ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1015/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" вересня 2017 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі колегії :
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі - ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості від 07.08.2017 р. у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000998 від 07.08.2017 р. за звинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

08.08.2017 р. на адресу Дарницького районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у вищезазначеному кримінальному провадженні.
Прокурор в судовому засіданні просила затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між ним та обвинуваченим та призначити узгоджену в угоді міру покарання.
Захисник в судовому засіданні також просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 07.08.2017 р. між прокурором та обвинуваченим та призначити узгоджену сторонами міру покарання.
Обвинувачений у судовому засіданні підтримав захисника та просив затвердити угоду про визнання винуватості.
Заслухавши думку учасників судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 314 КПК України - у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
Відповідно до ч.7 ст. 474 КПК України - суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Дослідивши зміст обвинувального акту та угоди про визнання винуватості, колегія суддів приходить до висновку, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190 КК України є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди з наступних підстав.

Так, санкцією ч.4 ст. 190 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна. Відповідно до кваліфікації злочинів, наведеній в ст. 12 КК України, даний злочин відноситься до особливо тяжких злочинів.

Відповідно до положень ч.4 ст. 469 КПК України - угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою лише за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 р. - суд, що здійснюватиме судове провадження, для реалізації покладених на нього обов`язків щодо з`ясування добровільності укладення угоди та перевірки її на відповідність вимогам КПК та/або кримінального закону (частини 6, 7 ст. 474 КПК), зважаючи на те, що під час підготовчого судового засідання може бути прийнято рішення, яке по своїй суті є завершальним для судового провадження у суді першої інстанції (ухвалити вирок), вправі витребувати документи, подані сторонами під час досудового розслідування, а також інші матеріали досудового розслідування.

На виконання зазначених вимог, судом були витребувані матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за його звинуваченням за ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190 КК України, з яких вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за попередньою змовою групою осіб, яка налічує двох осіб- ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Обвинувачений ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 , який був організатором вчинення інкримінованого злочину, були затримані в один і той самий день -11.07.2017 р. Крім того, їх допиту в рамках кримінального провадження передував допит свідка ОСОБА_9 , який вказав про обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 . Також під час організації розслідування зазначеного кримінального провадження, ще до затримання ОСОБА_7 , працівниками Служби безпеки України оперативним шляхом було встановлено ймовірну причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого злочину. Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що будь-яких інших злочинів, про які б міг повідомити ОСОБА_10 правоохоронні органи, обвинуваченим та іншим учасником групи, не було вчинено та не планувалось вчинити.

З огляду на вищенаведені обставини, колегією не було виявлено відомостей, які б свідчили про викриття ОСОБА_7 злочинних дій іншого учасника групи чи інших, вчинених або організованих цією групою злочинів, враховуючи також, що викриття інших учасників групи вчиненого кримінального правопорушенням є лише обов`язком, узгодженим сторонами в угоді /частина 2, пункт б/, тобто яке відповідно до угоди має бути вчинене обвинуваченим в майбутньому. Таким чином, на думку колегії суддів, укладання угоди про визнання винуватості у вищезазначеному кримінальному провадженні з мотивів викриття обвинуваченим інших учасників групи вчиненого кримінального правопорушенням є безпідставною процесуальною дією.

Крім того, на думку колегії суддів, умови укладеної угоди про визнання винуватості не відповідають інтересам суспільства.

Зі змісту статей 471, 472 КПК вбачається, що сторони угоди зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди). Аналіз статей 65 і 75 КК України свідчить, що домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи, зокрема, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винного і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК).

У зв`язку з тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, враховуючи відсутність обставин, які б істотно знижували тяжкість вчиненого злочину, колегія суддів приходить до висновку, що умови даної угоди в частині призначення покарання та подальшого звільнення від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку та покладення на обвинуваченого обов`язків в недіючій на цей час редакції ст. 76 КК України, не відповідають інтересам суспільства, тобто за своїм видом та/або розміром не відповідають характеру та тяжкості вчиненого діяння та особі винного.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що умови угоди суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України, а відтак суд вважає за необхідне відмовити в затвердженні угоди та повернути обвинувальний акт прокурору для продовження досудового розслідування в загальному порядку.
Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу відносно обвинуваченого, який тримається під вартою та строк тримання якого спливає 8.09.2017 р., суд керується наступними положеннями закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України - під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого з « тримання під вартою» на цілодобовий домашній арешт, при цьому у суду відсутні підстави у розумінні ч.3 ст.315 КПК України з власної ініціативи обговорювати питання що до продовження запобіжного заходу « тримання під вартою».

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. П.1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до п. 79 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 р. продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Вислухавши позиції учасників судового провадження, суд оцінив в сукупності всі обставини. Так, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання в м. Києві. З урахуванням позиції прокурора та потерпілого, якому матеріальних збитків злочином не завдано, та який не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором, суд вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на цей час істотно знизились.

Аналіз наведених обставин та вимог закону з урахуванням практики Європейського суду з прав людини дозволяє суду зробити висновок про можливість зміни запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді «тримання під вартою» шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу, а саме у вигляді цілодобового домашнього арешту, що на думку суду буде достатнім й необхідним заходом забезпечення кримінального провадження для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобіганню певним ризикам.
Відповідно до положень ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.
Разом з тим, враховуючи що обвинувальний акт повернений прокурору для продовження досудового розслідування, обвинуваченому підлягають роз`ясненню його обов`язки не залишати цілодобово житло, а також прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131-132, 177, 181, п.1 ч.3 ст. 314, ч.3 ст. 315, ч.7 ст. 474 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід з "тримання під вартою" та обрати запобіжний захід у вигляді "домашнього арешту" за адресою: АДРЕСА_1 строком на два місяці, а саме до 07.11.2017 р. включно з покладанням на обвинуваченого наступних обов`язків:
-заборонити ОСОБА_7 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово.
-покласти обов`язок на ОСОБА_7 прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;
Звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.
Ознайомити та вручити обвинуваченому ОСОБА_7 під розпис копію ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Контроль за виконанням запобiжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченим покласти на орган національної поліції за мiсцем його проживання.
Працівники органу національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

У затвердженні угоди про визнання винуватості від 07.08.2017 р., укладеної між обвинуваченим ОСОБА_7 та прокурором ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_6 відмовити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000998 від 07.08.2017 р. за звинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України - повернути прокурору м. Києва для продовження досудового розслідування в загальному порядку.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що згідно з ч.8 ст.474 КПК України повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3