Провадження № 11-сс/779/297/2017
Категорія ст. 170 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах цивільного відповідача ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.11.2017 року про задоволення клопотання представника цивільного позивача у кримінальному провадженні №0000414 ПАТ «Перший український міжнародний банк» - ОСОБА_9 про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , -

за участю прокурора ОСОБА_11

цивільного позивача ОСОБА_9

захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі цивільний відповідач ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати як таку, що прийнята без з`ясування всіх обставин по справ та винесена з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Одночасно просить поновити строк на апеляційне оскарження, у зв`язку із тим, що його не було належним чином повідомлено судом про час розгляду клопотання, ухвалу слідчого судді він отримав 23.11.2017 року в приміщенні суду. В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що майно, на яке слідчий суддя наклав арешт, належить на праві власності його колишній дружині ОСОБА_12 , шлюб з якою був розірваний 27.03.2002 року, що унеможливлює накладання арешту на це майно, згідно з вимогами ст. 170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.11.2017 року задоволено клопотання про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . Свою позицію слідчий суддя мотивував тим, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_8 , належить наступне майно: 1) квартира за адресою АДРЕСА_1 , площею 65 м.кв., реєстраційний номер 101; 2) земельна ділянка за адресою Івано-Франківська обл., Тисменицький p.н., с. Черніїв, урочище Ріпак, площею 0,15 га, реєстраційний номер 258.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_8 , підтримав доводи апеляційної скарги, вважав ухвалу слідчого судді незаконною, просив її скасувати;

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, вважає, що ухвала слідчого судді є передчасною, просив ухвалу слідчого судді скасувати;

- представник цивільного позивача ОСОБА_9 також підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, думку інших учасників провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження належить поновити, апеляційну скаргу належить задовольнити, ухвалу слідчого судді, - скасувати та постановити нову ухвалу, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що ухвалу від 14.11.2017 року було постановлено без виклику осіб що її оскаржують, а саме без виклику ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Що стосується посилань апелянта на незаконність і необґрунтованість ухвали слідчого судді, то колегія суддів вважає наступне.

Обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства в процесі судового розгляду.

Так, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Відповідно до ст. 41. Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94. 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Проте, на думку колегії суддів, слідчим суддею не було дотримано зазначених вимог закону.

Так, з клопотання представника цивільного позивача у кримінальному провадженні №0000414 ПАТ «Перший український міжнародний банк» - ОСОБА_9 про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_8 та ОСОБА_10 в рамках цього кримінального провадження встановлено, що в наслідок злочинних дій ОСОБА_8 , ПАТ «ПУМБ» заподіяно матеріальну шкоду в особо великому розмірі на загальну суму 157 101 864,00 грн. В межах вказаного кримінального провадження, ПАТ «ПУМБ» подано позовну заяву та з метою забезпечення цивільного позову, ПАТ «ПУМБ» просить накласти арешт на майно, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, належить ОСОБА_8 , а саме на: 1) квартиру за адресою АДРЕСА_1 ; 2) земельну ділянку за адресою Івано-Франківська обл., Тисменицький p.н., с. Черніїв, урочище Ріпак (а.п. 4).

При цьому до клопотання долучені необхідні документи, зокрема: позовну заяву, довідку про кредиторську заборгованість та інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.п. 17-25).

Слідчий суддя, погодившись із доводами заявника, задовольнив вимоги клопотання, та наклав арешт на вищевказане майно.

Проте, колегія суддів не може погодитись з рішенням слідчого судді внаслідок його необґрунтованості.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В той же час, у випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, що прямо передбачено ч. 6 ст. 170 КПК України.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Проте, як видно з матеріалів справи, ухвала слідчого судді не відповідає цим вимогам кримінального процесуального закону.

При вирішені питання про накладення арешту на майно слідчому судді передусім слід з`ясувати чи є підозрюваний ОСОБА_8 власником майна, чи володіє, користується або розпоряджається ним.

Погоджуючись з доводами клопотання частині того, що саме ОСОБА_8 є власником майна, слідчий суддя належним чином не перевірив вказані доводи, та докази на підтвердження цього факту, а лише процитувавши в ухвалі положення процесуального закону, які регулюють визначення поняття, порядок і підстави такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, з посиланням на інформацію вказану заявником ПАТ «ПУМБ».

В той же час, долученими до клопотання про накладення арешту на майно доказами, не доведено, що майно на яке заявник - ПАТ «ПУМБ» просить накласти арешт, належить ОСОБА_8 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником земельної ділянки площею 0,15 га, що знаходиться за адресою урочище «Ріпак» с. Черніїв Івано-Франківська області, Тисменицький p.н., реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_12 , що підтверджується також державним актом на право власності на земельну ділянку, серії ІФ066771, виданим 02.09.2005 року (а.п. 47).

Про те, що ОСОБА_12 є власником вказаної вище земельної ділянки свідчить також інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, яка долучена ПАТ «ПУМБ» до клопотання, з якої вбачається, що іпотекодавцем цієї земельної ділянки виступала ОСОБА_12 , де боржником зазначений ОСОБА_8 , а іпотекодержателем ОСОБА_13 (а.п. 22 ).

Аналогічна інформація щодо власника квартири, загальною площею 65 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 65 м.кв., реєстраційний номер 101 також міститься у відомостях з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, зокрема, що іпотекодавцем є ОСОБА_12 , боржником - ОСОБА_8 , іпотекодержателем ОСОБА_14 .

На підтвердження доводів апелянта щодо належності вказаної вище квартири саме ОСОБА_12 , апелянтом долучений договір купівлі-продажу цього нерухомого майна, укладеного 10.11.2017 року між продавцем - ОСОБА_12 та покупцем - ОСОБА_15 , де вказано, що квартира належить продавцю на праві приватної власності в цілому (а.п. 39).

Як вбачається з долучених до апеляційної скарги доказів, шлюб між громадянином ОСОБА_8 та ОСОБА_12 розірвано 27.03.2002 року (а.п. 40).

Отже, під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що квартира за адресою АДРЕСА_1 , та земельна ділянка за адресою Івано-Франківська обл., Тисменицький p.н., с. Черніїв, урочище Ріпак, не належить на праві власності ОСОБА_8 , не є спільною сумісною власністю подружжя, та не відповідає критеріям, передбаченим ст. 170 КПК України.

За вказаних вище обставин, ухвала слідчого судді в частині накладення арешту на майно ОСОБА_8 підлягає скасуванню, з постановленням в цій частині нової ухвали, якою необхідно відмовити в задоволенні клопотання представника цивільного відповідача ОСОБА_9 про накладення арешту на нерухоме майно: квартиру за адресою АДРЕСА_1 , та земельну ділянку за адресою Івано-Франківська обл., Тисменицький p.н., с. Черніїв, урочище Ріпак.

Ухвала слідчого судді в частині накладення арешту на майно ОСОБА_10 не оскаржувалась, тому не була предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 172, 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити захиснику ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_8 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.11.2017 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах цивільного відповідача ОСОБА_8 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.11.2017 року про задоволення клопотання представника цивільного позивача у кримінальному провадженні №0000414 ПАТ «Перший український міжнародний банк» - ОСОБА_9 про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , - скасувати в частині накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_8 та постановити в цій частині нову ухвалу.

Відмовити в задоволенні клопотання представника цивільного відповідача у кримінальному провадженні №0000414 ОСОБА_9 про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_8 : а саме:

1) квартира за адресою АДРЕСА_1 , площею 65 м.кв., реєстраційний номер 101;

2) земельна ділянка за адресою Івано-Франківської області, Тисменицький район, с.Черніїв, урочище Ріпак, площею 0,15 га., реєстраційний номер 258.

В решті постанову слідчого судді залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_5

ОСОБА_16 оригіналом згідно

Суддя: ОСОБА_3