463/5844/17
1-кс/465/139/18
У Х В А Л А
судового засідання
24.04.2018 року Слідчий суддя Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 на неправомірну бездіяльність заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення суддею Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_6 за ч.2 ст.375 КК України та зобов`язання внести відомості до ЄРДР, -
ВСТАНОВИВ:
Скаржник звернувся до суду із скаргою на заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення суддею Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_6 за ч.2 ст.375 КК України та просить зобов`язати внести відповідні відомості до ЄРДР. Обґрунтовуючи скаргу зазначив, що 21.09.2017 року звернувся до військового прокурора Львівського гарнізону із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, в якій просив відповідно до вимог ст. 214 КПК України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення т.в.о. голови Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_6 який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 375 КК України. В порушення вимог ст. 214 КПК України на підставі його звернення прокурором не було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. В подальшому, ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 17.11.2017 року було відмовлено у задоволенні скарги на бездіяльність військового прокурора Львівського гарнізону у зв`язку із правомірним скерування заяви ОСОБА_4 до Львівської місцевої прокуратури №1 за територіальним принципом, однак заступник керівника ОСОБА_5 відмовився вносити відомості до ЄРДР, про що скерував відповідний лист.
Скаржник в судовому засідання скаргу підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним у ній та просить таку задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечив щодо задоволення скарги, та зазначив, що вона є необґрунтованою та безпідставною, зазначив, що незгода скаржника з судовим рішенням не може вказувати на наявність в діях судді ознак злочину, тим паче дане судове рішення є чинним, законним, та ніким не скасоване.
Заслухавши пояснення ОСОБА_4 та думку прокурора, дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1ст.303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
За змістом ч. 1 ст. 214 КПК України, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 години після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Як вбачається з наявних матеріалів та встановлено в судовому засіданні, 21.09.2017 року ОСОБА_4 звернувся до військового прокурора Львівського гарнізону про вчинення суддею Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 375 КК України (постановлення суддею завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови).
Системний аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України, свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто сама заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні та вказана заява чи повідомлення повинна містити достатні дані про наявність ознак кримінально-караного діяння.
Відповідно до ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.
Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь - які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.
Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.
Незважаючи на те, що подану заяву заявник вважає «заявою про кримінальне правопорушення», остання за своїм змістом та суттю не є повідомленням про злочин, оскільки не містить жодних даних про вчинення кримінального правопорушення суддею Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_6 .
По суті заяви вбачається, що ОСОБА_4 просить внести відомості щодо вчинення на його думку суддею кримінального правопорушення, в результаті незгоди із постановленим судовим рішенням.
Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України ( 254к/96-ВР ) судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Незгода із рішенням судів сама по собі не може вказувати на наявність в діях судді ознак кримінального правопорушення.
Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
Частиною 2 ст.126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.
Відповідно до положення ч. 1 цієї статті Конституції України недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України.
Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.
Згідно з положенням ч. 2 ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п. п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3). Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 р.
Крім того, відповідно до рішення Європейського суд з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 року одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь - яким рішенням суду.
За таких обставин, оскільки у поданій заяві від 21.09.2017 року були відсутні обставини, які б свідчити про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.375 КК України , зокрема заявник не навів жодних доказів, які б доводили факт винесення суддею ОСОБА_6 завідома неправосудного рішення, а тому вважаю, що у прокурора не було підстав для внесення відомостей у Єдиний реєстр досудових розслідувань на підставі поданої заяви від 21.09.2017 року. У зв`язку із наведеним в задоволенні скарги слід відмовити за її безпідставністю.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
у задоволенні скарги ОСОБА_4 на неправомірну бездіяльність заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення суддею Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_6 за ч.2 ст.375 КК України та зобов`язання внести відомості до ЄРДР відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: ОСОБА_1