АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 647/276/17 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/791/248/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст. 185 КК України
У Х В А Л А
іменем України
12 березня 2018 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0001512за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 11 грудня 2017 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Каховка Херсонської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз 22.07.2014 року Бериславським районним судом Херсонської області за ч.1 ст. 310 КК України на 2 місяця арешту;
засуджено за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Міра запобіжного заходу тримання під вартою з 11.12.2017 року.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він, повторно, 06.12.2016 року приблизно о 22.00 год., з метою таємного викрадення майна ОСОБА_9 , умисно, з корисливих мотивів, відчинивши руками навісний замок вхідних дверей, проник до підвального приміщення, розташованого в будинку АДРЕСА_3 , звідки викрав речі, які були у використанні та належать ОСОБА_9 , які обернув на свою користь і розпорядився ними на свій розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 4457 гривень.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів указує, що обвинувачений ОСОБА_8 визнав себе винним у вчиненні крадіжки майна потерпілого з підвального приміщення та стверджував, що це приміщення знаходиться у спільній власності мешканців будинку, в тому числі обвинуваченого. Вважає, що кваліфікуюча ознака проникнення до приміщення не знайшла свого підтвердження. Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_8 визнав себе винним у крадіжці сумки з інструментами, стверджував, що інші зниклі речі, які були у мішку, він знайшов і одразу ж повернув потерпілому. З цих підстав просить змінити вирок щодо ОСОБА_8 , перекваліфікувати його діїз ч.3 на ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді арешту.

Іншими учасниками судового провадження вирок щодо ОСОБА_8 не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційні вимоги, наведені захисником, просили їх задовольнити, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку без зміни, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який він засуджений, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.185 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідають фактичним обставинам провадження.

Як убачається зі змісту апеляційної скарги захисника, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 , перелік, найменування, кількість та вартість викраденого майна, ним не оспорюється.

Доводи захисника про недоведеність кваліфікуючої ознаки вчинення крадіжки з проникненням в інше приміщення, є непереконливими.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 частково визнав себе винним та показав, що зі спільного підвального приміщення будинку АДРЕСА_3 викрав сумку з інструментами, яка належить ОСОБА_9 , а пізніше знайшов мішок, в якому були також інструменти ОСОБА_9 .. Викрадене майно повернув потерпілому. Заперечував скоєння крадіжки шляхом проникнення до приміщення, оскільки підвальне приміщення перебуває у володінні всіх жильців будинку.

Ці заперечення ОСОБА_8 проти обвинувачення, а також аналогічні доводи захисника в апеляційній скарзі, були предметом перевірки під час судового розгляду та не знайшли свого підтвердження.

Потерпілий ОСОБА_9 показав, що обвинувачений ОСОБА_8 є його сусідом. 06.12.2016 року він пішов на роботу, добу відпрацював, та о 8 год. 30 хвил. повернувся додому. Підвал був закритий на замок. Коли він відкрив його ключем, то виявив крадіжку свого майна та сліди проникнення, скоба була вирвана. Після чого, звернувся до поліції. Працівники поліції частину його майна знайшли в підвалі ОСОБА_8 . Через деякий час обвинувачений приніс йому іншу частину речей та сказав, що знайшов їх. Підвальне приміщення розподілене між співвласниками будинку та у кожного є своя частина підвалу.

Ці показання потерпілого узгоджуються з даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 07.12.2016 року за фактом крадіжки майна з підвального приміщення потерпілого, у протоколах огляду місця події від 16.12.2016 року та від 22.12.2016 року, під час яких обвинувачений ОСОБА_8 добровільно видав речі, викрадені у потерпілого. (а.п. 115- 117, 119 121, 124, 125)

У своїх показаннях обвинувачений ОСОБА_8 фактично не заперечує той факт, що він проник до підвального приміщення, звідки викрав майно потерпілого.

Наявними матеріалами провадження підтверджено той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 проник у підвальне приміщення, яке належить ОСОБА_9 , має розмір 3х1,5 м, має вхідні двері, які зачиняються на замок, де зберігались його особисті речі, звідки обвинувачений таємно викрав майно потерпілого, і це свідчать про те, що ОСОБА_8 проник саме в це підвальне приміщення з метою викрадення чужого майна.

Тому доводи захисника про те, що всі співвласники будинку, в тому числі ОСОБА_8 , мають вільний доступ до підвального приміщення, яке належить потерпілому, нічим не підтверджуються.

Колегія суддів вважає, що зібрані та досліджені докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми, які в своїй сукупності викривають обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину.

Отже, сукупність наведених у вироку доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, свідчать про те, що ОСОБА_8 таємно викрав чуже майно, вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення, його дії правильно кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України.

У зв`язку із чим, доводи захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є такими, що суперечать встановленим обставинам провадження.

Підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_8 з ч.3 на ч.2 ст. 185 КК України та зміни вироку в цій частині, як про це ставить питання апелянт, колегія суддів не знаходить.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо винності обвинуваченого та правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, під час апеляційного розгляду провадження не встановлено.

Призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про його особу, що він раніше неодноразово судимий, має не погашену та не зняту судимість характеризується задовільно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставину, що обтяжує покарання, рецидив злочинів, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, і з урахуванням цих конкретних обставин справи та даних про особу винного, суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.3 ст. 185 КК України, яке за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Даних, які б свідчили про те, що в провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, які можуть бути підставами для скасування чи зміни вироку, не встановлено.

Виходячи з наведеного,апеляційна скарга захисника має бути залишена без задоволення, а вирок без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 11 грудня 2017 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: (підпис)
Судді: (підпис) (підпис)
Згідно з оригіналом
Ухвала набрала законної сили 12 березня 2018 року
Копія ухвали оформлена 13 березня 2018 року
Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2