АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/386/18 Справа № 176/2309/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

За участю:

прокурора ОСОБА_6

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у провадженні за клопотанням ДУ "Жовтоводська виправна колонія № 26" про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити свою ухвалу, якою звільнити його від відбування покарання умовно - достроково.

Згідно оскаржуваної ухвали суду, ОСОБА_7 засуджений вироком Павлоградського міськрайонного суду Днепропетровської області від 25 вересня 2014 року за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, за яким на даний час відбуває покарання у Жовтоводській виправній колонії № 26 та відбув більше 2/3 його частин.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення цього засудженого, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 в місцях попереднього ув`язнення утримується з 26.09.2014 року. Під час утримання в Дніпропетровському СІЗО характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав, до праці не залучався. В Жовтоводській виправній колонії № 26 відбуває покарання з 14 грудня 2014 року. За період відбування покарання характеризується позитивно, має 5 заохочень та 1 стягнення 8 діб ДІЗО, яке мало місце 26.05.2017 року та зняте достроково заохоченням від 04.08. 2017 року.

В період з 22.04.2016 року по 06.06.2017 року відбував покарання в ДРС установи. На виробництві установи не працевлаштований, втім задіяний в господарській обслузі установи, а також залучається до робіт з благоустрою колонії. До суспільно-корисних робіт відноситься добре та відповідально, поставленні завдання виконує вчасно та якісно, додаткового нагляду з боку представників адміністрації не потребує.

Разом з тим, наявність позитивної характеристики не вказує на усвідомлення засудженим своєї вини та щире каяття у вчиненні злочину, а поведінка останнього свідчить лише про те, що він бажає скорішого звільнення з місць позбавлення волі.

Аналізуючи наведені обставини у сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що поведінка засудженого за весь період відбування покарання не свідчить про доведення ним свого виправлення та про наявність підстав для його умовно-дострокового звільнення.

В обґрунтування апеляційної скарги засуджений вказує, що з оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції він не згоден, просить її скасувати та застосувати до нього положення ст. 81 КК України.

Зазначає, що за весь час відбування покарання у Жовтоводській ВК - 26 він характеризується позитивно, має 5 заохочень та 1 стягнення яке було знято достроково, працевлаштований у господарському секторі колонії. Крім цього він виконує роботу з благоустрою установи, також приймає участь у програмі диференційованого виховання "Духовне відродження", зокрема відвідує церкву, яка розташована на території колонії.

Крім того вказує, що під час перебування в СІЗО м. Дніпро та ВК - 26 не відмовлявся від праці та виконання законних вимог адміністрації, заохочення має за весь період відбування покарання, ще до появи в нього підстав для застосування ст. 81 КК України.

Також зазначає, що у разі його дострокового звільнення зобов`язується виконувати всі покладені на нього обов`язки, вести правильний спосіб життя, вказує на перебування у нього на утриманні батька-пенсіонера.

Заслухавши суддю-доповідача; засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а ухвалу суду з підстав, зазначених у ній, скасувати, та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення; думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість, та просила ухвалу суду залишити без змін; дослідивши відомості та документи, що характеризують апелянта, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів достатньою мірою своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
При цьому колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 за місцем відбування покарання характеризується позитивно, його поведінка в цілому є сумлінною, втім на виробництві в установі він не працевлаштований за відсутності відомостей про те, що працевлаштування було неможливим з незалежних від нього причин, що не дозволяє прийти до висновку про доведення цим засудженим свого виправлення ставленням до праці.

Крім того, з призначеного йому покарання у розмірі 5 років позбавлення волі ОСОБА_7 , з урахуванням застосування до нього положень ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2016 р. ), на час апеляційного розгляду відбув 3 роки і 6 місяців, що об`єктивно є недостатнім для досягнення щодо нього мети кримінального покарання.

Аналізуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотанні ДУ "Жовтоводська виправна колонія № 26" про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 .

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Доводи апелянта щодо неврахування судом обставин, які мають значення, не спростовують висновки суду першої інстанції щодо недостатньої обґрунтованості поданого клопотання, а також не свідчать про беззаперечне доведення засудженим свого виправлення та про необхідність його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи колегія суддів розцінює як непереконливі у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали суду не вбачає.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 539 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4