Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

11 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0003092 щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , судимого:

1) вироком Оболонського районного суду м. Києва від 16.11.2010 року

за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі,

на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання

з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

2) вироком Подільського районного суду м. Києва від 16.11.2011 року

за ч.1 ст.309 КК України на підставі ст.71 КК України

на 3 роки 1 місяць позбавлення волі, звільненого 27.06.2014 року

на підставі ст.2 Закону України Про амністію у 2014 році;

3) вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 13.06.2016 року

за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року,

у с т а н о в и л а :
________________________________

Справа № 11-кп/796/806/2017
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_11
Доповідач: ОСОБА_1 .
Вироком Подільського районного суду м. Києва від 13.12.2016 року ОСОБА_10 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням, призначеним вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 13.06.2016 року, ОСОБА_10 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Цивільний позов ОСОБА_7 задоволено частково і постановлено стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілого 3 526 гривень 51 копійку матеріальної і 1 000 гривень моральної шкоди.

Судом прийнято рішення щодо речових доказів і процесуальних витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_10 просить вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. При цьому зазначає, що суд мотивував свої висновки показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які є працівниками поліції і зацікавленими особами, не були очевидцями вчинення злочину і, взагалі, не можуть бути свідками в кримінальному провадженні, і безпідставно не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_14 . Обвинувачений категорично заперечує свою причетність до вчинення злочину, а тому з огляду на положення ст.62 Конституції України вважає, що суд повинен був витлумачити усі сумніви на його користь.

Крім того, обвинувачений подав клопотання про застосування до нього Закону України Про амністію у 2016 році, оскільки він страждає на ряд невиліковних хвороб та має на утриманні бабусю.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченого і захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу, клопотання про застосування амністії і просили їх задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим, і заперечив проти застосування амністії, оскільки обвинувачений має дві судимості за вчинення умисних тяжких злочинів, а тому не є суб`єктом амністії; доводи потерпілого ОСОБА_7 і представника потерпілого ОСОБА_8 , які погодилися з прокурором; дослідивши додаткові докази, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги і клопотання, колегія суддів вважає, що в їх задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_10 вчинив крадіжку майна ОСОБА_7 за наступних обставин.

6 травня 2016 року о 5 годині 30 хвилин ОСОБА_10 , знаходячись біля будинку № 31-а на пр-ті Правди в м. Києві, побачив автомобіль Hyundai д/н НОМЕР_1 і, реалізовуючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, розбив переднє бокове скло автомобіля і таємно викрав звідти чорну шкіряну сумку, в якій знаходилися візитниця з дисконтними та платіжними картками, два паспорта громадянина Ірану, посвідка на постійне місце проживання в Україні, посвідчення водія, страховий поліс, довіреність на автомобіль, інші особисті документи та квитанції, які належали ОСОБА_7 . Після цього ОСОБА_10 залишив місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому майнової шкоди на загальну суму 1 050 гривень.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю наведених у ньому доказів, яким суд дав належну оцінку, а саме, показаннями потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , документами та речовим доказом.

Так, відповідно до показань потерпілого ОСОБА_7 ввечері 5 травня 2016 року він залишив автомобіль Hyundai д/н НОМЕР_1 біля будинку № 31-а на пр-ті Правди в м. Києві, де мешкав, а вранці наступного дня між 5 та 6 годинами сусід йому повідомив, що в автомобілі розбите скло. Коли вийшов на вулицю, то побачив розбите скло в автомобілі, і виявив відсутність чорної шкіряної сумки з документами на його ім`я. Він одразу поінформував про це працівників поліції, а через деякий час йому повідомили про затримання злочинця. Сумку було повернуто, однак у гіршому стані, ніж вона була, і не з усіма документами.

Свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які працювали в Подільському управлінні поліції помічниками оперуповноваженого карного розшуку, дали суду показання про те, що у зв`язку із збільшенням кількості крадіжок з автомобілів вони патрулювати територію району з метою виявлення і припинення таких фактів. 6 травня 2016 року близько 6 години ранку, проходячи біля будинку № 31-а на пр-ті Правди, почули звук битого скла, після чого зайшли у двір будинку і побачили двох підозрілих чоловіків. Прослідкувавши на чоловіками, одним з яких виявився ОСОБА_10 , вони зупинили їх, і на пропозицію показати вміст сумки обвинувачений продемонстрував документи. Ці документи, з слів ОСОБА_10 , належали його знайомому. При цьому обвинувачений помітно хвилювався, тому вони зателефонували до управління поліції і через деякий час їм повідомили, що нещодавно з автомобіля було вчинено крадіжку сумки з документами, про які вони запитували. Про те, що сумку було знайдено, обвинувачений не повідомляв. Після цього викликали слідчо-оперативну групу, яка оформила вилучення речового доказу і затримала обвинуваченого.

Ці показання суд обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку, оскільки вони логічні, послідовні, об`єктивно узгоджуються між собою, та з іншими доказами, зокрема, даними, які містяться в:

- протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення потерпілого ОСОБА_7 ;

- протоколі огляду місця події від 06.05.2016 року, в ході якого в період з 6 години 50 хвилин до 7 години 30 хвилин було оглянуто місцевість біля будинку № 10-а на пр-ті Правди в м. Києві та виявлено ОСОБА_10 і ОСОБА_14 . У ОСОБА_10 при собі була чорна шкіряна сумка, всередині якої знаходилися особисті документи ОСОБА_7 , і було виявлено будівельні рукавички, у ОСОБА_14 було виявлено будівельні рукавички і ліхтарик;

- протоколі огляду місця події від 06.05.2016 року, в ході якого оглянуто місцевість за адресою: м. Київ пр-т Правди, 31-а, і виявлено автомобіль Hyundai д/н НОМЕР_1 з розбитим боковим склом;

- висновку судової товарознавчої експертизи № 288тв від 18.05.2016 року, згідно з яким ринкова вартість чорної сумки, яка належить потерпілому, на момент вчинення злочину становила 1 050 гривень;

- протоколі слідчого експерименту від 14.06.2016 року за участю свідка ОСОБА_12 , який відтворив обставини, за яких разом з ОСОБА_13 після того, як почув звук розбиття скла в автомобілі, помітив у дворі двох осіб, які вийшли з місця, звідки лунав звук, і прослідував за ними до затримання;

а також речовим доказом чорною шкіряною сумкою.

Показанням обвинуваченого, що сумку він знайшов за бойлерною, куди зайшов у туалет під час слідування зранку 6 травня 2016 року до магазину разом з ОСОБА_14 , суд першої інстанції також дав відповідну оцінку і правильно відкинув їх.

Обґрунтовано суд не прийняв до уваги і показання свідка ОСОБА_14 в тій частині, що ОСОБА_10 повернувся з-за приміщення бойлерної з сумкою, всередині якої були документи, яку обвинувачений нібито знайшов, і, так як вони були весь час разом, ОСОБА_10 не міг вчинити крадіжку.

Ці показання повністю спростовуються показаннями свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які, хоча і не були очевидцями вчинення крадіжки, однак протягом приблизно однієї хвилини після того, як почули звук розбиття скла, побачили ОСОБА_10 і ОСОБА_14 , і весь час слідували за ними на відстані 20-30 метрів, тримаючи в полі зору, аж до затримання біля будинку № 10-а на пр-ті Правди.

На користь висновку про правдивість показань свідків свідчить те, що вони не були знайомі з обвинуваченим, отже, не мали підстав його обмовляти, що спростовує доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_10 про їх зацікавленість. Показання свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 про те, що обвинувачений на їх запитання відповів, що в сумці знаходяться документи його однокурсника, тобто повідомив неправдиві відомості, що категорично заперечувалося ОСОБА_10 , підтвердив і свідок ОСОБА_14 .

Суд правильно оцінив показання обвинуваченого як намагання уникнути відповідальності за вчинений злочин, а так само показання свідка ОСОБА_14 як сприяння ОСОБА_10 в цьому, з огляду на товариські стосунки між ними та спільну злочинну діяльність, оскільки вони разом були засуджені вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 13.06.2016 року.

Таким чином суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, і які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків, у тому числі щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону колегія суддів не вбачає, а тому підстави для скасування вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченого, відсутні.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що він вчинив злочин середньої тяжкості, особу винного, який неодноразово судимий, характеризується посередньо, обставину, що обтяжує покарання, рецидив злочинів, відсутність обставин, що його пом`якшують, і правильно призначив покарання у виді позбавлення волі в межах, установлених у санкції частини статті закону України про кримінальну відповідальність.

Вірно судом застосовано і положення ч.4 ст.70 КК України при призначенні покарання за сукупністю злочинів, оскільки цей злочин він вчинив до постановлення вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 13.06.2016 року.

Також у вироку суд навів докладні мотиви прийнятого рішення за наслідками розгляду цивільного позову потерпілого, стягнувши на його користь матеріальну шкоду, яка складається з витрат на відновлення автомобіля, і моральну шкоду, частково задовольнивши вимоги цивільно-правового характеру, що відповідає загальноприйнятим принципам розумності та справедливості.

Не може бути задоволено і клопотання обвинуваченого про застосування до нього Закону України Про амністію у 2016 році від 22.12.2016 року.

Відповідно до ст.9 Закону України Про амністію у 2016 році амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України Про застосування амністії в Україні.

Згідно з п.п.в, е ст.4 Закону України Про застосування амністії в Україні амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії осіб, а також до осіб, стосовно яких протягом останніх десяти років було застосовано амністію або помилування незалежно від зняття чи погашення судимості та які знову вчинили умисний злочин.

Оскільки ОСОБА_10 має дві непогашені судимості за вчинення тяжких злочинів, а також 27.06.2014 року був звільнений від відбування покарання на підставі ст.2 Закону України Про амністію у 2014 році, він не є суб`єктом амністії.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та клопотання про застосування амністії колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 без задоволення.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року зарахувати ОСОБА_10 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 6 травня 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У задоволенні клопотання ОСОБА_10 про застосування до нього Закону України Про амністію у 2016 році від 22 грудня 2016 року відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3