Справа № 127/1515/17
Провадження № 1-кп/127/585/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.11.2017 м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0007006 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 128 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

04.09.2016 року біля 18:00 год. між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в приміщенні квартири АДРЕСА_2 виникла суперечка. Під час даної суперечки ОСОБА_7 вибігла із квартири, зателефонувала до своїх знайомих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і попросила останніх про допомогу.

О 18:30 год. до приміщення вищевказаної квартири зайшли ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . В цей час ОСОБА_5 , який перебував в приміщенні квартири, вступив із останніми в розмову, яка переросла в суперечку. Далі ОСОБА_5 підбіг до ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та почав виштовхувати останніх із приміщення квартири.

Так, ОСОБА_5 , внаслідок злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, штовхнув у груди ОСОБА_8 . Внаслідок цього остання не втрималася на ногах, впала на сходи та отримала тілесні ушкодження.

Згідно висновку експерта № 1462 від 11.11.2016 року у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів лівої променевої кістки в нижній третині зі зміщенням та шилоподібного відростка лівої ліктьової кістки. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_8 належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я, виникли від дії тупого твердого предмета (предметів).

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив необережне заподіяння середньої тяжкості тілесне ушкодження, оскільки будучи фізично сильнішим, штовхнув особу жіночої статі на сходовий майданчик під`їзду де розташовані бетонні сходи. При цьому ОСОБА_5 не передбачав, однак повинен був і міг передбачити, що потерпіла може впасти і одержати травму при падінні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину при зазначених вище обставинах визнав, суду пояснив наступне. Того дня у нього виникла сварка зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 , через те, що він пізно повертається з роботи. В ході сварки ОСОБА_7 вибігла з квартири, а потім повернулася з ОСОБА_9 і ОСОБА_8 . Остання, зайшовши у квартиру, почала його ображати. Це його обурило, тому він взяв ОСОБА_8 за руку та виштовхав з квартири на сходинкову площадку. Слідом за нею він виштовхав ОСОБА_9 . Він не бачив, як потерпіла падала, але не заперечує, що вона могла упасти від його поштовху та зламати руку.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засідання надала суду наступні показання. Того дня до неї зателефонувала ОСОБА_7 та попросила приїхати до неї, оскільки вона одна боїться заходити до квартири де перебуває її співмешканець. Вона приїхала до ОСОБА_7 та разом з останньою і ОСОБА_9 зайшла до квартири. В цей час ОСОБА_5 почав виштовхувати її з квартири. Далі він виштовхав її на сходинкову площадку, а потім так штовхнув, що вона упала та зламала руку.

З`ясувавши розуміння учасниками процесу змісту обставин, які не будуть досліджуватись, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, впевнившись у добровільності та істинності їх позиції, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ст. 128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують та пом`якшують його покарання.

Зокрема судом враховано, що ОСОБА_5 раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у КЗ ВОНД «Соціотерапія» з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, за місцем проживання компрометуючих даних не надходило.

Відповідно до висновку амбулаторної судово-наркологічної експертизи № 1 від 03.01.2017 року, ОСОБА_5 не виявляє ознак наркоманії та алкоголізму, примусового лікування не потребує.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 суд вважає повне визнання вини.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

За таких обставин, а також враховуючи, що ОСОБА_5 ніде не працює та не має самостійного доходу, суд вважає, що єдиним можливим покаранням, необхідним та достатнім для перевиховання ОСОБА_5 , буде покарання у вигляді громадських робіт.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 просив суд застосувати до нього амністію, мотивуючи тим, що він має матір ОСОБА_10 , якій 83 роки, він є її єдиною дитиною.

Прокурор ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_4 не заперечували проти застосування амністії до ОСОБА_5 .
Представник потерпілої ОСОБА_6 заперечувала проти застосування амністії, вважає, що факт того, що ОСОБА_5 є єдиною дитиною в матері стороною захисту не доведений.
Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників процесу вважає, що ОСОБА_5 підлягає звільненню від відбування покарання на підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він вчинив неумисний злочин невеликої тяжкості, згідно копії свідоцтв про народження має матір ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом останніх десяти років амністія до нього не застосовувалася.
Перед початком судового розгляду потерпілою ОСОБА_8 було заявлено цивільний позов, який мотивований тим, що внаслідок вчинення злочину цивільним відповідачем ОСОБА_5 їй було спричинено моральну шкоду в сумі 20000 гривень. Дана шкода полягає в тому, що ОСОБА_8 пережила сильні душевні страждання через сам факт здійсненого проти неї злочину та необхідності перебування у гіпсі. Вона не могла працювати тривалий час, так як заробляє на життя водієм таксі, що призвело до матеріальних труднощів та позбавлення можливості виконання домашніх обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_5 цивільний позов не визнав.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову.

Прокурор ОСОБА_3 просила позов задовольнити повністю.

Потерпіла ОСОБА_8 просила позов задовольнити повністю, пояснила, що вона працює водієм таксі та після отримання тілесних ушкоджень та накладення гіпсу, тривалий час не мала змоги працювати, заробляти гроші на утримання свого неповнолітнього сина та виконувати домашні обов`язки.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди потерпілій, суд враховує положення Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 р., зокрема п. 4, який встановлює, що відповідно до ст. 137 ЦПК (1502-06) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. А також п. 9 вказаної Постанови, згідно якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи із наведеного суд вважає, що безумовно потерпіла зазнала певних моральних страждань внаслідок вчинення відносно неї злочину та має право на відшкодування такої шкоди. Однак, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що потерпілою моральна шкода оцінена невірно. Оцінюючи моральну шкоду в значну суму 20000 грн., потерпілою, не надано жодного доказу в підтвердження позовних вимог морального характеру. Так ОСОБА_8 в своєму позові та в судовому засіданні стверджувала, що працює водієм таксі, однак доказів, які підтверджують, здійснення нею підприємницької діяльності по перевезенню пасажирів в режимі таксі і того, що вона не має іншого джерела доходу, окрім даного виду діяльності, суду не надано. Тому суд оцінює моральну шкоду спричинену потерпілій в 5000 грн. та вважає, що ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_5 , оскільки між понесеними потерпілою моральними стражданнями та протизаконними діями обвинуваченого є прямий причинний зв`язок, в решті позовних вимог слід відмовити.

Суд також вважає, що судовий збір відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України має бути стягнений з ОСОБА_5 на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України та ст. 65 КК України, ст. ст. 1167, 1177 ЦК України, п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України та призначити йому покарання у вигляді ста п`ятдесяти годин громадських робіт.

На підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 п`ять тисяч гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 судовий збір в сумі шістсот сорок гривень в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Суддя: