1Справа № 335/1720/14-к 1-кп/335/40/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2018 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, який має середню спеціальну освіту, не одруженого, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , мешкає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -
- у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
22 грудня 2013 року, приблизно о 03 годині, ОСОБА_7 , знаходячись біля нічного клубу „Musik Hall, розташованого по вул.40 років Радянської України в м.Запоріжжя, в ході виниклого конфлікту з ОСОБА_6 , не маючи умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , діючи з необережності, наніс останньому один удар кулаком лівої руки в обличчя, після якого потерпілий впав на асфальт, та вдарився головою, отримавши при цьому згідно висновку експерта № 388 від 10.02.2013 року, забій головного мозку важкого ступеня з розвитком субдуральної гематоми ( гематому під твердою оболонкою головного мозку), набряк речовини головного мозку, зі зміщенням серединної структури головного мозку, синець навколо правого ока, крововилив на білкову оболонку правого ока, садно в області чола, удари і садна мяких тканин голови та обличчя, що у сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент заподіяння. Таким чином, ОСОБА_7 з необережності, не передбачаючи та не бажаючи спричинення ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, хоча повинен був і міг передбачити можливість їх настання, спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , свою вину у вчиненні злочину за викладених у обвинувальному акті обставин не визнав, при цьому пояснив, що умислу на нанесення тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_6 він не мав. Також пояснив, що 22 грудня 2013 року вночі він з компанією знаходилися в нічному клубі „ ІНФОРМАЦІЯ_2 ". В тому ж клубі відпочивав зі своєю компанією потерпілий ОСОБА_6 . Під час танців, дівчина потерпілого фотографувала їхню компанію, в той же час, потерпілий зі своєю компанією стали заважати фотографуванню. Після цього вони вийшли на вулицю, де потерпілий запропонував йому відійти в бік поговорити та почав голосно кричати, ображати його словами, вести себе агресивно. Враховуючи агресивну поведінку потерпілого та його позу, він подумав, що потерпілий має намір вдарити його, а тому сам перший завдав удар потерпілому кулаком в обличчя. Від цього удару потерпілий упав на асфальт, та ударився головою об асфальт. Він не бажав таких наслідків потерпілому та не розраховував, що потерпілий впаде від цього удару.
На підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, сторона обвинувачення посилалася на показання потерпілого, свідків, письмові докази, сторона захисту в обґрунтування своїх заперечень посилалась на показання експерта, дослідженням яких встановлено наступне.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду пояснив, що 22 грудня 2013 року вночі він разом зі своєю дівчиною та компанією перебували в нічному клубі „ ІНФОРМАЦІЯ_2 ". Під час танців, компанія з якою відпочивав обвинувачений заважала їм фотографуватись. Після цього він вийшов разом із своєю компанією на вулицю та біля входу в нічний клуб він побачив, як обвинувачений тримає за руку його дівчину. Підійшовши до обвинуваченого, він бажав вияснити причину такої поведінки обвинуваченого, після чого вони відійшли та почали розмовляти на підвищених тонах. Під час розмови обвинувачений вдарив його один раз в обличчя від чого він упав на асфальт, що було після він не пам`ятає. Цивільний позов пред`явлений ним до ОСОБА_7 він не підтримує і просить залишити без розгляду у зв`язку з відшкодуванням завданої шкоди.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він 22 грудня 2013 року вночі перебував у нічному клубі в компанії потерпілого, де вони танцювали та фотографувались. Потім вони вийшли на вулицю де й стався інцидент. Обвинувачений розмовляв з дівчиною потерпілого на ім`я ОСОБА_9 , до них підійшов потерпілий, вони відійшли від компанії, стали розмовляти, в цей час він почув ляск від удару та боковим зором побачив, як потерпілий впав на асфальт. Після падіння потерпілий знаходився у непритомному стані. Свідок почав трусити потерпілого, та останній прийшовши до себе попросив відвезти його до дому, оскільки він погано почувається.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він 22 грудня 2013 року вночі разом із друзями перебував у нічному клубі в компанії потерпілого. Знаходячись на вулиці він стояв спілкувався із компанією обвинуваченого, а тому не бачив як обвинувачений спілкувався з потерпілим та його дівчиною на ім`я ОСОБА_9 . Боковим зором він побачив, що обвинувачений один раз вдарив потерпілого в голову, та як йому здається, в ліву щоку. Відстань між ним та обвинуваченим разом з потерпілим була приблизно 10-15 метрів. Після цього він підійшов до потерпілого, який сказав, що йому зле та підкатував очі.
Від допиту свідка ОСОБА_11 сторона обвинувачення відмовилась.
Згідно з довідкою КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» від 24.12.2013 року, потерпілий ОСОБА_6 знаходився на лікуванні з приводу забиття головного мозку тяжкого ступеню.
Згідно з висновком експерта № 388 від 10.02.2014 року забиття головного мозку тяжкої ступені з розвитком субдуральної гематоми, набряк речовини головного мозку, зі зміщенням серединних структур головного мозку, кровопідтік біля правого ока, крововилив на білкову оболонку правого ока, садна в області лоба, садна м`яких тканин голови та обличчя у ОСОБА_6 в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння.
Згідно з висновком експерта № 390 Д від 10.02.2014 року не виключається утворення всіх пошкоджень у ОСОБА_6 при поодинокому падінні.
Згідно з висновком експерта № 389 Д від 10.02.2014 року ОСОБА_6 спричинено не менш ніж два травматичних впливів, взаємне розташування нападника та потерпілого в момент причинення останньому тілесних ушкоджень могло бути будь-яким за умови доступності ділянок тіла, на яких виявлені тілесні ушкодження для їх ураження.
Допитана у судовому засіданні експерт ОСОБА_12 суду пояснила, що вона проводила еспертизи та досліджувала висновок спеціаліста який надавався з КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя». Після вивчення всіх матеріалів вони кваліфікувала тілесні ушкодження, які були нанесені потерпілому ОСОБА_6 як тяжкі. Також пояснила, що травма у потерпілого з`явилася в результаті падіння, коли один предмет (голова) рухається, а інший предмет (земля) ні. Враховуючи дослідженні матеріали експерт пояснила механізм утворення тілесного пошкодження: спочатку був удар в область обличчя (око) потім було зміщення центру тяжіння, наступило прискорення та відбулось падіння на асфальт з невиступаючим предметом. Щодо розмежування ударів, експерт пояснила, що згідно досліджених матеріалів було два удари, проте травми які були отриманні потерпілим можуть бути тільки від одного механізму нанесення : удар в обличчя після чого йде удар головою об предмет який не рухається. Тому, вважає, що тілесне ушкодження яке було спричинено потерпілому є результатом поодинокого удару.
Досліджені в ході судового розгляду докази не спростовують висновків суду про вчинення ОСОБА_7 злочину за встановлених судом обставин.
Проаналізувавши всі досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вони логічні, послідовні, за своїм змістом не містять протиріч, на їх підставі судом встановлені та перевірені обставини, які в силу ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню в кримінальному провадженні. Підстав сумніватись в їх достовірності судом не встановлено.
Стаття 11 КК України визнає злочином передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Виною, відповідно до статті 23 КК України є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.
Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.
Необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.
Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 , діючи з необережності, не передбачаючи та не бажаючи спричинення потерпілому ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, хоча повинен був і міг передбачити можливість їх настання, спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя.
Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження.
Виходячи з того, що умислом обвинуваченого ОСОБА_7 не охоплювалось заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, оскільки ударяючи один раз рукою в обличчя потерпілого ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 хоча й не передбачав, але повинен був і міг передбачати, що потерпілий може впасти і одержати травму внаслідок удару головою об асфальт.
З урахуванням зазначених обставин та досліджених доказів, суд вважає, що у справі не здобуто беззаперечних доказів, які б свідчили про те, що обвинувачений ОСОБА_7 мав умисел на спричинення потерпілому ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження.
Статтею 2 КПК України визначено, що одним із завданнь кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.
Враховуючи вищевикладене, дії обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно перекваліфікувати з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження.
Приймаючи таке рішення суд виходить з вимог ч. 3 ст. 337 КПК України, відповідно до яких з метою ухвалення справедливого рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_7 покарання, суд керується вимогами ст.65 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання", враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, який кримінальний закон відносить до злочинів невеликої тяжкості, особу та характеристики обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність підстави, що обтяжує покарання, відшкодування шкоди потерпілому, позицію потерпілого, який не наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 згідно ст. 66 КК України, суд визнає, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, визнав свою провину, активно сприяв органам досудового слідства в розкритті злочину,добровільне відшкодування шкоди потерпілому.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.
Так, ОСОБА_7 раніше не судимий, на обліках в лікарів нарколога і психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.
Враховуючи наведене, суд призначає ОСОБА_7 покарання в межах санкції ст. 128 КК України, у вигляді громадських робіт. Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження скоєння ним нових злочинів.
Суд вважає, що призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
При визначенні покарання обвинуваченому суд також враховує наступне.
Судом встановлено, що у даному кримінальному провадженню вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2014 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ст.128 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 25.02.2015 року вирок залишено без змін.
Відповідно до Розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили від 16.03.2015 року, копію вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2014 року щодо засудженого ОСОБА_7 направлено до Хортицького МВ КВІ УДПтСУ в Запорізькій області для виконання.
Відповідно до довідки в.о. начальника Хортицького РВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області від 08.07.2016 року вих. №3714, ОСОБА_7 , засуджений 27.11.2014 року Орджонікідзевський районним судом м. Запоріжжя за ст.128 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на 240 годин, відбував покарання з 23.03.2015 року до 16.07.2015 року. 16.07.2015 року ОСОБА_7 знятий з обліку Хортицького РВ КВІ, у зв`язку з відбуттям призначеного судом покарання.
В подальшому, після касаційного провадження, ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 16.06.2016 року вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2014 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 скасовано та призначено новий розгляд провадження у суді першої інстанції в іншому складі суду.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, за заявою позивача, необхідно залишити без розгляду.
Судові витрати відсутні.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368 - 371, ч.2 ст. 373-375 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.
Від відбування призначеного покарання ОСОБА_7 звільнити у зв`язку з повним його відбуттям.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди залишити без розгляду.
Судові витрати відсутні.
Речові докази: CD-R диск з відеозаписами з мобільного телефону „Самсунг", який належить свідку ОСОБА_11 , долучені до матеріалів кримінального провадження, - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1