справа № 216/649/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2018 року р. Центрально-Міський районний суд
м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Добра Надія Томаківського району Дніпропетровської області, громадянина України, має повну середню освіту, неодруженого, на підставі ст. 89 КК України раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за контрактом на посаді заступника командира відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки взводу технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 у військовому званні молодшого сержанта, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -
учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3

Указом Президента України №15/2015 від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 113-УІІІ від 15.01.2015 року, відповідно до ст.ст.106 ч.1 п.п.1, 17, 20; 112 Конституції України та ст.ст.4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993 року оголошено проведення, зокрема, на території Дніпропетровської області часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» №1932-ХІІ від 06.12.1991 року та ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993 року особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
29.05.2017 року ОСОБА_3 , на добровільній основі уклав контракт на 3 роки, про проходження військової служби у Збройних Силах України, яку згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) №178 від 29.05.2017 року став проходити у цій військовій частині ( АДРЕСА_2 ) на посаді командира відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки взводу технічного забезпечення 1 танкового батальйону, а з 22.12.2017 згідно наказу вище вказаного командира військової частини НОМЕР_1 №205 на посаді командира евакуаційного відділення взводу технічного забезпечення 1 танкового батальйону, у військовому званні молодшого сержанта.
Згідно ст.24 ч.1 п.4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 року з 11.03.2015 року ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст.ст.6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551 -XIV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
В середині листопада 2017 року ОСОБА_3 , діючи в умовах особливого періоду, за попередньою змовою групою осіб, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою взагалі незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, а також ст.216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІУ від 24.03.1999 року, самовільно залишити військову частину НОМЕР_1 .
Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_3 , 14.11.2017 року приблизно о 09 год. 00хв. за попередньою змовою групою осіб, самовільно без дозволу командування залишив військову частину НОМЕР_1 і направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у вказану військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.
04.12.2017 року приблизно о 10 год. 00 хв., тобто понад десять діб, але не більше місяця, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, ОСОБА_3 , добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини НОМЕР_3 і заявив про себе.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.4 ст.407 КК України, за ознаками самовільного залишення військової частини, вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
В судовому засіданні обвинувачений винним себе визнав повністю, пояснив, що 14.11.2017 року самовільно без дозволу командування залишив військову частину НОМЕР_1 і повернувся додому за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд. Однак усвідомивши помилковість свого вчинку 04.12.2017 року приблизно о 10 год. 00 хв. прибув до військової прокуратури Криворізького гарнізону і заявив про себе. Просить суд врахувати його щире каяття, з`явлення із зізнанням, активне сприяння розкриттю злочину та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
Винність обвинуваченого підтверджується також письмовими матеріалами кримінального провадження:
- актом службового розслідування за фактом відсутності на службі ОСОБА_3 а.с.6-8;
- копією військового квитка ОСОБА_3 а.с.23-24;
- витягом з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 29.05.2017 року № 178, відповідно до якого ОСОБА_3 вважається таким, що прийняв та приступив до виконання службових обов`язків у військовій частині НОМЕР_2 а.с.36;
- послужним списком Жернового І.Іа.с.37-39.
Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 407 КК України за ознаками самовільного залишення військової частини, вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому суд керується ст.65 КК України та враховує тяжкість вчиненого злочину, особу винного і обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання: обвинувачений вину визнав, в скоєному щиро розкаявся, з`явився із зізнанням, активно сприяв розкриттю злочину, характеризується посередньо, та вважає необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, із звільненням від відбуття покарання з випробуванням.
Керуючись ст.ст.373-376 КПК України, суд

ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 407 КК України та призначити покарання за ч.4 ст. 407 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбуття покарання з іспитовим строком 1 (один) рік.
В силу ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду, через районний суд, протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим з дня отримання його копії.
Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.
СУДДЯ: