Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА
підготовчого судового засідання
Справа № 511/2725/16-к

Номер провадження: 1-кп/511/123/17

"28" листопада 2017 р. Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

неповнолітнього правопорушника - ОСОБА_4 ,

законного представника правопорушника ОСОБА_5 ,

неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

адвоката неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_8 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_9 ,

захисника правопорушника - адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні призначеному ухвалою суду від 25.04.2017 року в залі суду м. Роздільна Одеської області матеріали кримінального провадження №0001285 від 12.10.2016 року на підставі клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_4 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:
18.04.2017 року до Роздільнянського районного суду Одеської області від Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області надійшло на розгляд клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_4 за вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Прокурор просив призначити кримінальне провадження на підставі поданого клопотання до розгляду в судовому засіданні в порядку п.5 ч.3 ст.314 КПК України, так як перешкод для призначення справи до розгляду не має.

Правопорушник ОСОБА_4 та його законний представник ОСОБА_11 , адвокат ОСОБА_10 не заперечували проти призначення справи до розгляду в судовому засіданні.

Потерпілий ОСОБА_12 , та його законний представник ОСОБА_7 , а також адвокат потерпілого ОСОБА_8 просили повернути клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_4 на підставі п.3.ч.3 ст.314 КПК України прокурору, так як воно не відповідає вимогам закону.

В обґрунтування своєї позиції в судовому засіданні адвокат ОСОБА_8 посилався на те, що надане на розгляд до суду клопотання не відповідає вимогам закону, так як не затверджене печаткою прокурора місцевої прокуратури. Також вважав, що однією з підстав повернення клопотання є неправомірна бездіяльність слідчого та прокурора по справі, які провели досудове слідство поверхнево, неповністю встановили фактичні обставини даного суспільно-небезпечного діяння, і відповідно дали їм неправильну правову кваліфікацію. На його думку в діях неповнолітнього ОСОБА_4 вбачається склад більш тяжкого злочину, передбачено ч.4 ст.296 КК України - хуліганство, по даному кримінальному провадженню до відповідальності притягнені не всі особи, які брали участь у вчиненні суспільно-небезпечного діяння. Крім цього зазначив, шо при проведенні досудового розслідування даного кримінального провадження , були допущені суттєві порушення норм КПК України, які на дають можливості продовжити слухання справи у суді, а саме посилався на те, що при проведенні досудового розслідування потерпілому не роз`яснено права цивільного позивача і не ознайомлено в повному обсязі з матеріалами справи.

Законний представник потерпілого ОСОБА_7 в підтвердження своєї позиції в судовому засіданні подала скаргу в порядку ст.303 ч.2 КК України, в якій не заявила вимоги щодо визнання неправомірною бездіяльності слідчого та прокурора в ході розслідування даного кримінального провадження, а посилаючись в мотивувальній частині клопотання на бездіяльність слідчого та прокурора, також вважала це підставою для повернення клопотання прокурору. Обґрунтовувала свою позицію тим, що слідчий не провів ряд експертиз, які б дали можливість повно та всебічно встановити всі обставини справи, не допитав всіх свідків, які були очевидцями суспільно-небезпечного діяння, вчиненого відносно її сина, і тим самим допоміг правопорушнику уникнути відповідальності за більш тяжкий злочин. Так слідчим та прокурором встановленим фактичним даним дана неправильна правова кваліфікація, так як виходячи з ознак даного суспільно-небезпечного діяння в діях ОСОБА_4 вбачається склад злочину, передбачений ст.296 ч.4 КК України, який є більш тяжким злочином і за його вчинення неповнолітній ОСОБА_4 може нести кримінальну відповідальність на загальних підставах. Крім цього повідомляла, що слідчий їй погрожував при проведенні досудового розслідування і вона заявляла йому відвід, який не був розглянутий на стадії досудового розслідування. (а.с.30)

Також адвокат ОСОБА_8 просив розглянути скаргу ОСОБА_7 на бездіяльність слідчого та прокурора, так як останні поверхнево розслідували кримінальне провадження, не внесли до реєстру її заяву та не перевірили факти щодо причетності неповнолітнього ОСОБА_13 до побиття потерпілого ОСОБА_6 . Суду повідомив, що він не приймав участі на досудовому розслідуванні, однак йому відомо, що права ОСОБА_7 та ОСОБА_6 неодноразово порушувались слідчим та прокурором.

Крім цього ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні заявлено клопотання про приєднання до матеріалів справи і до спільного розгляду цивільного позову в редакції від 20.12.2016 року про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної суспільно-небезпечним діянням.

Інші учасники кримінального провадження заперечували проти задоволення клопотань ОСОБА_7 про приєднання до матеріалів справи цивільного позову та визнання бездіяльності слідчого та прокурора на стадії досудового розслідування не законним.

