,у рішенні у справі «Коробов проти України».
Захистом було заявлено про недопустимість такого доказу,як диск із відеозаписом з реєстратора автомобіля потерпілого,де знаходилась драбина перед викраденням.
На думку захисника,оскільки на відео зафіксований ОСОБА_5 поряд з автомобілем,де знаходилась драбина,при цьому самого факту викрадення драбини обвинуваченим на відео не видно,той факт,що ОСОБА_5 неодноразово пройшов поряд з автомобілем,не говорить про те,що саме він її викрав. Зафіксований на відеозапису час,коли відбувались ці події,не співпадає з часом вчинення злочину,зазначеному у обвинувальному акті,тому вважає цей доказ неналежним та недопустими.
Проте суд критично ставиться до таких заперечень з боку захисту,виходячи з наступного.
За змістом рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року,визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Частина 1 ст. 92 КПК України передбачає, що обов`язок доказування вказаних обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, - на потерпілого.
Статтями 7, 22 КПК України передбачено, що однією із засад кримінального судочинства є змагальність сторін та свобода у поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
В статі 87 КПК України зазначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 3) порушення права особи на захист.
Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.
У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997р. № 7 «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина», наголошено на тому, що згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. У зв`язку з цим судам при розгляді кожної справи необхідно перевіряти, чи були докази, якими органи досудового слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК. Якщо буде встановлено, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, суди повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувачення у вироку.
Відповідно до роз*яснень п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.
В судовому засіданні встановлено,що під час досудового розслідування потерпілий ОСОБА_4 видав працівникам поліції матеріали відеозапису з камери відео реєстратора автомобіля,з якого була викрадена 10.08.2017 р.належна йому драбина,що оформлено протоколом огляду предмету від 30.08.2017 р.,з подальшим визнанням матеріалів відеозапису постановою слідчого від 30.08.2017 р. речовим доказом та дорученням до матеріалів кримінального провадження.
Відповідно до ст. 104 КПК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі, який повинен містити відомості про: місце, час проведення та назву процесуальної дії; особу, яка проводить процесуальну дію (прізвище, ім`я, по батькові, посада); всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання); інформацію про те, що особи, які беруть участь у процесуальній дії, заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання; послідовність дій; отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та/або надані речі і документи; вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації; спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу; зауваження і доповнення до письмового протоколу з боку учасників процесуальної дії.
Відповідно до ст. 105 КПК України, особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки. Додатки до протоколів повинні бути належним чином упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у вилученні таких додатків.
Згідно зі ст. 106 КПК України, протокол під час досудового розслідування складається під час проведення процесуальної дії або безпосередньо після її закінчення. До складу слідчої (розшукової) дії входять також дії щодо належного упакування речей і документів та інші дії, що мають значення для перевірки результатів процесуальної дії.
Відеозапис як речовий доказ отриманий в порядку,передбаченому КПК України,про що свідчить зміст вказаних вище протоколів процесуальних дій,тому є допустим.
Зазначений доказ був досліджений в судовому засіданні з наданням можливості стороні захисту надати аргументи на спростуваня його достовірності, однак жодних об*єктивних даних для того,щоб ставити його під сумнів,суд не встановив.
Зміст цього доказу,викладений вище,судом аналізується та оцінюється у сукупності з іншими доказами як такий,що прямо підтверджує існування обставин,що підлягають доказуванню,а саме перебування обвинуваченого на місці злочину в той час коли злочин було вчинено,тому є належним.
Посилання захисника на те,що на відеозапису зафіксований інший час вчинення злочину,ніж вказаний у обвинувальному акті,дійсності не відповідають,оскільки на відеозапису почата фіксація подій з участю обвинуваченого з 16.12 год.до 16.24 год,о 16.25 год.зафіксовано звук стукоту металу.
Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні визначив,що саме у цей проміжок часу стався злочин,що підтверджено його заявою про злочин до поліції із зазначенням часу з 16.30 до 16.50 год.,показаннями свідка ОСОБА_7 в судовому засіданні.
Викладені в обвинувальному акті фактичні обставини із зазначенням про вчинення злочину в період часу з 16.40 год.до 17.00 год.не протирічать жодному із досліджених доказів,в тому числі відеозапису.
За таких обставин не встановлено передбачених законом підстав для визнання відеозапису неналежним недопустимим доказом.
Також захисник наголосила на недопустимості речового доказу,яким визнана драбина,оскільки, на її думку,показань потерпілого про зовнішні ознаки викраденої у нього драбини,особливості конструкції та її рідкісність,недостатньо для висновку про те,що саме долучена до кримінального провадження драбина є тією,яку викрали у потерпілого,впізнання драбини ним не проводилось,в який спосіб її розшукали працівники поліції,невідомо.
З доводами захисту суд не погоджується з огляду на наступне.
Під час досудового розслідування потерпілим до матеріалів кримінального провадження було надано квитанцію від 03.06.2017 р.про оплату вартості драбини універсальної 3*13190 у сумі 7288 гр.50 коп.та її зображення у розібраному і зібраному вигляді з логотипом «KRAUSE».
Під час досудового розслідування було встановлено місце знаходження викраденої у ОСОБА_4 драбини,яка 30.08.2017 р.була оглянута слідчим в присутності понятих із складанням відповідного протоколу з ілюстрованою таблицею,де зображено драбину розкладну з 3-х секцій з логотипом «KRAUSE»,яку постановою від 30.08.2017 р.слідчий визнав речовим доказом та долучив до кримінального провадження з переданням її на зберігання потерпілому.
Суб*єктом оціночної діяльності у висновку від 30.08.2017 р.об*єктом оцінки вказана драбина універсальна 3*13190,придбана 03.06.2017 р.,з урахуванням зносу,станом на 10.08.2017 р.
За змістом ст.229 КПК України,під час досудового розслідування для впізнання можуть пред*являтись речі,що визначні не індивідуальними,тобто тільки їй властивими ознаками,що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей,індивідуалізуючи її,а родовими ознаками.Якщо предмети матеріального світу не мають ніяких індивідуальних ознак,що дозволяє судити про їх приналежність,немає необхідності пред*являти їх для впізнання.
Не проведення впізнання драбини універсальної потерпілим,за наявності сукупності інших доказів щодо її належності потерпілому та зовнішніх ознак, не має наслідком визнання цього речового доказу недопустим.
За таких обставин не встановлено передбачених законом підстав для визнання речового доказу драбини універсальної недопустимим доказом.
Також захисник посилається на недопустимість як доказу показань свідка ОСОБА_8 з тих підстав,що слідством вони не були перевірені в тій частині,що драбину на продаж свідку привіз ОСОБА_5 та якийсь чоловік,особа якого не встановлювалась,причетність до вчинення злочину не перевірялась.
Викладені захисником обставини не є підставою для недопустимості показань свідка ОСОБА_8 ,допитаної в суді,оскільки ОСОБА_5 не ставиться за провину вчинення злочину у співучасті.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує по ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна(крадіжка).
Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.
При призначенні обвинуваченому покарання,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та враховує відомості про особу обвинуваченого: має постійне місце проживання,офіційно одружений.
Обставиною,що обтяжує покарання обвинуваченого,суд відповідно до ст.67 КК України,визнає рецидив злочину, яким згідно зі ст. 34 КК визнається вчинення нового умисного злочину
особою, яка має судимість за умисний злочин, не зняту або не
погашену в установленому законом порядку.
Обставин,які пом*якшують покарання обвинуваченого,суд не встановив.
Під час досудового розслідування обставиною,що пом*якшує покарання ОСОБА_5 ,було визнано відповідно до ст.66 КК України щире каяття ,активне сприяння розкриттю злочину,про що було зазначено в обвинувальному акті.
Проте під час судового розгляду справи ці обставини свого підтвердження не знайшли,на що вказує обрана обвинуваченим процесуальна позиція.
Обвинувачений був раніше судимий,вчинив злочин в період іспитового строку,що вказує на його небажання стати на шлях виправлення,відсутність критики до злочинної поведінки,що робить його небезпечним для суспільства.
Також суд враховує позицію потерпілого про необхідність максимально суворого покарання обвинуваченого як особи,що не стала на шлях виправлення та вчинила злочин проти чужої власності в період іспитового строку.
З урахуванням всіх цих обставин у сукупності,суд дійшов висновку,що обвинувачений становить загрозу для суспільства як особа,що не працює,зрозумілих джерел доходів не має,що дає підстави з достатньо високим рівнем ймовірності спрогнозувати його поведінку та можливість продовження обвинуваченим злочинної діяльності,що є підставою для призначення йому максимального покарання у межах санкції ч.1 ст.185 КК України.
Крім того,при призначенні остаточного покарання необхідно застосувати положення ст.71 КК України,оскільки 26.03.2015 р.Шевченківським районним судом м.Запоріжжя ОСОБА_5 був засуджений по ч.2 ст.307,69 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки,яке не відбуто.
При визначенні покарання за правилами
ч.1 ст.71 КК ,до покарання за новим вироком необхідно повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком,невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням,а остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
Відповідні роз*яснення викладені у п.25,26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (із заступними змінами).
З урахуванням родинних зв*язків обвинуваченого,стану здоров*я його дружини,суд вважає можливим при призначення покарання за сукупністю вироків застосувати принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
За змістом обвинувального акту,судові витрати відсутні.
Цивільний позов не заявлено.
Відносно обвинуваченого під час досудового розслідування запобіжний захід не обирався,під час судового провадження клопотань про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого не заявлено.
Керуючись ст.368,374,392 КПК України,суд-
З А С У Д И В:
Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст.71 ч.1 КК України,до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26.03.2015 р.та остаточно за сукупністю вироків призначити покарання ОСОБА_5 у виді 5 (п*яти)років 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахувати з часу фактичного затримання ОСОБА_5 .
Речові докази:
-драбину універсальну,передану на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_4 ,залишити йому за належністю;
-DVD-диск с відеозаписом з камери відео реєстратора,який зберігається в матеріалах кримінального провадження-залишити в матеріалах провадження протягом часу його зберігання.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.
Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1