Справа №591/1125/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/272/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 21 листопада 2017 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 березня 2017 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 240 год., покарання не відбуте частково строком 129 год.,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , в якій прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло застосування ст.75 КК України, яка не підлягає застосуванню, ухвалити новий вирок, за яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, за вчинення якого ОСОБА_7 засуджується за даним вироком та вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 березня 2017 року, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом повного приєднання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Крім того, прокурор просить дослідити документи, що характеризують ОСОБА_7 як особу, а саме: довідку про судимість, копії вироків, характеристику, доповідь уповноваженого органу з питань пробації.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за фактом викрадення майна 06 лютого 2017 року та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, за який ОСОБА_7 засуджений даним вироком, а саме за фактом викрадення майна 06 лютого 2017 року та засуджений вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 березня 2017 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Визнано ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 ч. 2 КК України за фактом викрадення майна 04 жовтня 2017 року з магазину «Gropp» та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом повного приєднання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України, від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 звільнено з випробуванням, з іспитовий строком на 1 рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведення експертиз на користь держави в розмірі 560 грн. 49 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги прокурор у кримінальному провадженні посилається на безпідставне звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з застосуванням ст. 75 КК України. При цьому прокурор зазначає про те, що звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, суд першої інстанції належним чином таке своє рішення не вмотивував. Крім того, апелянт зазначає, що відповідно до ст. 66 КК України визнання вини, щире каяття та сприяння розкриттю злочин, які суд визнав такими, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , є складовими однієї пом`якшуючої обставини - дієвого каяття.

При цьому, прокурор зазначає про те, що поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_7 маючи не зняті та не погашені в установленому порядку судимості за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не стає, вчинив інкриміновані злочини в той період, коли відносно нього судом вже розглядалося інше кримінальне провадження.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановив суд першої інстанції, 06 лютого 2017 року, близько 17:03 год., ОСОБА_7 , знаходячись в магазині «Єва», який розташований за адресою м. Суми, вул. Інтернаціоналістів, 18/1, з торгової зали, діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, викрав чоловічу туалетну воду «Версаче О Фреш», чим спричинив потерпілому ТОВ «РУШ» майнову шкоду в сумі 689 грн.

Крім того, 04 жовтня 2017 року, близько 16:40 год., ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні магазину «Gropp», розташованого в ТРЦ «Мануфактура» за адресою м. Суми, вул. Харківська, 2/2, діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу викрав чоловічу куртку бренду «Gropp» чорного кольору, чим спричинив потерпілому ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» майнову шкоду в сумі 899 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які заперечували щодо задоволення поданої прокурором у кримінальному провадженні апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, частково дослідивши матеріали провадження, що стосуються особи обвинуваченого, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Також, як вбачається зі змісту апеляційної скарги прокурора, вона погодилась і з остаточним видом покарання призначеним судом перешої інстанції ОСОБА_7 , - позбавлення волі строком 2 роки, оскільки саме таке покарання прокурор просить призначити обвинуваченому при ухваленні нового вироку.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, то колегія суддів не погоджується з такими доводами, з врахуванням наступного.

Так, відповідно до вимог ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року (зі змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції, в цілому, було виконано.

Так, зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що звільняючи ОСОБА_7 від призначеного покарання з застосуванням ст. 75,76 КК України, суд врахував тяжкість вчиненого останнім злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який вину визнав в повному обсязі, обставини, що пом`якшують покарання, а саме, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування завданої матеріальної шкоди в повному обсязі, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Крім того, судом вірно було враховано і стан здоров`я обвинуваченого, який перебуває на диспансерному обліку з 2014 року у лікаря-нарколога з відповідним діагнозом, з 16 грудня 2016 року проходить лікування на ЗПТ, відповідно до висновку експерта №63 від 20 лютого 2017 року, постановленого за результатами судово-психіатричної експертизи, проведеної відносно ОСОБА_7 , останній на момент скоєння кримінального правопорушення 06 лютого 2017 року не виявляв ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, однак як на час проведення вказаної експертизи, так і на час скоєння злочину виявляв ознаки розладу особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку (внаслідок вживання наркотичних речовин).

Таким чином, за наявності вищезазначених обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, з врахуванням думки потерпілих, які до обвинуваченого не мали жодних претензій, колегія суддів вважає, що суд дійшов до вірного висновку про можливість виправлення останнього без відбування покарання та звільнив його від відбування покарання з випробуванням.

При цьому звертає на себе і та обставина, що в ході судового розгляду, під час судових дебатів саме прокурор ОСОБА_10 спрямовувала позицію суду на застосування ст.75 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, а в подальшому, це й же самий прокурор ОСОБА_10 оскаржила вирок суду з підстав безпідставного застосування судом ст..75 КК України при призначенні покарання.

При цьому, посилання прокурора на те, що визнання вини, щире каяття та сприяння розкриттю злочин, які суд визнав такими, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , є складовими однієї пом`якшуючої обставини - дієвого каяття, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки положеннями п.1 ч. 1 ст. 66 КК України передбачені такі пом`якшуючи покарання обставини, як щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину, які є різними формами дійового каяття, а саме, щире каяття припускає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, в той час як активне сприяння розкриттю злочину означає, що винний добровільно в якійсь формі своїми активними діями надає допомогу органам слідства або суду в з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття, що свідчить про те, що зазначені обставини не є взаємовиключними, а тому відсутні будь-які підстави для твердження про те, що вони є однією пом`якшуючою обставиною.

Доводи апелянта про безпідставність визнання судом першої інстанції такої пом`якшуючою покарання обставини як відшкодування збитків потерпілим, колегія суддів вважає необґрунтованими, за наявності в матеріалах даного кримінального провадження таке відшкодування заяв потерпілих, а також обвинувальних актів, складених відносно ОСОБА_7 , в яких зазначено пом`якшуючу покарання обвинуваченого обставину добровільне відшкодування завданого збитку.

Що стосується доводів прокурора про неврахування судом тих обставин, що ОСОБА_7 маючи не зняті та не погашені в установленому порядку судимості за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, вчинив інкримінований злочин в той період, коли відносно нього судом вже розглядалося інше кримінальне провадження, то колегія суддів не може прийняти до уваги, при наявності того, що вказані обставини були враховані судом при призначенні ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі, в той час як санкція вказаної статті передбачає й інші, менш суворіші види покарання.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на необґрунтованість вимог апеляційної скарги прокурора щодо призначення ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185, ч. 2 ст. 185 КК України, при тому що дії останнього були кваліфіковані за ч. 2 ст.185 КК України за вчинення двох епізодів крадіжки.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували викладені у вироку висновки, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

За таких обставин, з урахуванням вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що районний суд, повно та всебічно дослідивши матеріали даного провадження, прийняв законне та обґрунтоване рішення, підстави для його скасування, як про це просить прокурор в апеляційній скарзі відсутні, а тому вирок суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 21 листопада 2017 року ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вказаний вирок - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4