Суд заслухавши думку учасників процесу, давши оцінку обґрунтованості заявлених клопотань під час підготовчого судового засідання прийшов до висновку, що справу належить призначити до розгляду, а в задоволенні клопотань представників потерпілого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , щодо повернення клопотання прокурору, визнання неправомірними бездіяльності слідчого та прокурора на стадії досудового розслідування, прийняття до спільного розгляду з клопотанням про застосування примусових заходів виховного характеру цивільного позову ОСОБА_7 належить відмовити виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.314 КПК України передбачено, що після отримання судом, в тому числі клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження.

Відповідно до ч.2 ст.314 КПК України визначено перелік судових рішень, які можливо прийняти за результатами проведення підготовчого засідання. При цьому п.3 та 5 ч.2 ст.314 КПК України, передбачена можливість повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру або призначення судового розгляду на підставі такого клопотання.

Умовою повернення клопотання про застосування заходів виховного характеру відповідно до п.2 ч.3 ст.314 КПК України є невідповідність клопотання про застосування заходів виховного характеру вимогам цього кодексу.

Вимоги до клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру викладені в частині першій статті 292 КПК України, згідно якої таке клопотання повинно відповідати вимогам статті 291 КПК України, а також містити інформацію про примусовий захід виховного характеру, який пропонується застосувати.

Так відповідно до п.4 ч.1 ст. 291 КПК України клопотання про застосування заходів виховного характеру, як і обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення).

Відповідно до ч.3 ст.291 КПК України клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, як і обвинувальний акт повинен бути підписаний слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав такий документ самостійно.

Суд, ознайомившись зі змістом направленого на розгляд до суду клопотання, приходить до висновку, що клопотання про застосування заходів виховного характеру стосовно ОСОБА_4 відповідає вимогам ст.291, 292 КПК України.

Представники потерпілого вказували, що суттєвим недоліком клопотання є порушення вимог п.п 9.5.1. п. 9.5 «Інструкції з діловодства в органах прокуратури України» і не затвердження печаткою підпису прокурора у клопотанні про застосування примусових заходів виховного характеру.

Однак суд вважає, що такий висновок безпідставним, оскільки зазначені пункти Інструкції, щодо необхідності затвердження печаткою підпису прокурора, виключені наказом Генерального прокурора України.

Крім цього, представники потерпілого в своїх запереченнях щодо призначення справи до розгляду посилаються на не встановлення в ході досудового розслідування дійсних фактичних обставин вчиненого правопорушення та висунення неконкретного обвинувачення по даному кримінальному провадженню, а також невірну правову кваліфікацію дій ОСОБА_4 .

Однак суд вважає та наголошує, що вказані підстави для повернення клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру не передбачені КПК України, оскільки на стадії підготовчого судового засідання суд не може давати оцінку кваліфікації дій особи, яка звинувачується у вчиненні суспільно небезпечного діяння, доказам чи фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор та слідчий вважає встановленими.

В даному випадку порушується принцип змагальності сторін, згідно якого існує процесуальна самостійність прокурора на визначення обсягу достатніх доказів для складання клопотання.

При цьому суд не мав права на стадії підготовчого судового засідання вдаватися до встановлення фактичних обставин справи та перевірки їх доказами.

Неповнота досудового розслідування не може бути усунута шляхом повернення клопотання прокурору на підставі ст.314 КПК України, так як нормами КПК не передбачено відновлення досудового розслідування в таких випадках і проведення процесуальних дій щодо додаткового збирання доказів.

Суд також вважає, що в підготовчому судовому засіданні суд не має права вирішувати наперед питання щодо правильності кваліфікації суспільно-небезпечного діяння, оскільки для прийняття такого рішення необхідно дослідити докази по справі, які на даному етапі суду не надаються.

Також суд вважає, що не є підставою для повернення клопотання посилання в ньому на докази та висновки експертизи, так як прокурор є самостійною процесуальною особою при викладенні обвинувачення і відповідно існує процедура щодо можливості визнання таких доказів недопустимими на стадії судового розгляду.

Тим більше, що після повторного розгляду справи в суді (справа надійшла з апеляційної інстанції), коли докази містяться в матеріалах судової справи, а тому лише дана підстава для повернення клопотання прокурору для усунення недоліків втратила свою актуальність.

Не найшли свого підтвердження доводи представника потерпілого ОСОБА_7 стосовно її не ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, так як із протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 29.11.2016 року встановлено, що після закінчення досудового розслідування потерпілий ОСОБА_6 та його законний представник ОСОБА_7 були ознайомлені з матеріалами кримінального провадження. (а.с.136)

Тому аналізуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що повернувши дане клопотання по вказаним підставам на стадії підготовчого судового засідання, на які вказує потерпілий та його представники, суд вийшов би за межі наданих йому законом повноважень, що є неприпустимим, а тому в задоволенні клопотання представників потерпілого щодо повернення клопотання прокурору належить відмовити як заявленому безпідставно.

Стовно доводів скарги на неправомірну бездіяльність слідчого та прокурора по даному кримінальному провадженню, які зобов`язують суд повернути клопотання прокурору, то суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 303 КПК України визначено перелік рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені лише на стадії досудового розслідування

Частинами 2, 3 ст. 303 КПК України, передбачено, що під час підготовчого судового засідання розглядаються скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які не підлягають розгляду під час досудового розслідування, а також і можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбачені пунктами 5 та 6 частини першої цієї статті.

Це відповідно, якщо прокурором або слідчим було прийнято рішення про відмову в визнанні потерпілим, або були допущені цими особами рішення, дії, чи бездіяльність при застосуванні заходів безпеки.

ОСОБА_7 посилалась на бездіяльність по справі слідчого Роздільнянського ВП ГУНП Пампуріна, який на її думку не провів по справі всіх необхідних експертиз, не допитав по справі всіх очевидців даного суспільно-небезпечного діяння, і відповідно здійснив неправильну правову кваліфікацію дій ОСОБА_4 , який вчинив на її думку злочинні хуліганській дії.

Суд вважає, що в даному випадку бездіяльність слідчого на стадії досудового розслідування щодо розслідування даного кримінального провадження повинні були оскаржуватися на стадії саме досудового розслідування в порядку ч.1 ст.303 КПК України, зокрема щодо невнесення відомостей до ЄРДР про вчинення злочину іншими особами, а також у нездійсненні інших процесуальних дій.

Тому дана скарга в цій частині не може розглядатися в підготовчому судовому засіданні по кримінальному провадженню і в її задоволенні належить відмовити.

Крім цього судом з метою часткової перевірки викладених в скарзі доводів викликався до суду слідчий для надання пояснень щодо вирішення поданої в ході досудового розслідування заяви потерпілої ОСОБА_7 щодо притягнення до відповідальності по даному кримінальному провадженню інших осіб, винних на її дімку у вчиненні суспільно-небезпечного діяння щодо побиття її сина.

Між тим під час підготовчих судових засідань прокурором було внесено відомості до ЄРДР по заяві ОСОБА_7 від 28.02.2017 року щодо факту побиття її сина неповнолітнім ОСОБА_14 і на теперішній час перевірка даних обставин закінчена і прокурором надано суду постанова слідчого від 26.05.2017 року про закриття кримінального провадження відносно даної неповнолітньої особи.(а.с.152)

Стовно клопотання потерпілої ОСОБА_7 щодо приєднання до справи цивільного позову для спільного розгляду з клопотанням про застосування примусових заходів виховного характеру, то суд вважає, що воно також не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 501 КПК України, яка регулює порядок розгляду клопотань про застосування заходів виховного характеру щодо неповнолітнього, суд з`ясовує такі питання; 1/ чи мало місце суспільно-небезпечне діяння; 2)чи вчинено це діяння у неповнолітньому віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність; 3) чи слід застосовувати до нього примусовий захід виховного характеру і закрити кримінальне провадження.

Таким чином питання щодо відшкодування заподіяної шкоди потерпілому при розгляді клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру не розглядається.

Цивільний позов відповідно може бути заявлений потерпілими в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог ст. 314 КПК України підготовче судове засідання в кримінальному провадженні у суді першої інстанції є обов`язковою самостійною стадією кримінального процесу, в якій суд визначає можливість на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

При проведенні підготовчих дій підстав, для прийняття рішень, передбачених п.п.1-4 ст.314 КПК України судом не встановлено, перешкоди для призначення справи до судового розгляду відсутні, справа підсудна Роздільнянському районному суду Одеської області , підстав для закриття провадження, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другою статті 284 Кримінального процесуального кодексу України не має.

Тому дане кримінальне провадження належить призначити до розгляду у відритому судовому засіданні з викликом та належним сповіщенням всіх учасників судового провадження, а також представників державних органів, які здійснюють нагляд за дотриманням законодавства щодо неповнолітніх.

При цьому суд вважає, що безпідставне повернення клопотань про застосування примусових заходів виховного характеру призводить до затягування розгляду кримінальних проваджень, що в подальшому може потягнути негативні наслідки для держави в випадку відшкодування коштів за рішеннями Європейського суду з прав людини про порушення Україною вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розумних строків розгляду справ.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 303, п.4 ст.307, 314, 315, 316, 317 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Призначити судовий розгляд кримінального провадження по розгляду клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_4 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України у відкритому судовому засіданні 08.12.2017 року об 11 год 00 хв в приміщенні Роздільнянського районного суду Одеської області за адресою: вул.. Європейській, 37а м.Роздільна Одеської області.

В задоволенні скарги представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 про визнання неправомірною бездіяльності слідчого та прокурора під час досудового розслідування , - відмовити.

Відмовити в задоволенні клопотання представника потерпілої ОСОБА_15 щодо прийняття до спільного розгляду з клопотанням про застосування примусових заходів виховного характеру цивільного позиву та визнання її цивільним позивачем по справі.

Про час розгляду справи повідомити прокурора, правопорушника, потерпілого, законного представника правопорушника, захисника потерпілого, його представників, службу у справах дітей.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя:ОСОБА_1