Номер провадження: 11-кп/785/980/17
Номер справи місцевого суду: 511/393/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.08.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 травня 2017 року у кримінальному провадженні №0000147, яким

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Вигода Біляївського району Одеської області, громадянин України, що має неповну середню освіту, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- вироком Біляївського районного суду Одеської області від 02.11.2012 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеса від 12.02.2016 року був звільнений умовно-достроково. Не відбута частина покарання 5 місяців позбавлення волі,

обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.162, ч.3 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 травня 2017 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.162, ч.3 ст.185 КК України та йому призначено покарання за ч.1 ст.162 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі, за ч.3 ст.185 КК України 3 (три) роки позбавлення волі.

Відповідно до положень ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, до призначеного ОСОБА_7 покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Біляївського районного суду Одеської області від 02.11.2012 року у виді 3 місяців позбавлення волі та остаточно визначено до відбування покарання 3 (три) роки 3 (три) місяці позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 26 грудня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишений без змін до набранням вироком законної сили. Вирішено питання щодо речових доказів.

Оскаржуваним вироком встановлено, що в квітні 2016 року, в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, обвинувачений ОСОБА_7 переліз через паркан дачного будинку, розташованого на ділянці АДРЕСА_2 , який належить потерпілій ОСОБА_9 , за допомогою заздалегідь заготовленої викрутки розбив вікно та проник в приміщення дачного будинку, звідки повторно таємно викрав електричний чайник стального кольору вартістю 200 грн, завдавши ОСОБА_9 матеріальної шкоди на вказану суму. З викраденим майном з місця вчинення злочину зник та розпорядився майном на власний розсуд.

Крім того, в період часу з 17.05.2016 року по 31.05.2016 року ОСОБА_7 переліз через паркан дачного будинку, розташованого на ділянці АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_10 , та за допомогою заздалегідь заготовленої викрутки шляхом злому металопластикового вікна, проник в приміщення будинку, звідки повторно таємно викрав майно ОСОБА_10 на загальну суму 3600 грн.

Крім того, в період часу з 04.07.2016 року по 06.07.2016 року ОСОБА_7 переліз через хвіртку воріт паркану на територію двору дачного будинку, розташованого на ділянці АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_11 , звідки повторно таємно викрав велосипед марки «Десна» зеленого кольору вартістю 1000 грн, завдавши ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 1000 грн. З місця вчинення злочину зник розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, в жовтні 2016 року обвинувачений ОСОБА_7 , маючи намір спрямований на незаконне проникнення до володіння особи, порушуючи конституційні права громадянина на недоторканість житла, закріплені статтею 30 Конституції України, без згоди власника, діючи умисно, протиправно і незаконно, проник у дачний будинок, розташований за адресою: дачний масив «Надлиманський», ділянка № НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_12 , в якому проживав близько місяця.

Крім того, 26.12.2016 року біля 18:00 год. ОСОБА_7 переліз через паркан до двору дачного будинку АДРЕСА_5 , який належить ОСОБА_13 , за допомогою заздалегідь заготовленої викрутки шляхом віджиму металопластикового вікна, проник до вищезазначеного дачного будинку, звідки повторно таємно викрав майно ОСОБА_13 на загальну суму 3000 грн. Разом з викраденим майном був затриманий біля вказаного дачного будинку працівниками поліції.

Не погодившись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оскаржуючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію його дій, просить вирок суду змінити та призначити йому більш м`яке покарання. При цьому зазначає, що він щиро розкаявся у вчинених злочинах, а потерпілі не мають до нього жодних претензій матеріального характеру.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, позицію захисника ОСОБА_8 , який просив призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України, прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

В ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

При цьому, захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 не оскаржували фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, а тому відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, вони апеляційним судом не переглядаються.

За таких обставин, апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.162, ч.3 ст.185 КК України.

В свою чергу, розглядаючи апеляційну скаргу обвинуваченого, апеляційний суд виходить з того, що Пленум Верховного Суду України у пункті 1 своєї постанови №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах проти власності» вказує, що у справах про злочини проти власності суди зобов`язані як установлювати вину підсудних і призначати їм необхідне й достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів покарання, так і вживати передбачені законом заходи для реалізації прав потерпілих на відшкодування заподіяної шкоди.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд при призначенні покарання ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував в якості обставин, що пом`якшують покарання щире каяття ОСОБА_7 . Також суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що всім потерпілим у кримінальному провадженні було відшкодовано завдану шкоду, та вони не мають до обвинуваченого жодних претензій матеріального характеру.

Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які б обтяжували покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції не встановлено.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту про наявність підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого покарання із застосуванням ст.69 КК України, оскільки обвинувачений раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, був звільнений умовно-достроково, проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та після звільнення вчинив п`ять нових епізодів крадіжок.

Вказані обставини дають суду підставу дійти висновку про те, що ОСОБА_7 схильний до вчинення корисливих злочинів, явно не бажає вести законослухняний спосіб життя, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, а тому, на думку апеляційного суду, його виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Щодо пом`якшуючих покарання обставин, на які обвинувачений посилається в апеляційній скарзі, то всі вони були враховані судом першої інстанції при ухвалені вироку та суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, яке є справедливим, відповідає особі винного та характеру вчинених протиправних дій.

Слід зауважити, що частиною ч.1 ст.69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Пленум Верховного Суду України у пункті 8 своїй постанови №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" роз`яснив, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 не змогли пояснити, яким чином пом`якшуючи покарання обставини, що були враховані судом першої інстанції, істотно знижують тяжкість вчинених ОСОБА_7 злочинів, які обвинувачений систематично вчиняв в період умовно-дострокового звільнення, аж до його затримання.

Апеляційний суд вважає, що покарання призначене ОСОБА_7 відповідає особі винного та характеру вчинених протиправних дій і є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної обвинуваченого ОСОБА_7 у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.
Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 травня 2017 року, яким ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст.162, ч.3 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду

Одеської області:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4