В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"27" березня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0012654 від 08.09.2016 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з неповною вищою освітою, розлученого, не працюючого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 08.09.2016 близько 15 год. 30 хв., перебуваючи в салоні маршрутного автобусу № 211, на зупинці громадського транспорту по просп. Возз`єднання, 7, помітив, як в автобус зайшов неповнолітній ОСОБА_5 , у якого з правої кишені піджака виглядав мобільний телефон марки «Самсунг Гелексі», після чого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення вищевказаного телефону, який належить ОСОБА_5 .

В подальшому, під`їжджаючи до зупинки громадського транспорту, яка розташована по вул. Сосюри, 2А, в м. Києві, ОСОБА_4 реалізуючи свій злочинний умисел, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, повторно, таємно викрав з кишені неповнолітнього ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Самсунг Гелексі SIII», модель «GT-I9300» на 16Gb, білого кольору (IMEI: НОМЕР_1 ) вартістю 3500 гривень, всередині якого знаходилась сім-карта мобільного оператора «Лайф», вартістю 40грн., із залишком на рахунку в сумі 70 грн., який належить ОСОБА_5 .

В подальшому, утримуючи викрадене при собі, ОСОБА_4 вийшов на зупинці громадського транспорту «вул. Сосюри, 2-А» із маршрутного автобусу та нарвися в бік вул. Верховної Ради, в м. Києві, тим самим з місця скоєння злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чи спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 3610 гривень.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення та щиро розкаявся у вчиненому.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_4 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 надані в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого у відповідності до положень Кримінального Кодексу України.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, задовільну характеристику за місцем проживання, стан здоров`я, спосіб життя (раніше судимий, відсутність на утриманні членів родини, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення, щодо призначення покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 185 КК України у виді арешту.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Строк дії запобіжного заходу у рамках даного кримінального провадження закінчився, й враховуючи те, що обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в рамках іншого кримінального провадження, суд не вбачає необхідності визначати його у даному провадженні.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 6 (шести) місяців арешту.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту виконання вироку.

Речові докази в кримінальному провадженні № 0012654 від 08.09.2016 мобільний телефон «Самсунг Гелексі SIII» залишити у володінні потерпілого.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

С у д д я : ОСОБА_1