Справа № 184/2160/17
Номер провадження 1-кп/184/48/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

провівши в залі суду в м. Покров відкрите судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №0000877 від 15.11.2017 року відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Покров Дніпропетровської області, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
У 2015 році (точної дати та часу під час досудового розслідування встановити не представилося можливим) ОСОБА_3 знаходився у вагоні електричного потягу сполученням «Кривий Ріг-Чортомлик», де на лавці знайшов поліетиленовий пакет із чужими речами. Після чого, в той же ж день та час ОСОБА_3 забрав вказаний пакет із речами з метою привласнення до свого помешкання за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 , перебуваючи в той же ж день за вказаною адресою та роздивившись вміст пакету, виявив у ньому предмет, який за зовнішніми ознаками, схожий на запал гранати. Зрозумівши, що даний предмет є бойовим припасом, у ОСОБА_3 виник злочинний намір, спрямований на незаконне носіння, придбання та зберігання вказаного бойового припасу без передбаченого законом дозволу. В той же день та час, знаходячись там же, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне носіння, придбання та зберігання бойових припасів, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і, бажаючи їх настання, привласнив знайдений ним бойовий припас, котрий поклав у кишеню своєї куртки, чим незаконно придбав без передбаченого законом дозволу. Після чого, ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на незаконне носіння, придбання та зберігання бойових припасів, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і, бажаючи їх настання, поклав у кишеню своєї куртки, тим самим почав зберігати бойовий припас за місцем свого мешкання за адресою АДРЕСА_1 без передбаченого законом дозволу.

15 листопада 2017 року в післяобідній час ОСОБА_3 вдягнувши на себе власну куртку, в кишені якої знаходився раніше привласнений ним бойовий припас, направився по власним справам до КЗ «Центральна міська лікарня м. Покров» ДОР», тими самим діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і, бажаючи їх настання, почав незаконно носити бойовий припас при собі без передбаченого законом дозволу. В той же день о 16 годині на території скверу КЗ «Центральна міська лікарня м. Покров» ДОР», який розташований за адресою вул. Медична, 19 в м. Покров Дніпропетровської області, у ході застосування до ОСОБА_3 превентивного поліцейського заходу - поверхнева перевірка, передбаченого ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію», у кишені його куртки виявлено та вилучено предмет, котрий згідно висновку експерта №35/5.2/529 від 13.12.2017 року є уніфікованим запалом ручних гранат дистанційної дії, типу УЗРГМ-2, та відноситься до категорії боєприпасів. Даний предмет, а саме запал ручних гранат дистанційної дії, типу УЗРГМ-2, виготовлений промисловим способом, є аналогом запалів до ручних гранат, придатний до здійснення вибуху, котрий ОСОБА_3 носив, зберігав, придбав без передбаченого законом дозволу.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, тобто носіння, зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про проведення розгляду справи у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість та бажає давати покази.

Обвинувачений не заперечував проти розгляду справи у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Наслідки застосування ч. 3 ст. 349 КПК України обвинуваченому роз`яснені.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники судового розгляду погодилися з недоцільністю дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій немає, суд згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним допит свідків, дослідження усіх документів зібраних на стадії досудового розслідування, а обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого та матеріалів, необхідних для вирішення питань згідно ст. 368 КПК України.

В ході судового засідання обвинувачуваний ОСОБА_3 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю та надав покази про те, що в 2015 році, коли він їхав в електричці з м. Кривий Ріг до ст. Чортомлик, на лавці побачив пакет, в якому лежали граната та запал до гранати. Приніс додому і зберігав гранату як сувенір. 15.11.2017 року в обідній час він вийшов з дому, вдягнув куртку, в якій лежав запал до гранати. Сидів на лавці, розпивав пиво, до нього підійшли працівники поліції і зробили йому зауваження, запросили двох понятих і провели його огляд. В ході огляду у кишені куртки знайшли запал до гранати, який вилучили. В скоєному розкаявся та просить суд його строго не карати.

Покази обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються. У вчиненому обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся.

В судовому засіданні доведено, що в діях ОСОБА_3 дійсно є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто носіння, зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Суд, оцінивши показання ОСОБА_3 в сукупності з відомостями про предмет злочину і про обстановку їх виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченим добровільно, значення змісту яких він правильно розуміє, що згідно зі ст. 18 і ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.

Таким чином, враховуючи показання обвинуваченого та його бажання не досліджувати інші докази по справі, суд вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вище вказаного кримінального правопорушення вважає доведеною повністю.

Обставиною, передбаченою ст. 66 КК України, яка пом`якшує покарання, судом визнано щире каяття.

Обставин, передбачених ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого, особу обвинуваченого, який повністю визнав себе винним та щиро розкаявся в скоєному, на час вчинення злочину раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, за місцем проживання характеризується посередньо, а тому вважає, що покарання обвинуваченому слід призначити у межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 263 КК України, у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання про те, чи повинен обвинувачений відбувати покарання у вигляді позбавлення волі, суд враховує пом`якшуючі вину обставини: вину визнав повністю, в скоєному розкаявся і вважає можливим звільнити його від відбування покарання, призначивши йому іспитовий строк із застосуванням до нього ст.ст. 75, 76 КК України.

Вирішуючи питання про процесуальні витрати, суд, виходячи з положень ч. 2 ст. 124 КПК України вважає, що витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Речових доказів по справі немає.

Обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід залишити попередній у вигляді особистого зобов`язання.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_3 винуватим за ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України і на підставі цього закону призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання, якщо він на протязі дворічного випробувального терміну не здійснить іншого злочину і буде виконувати покладені на нього зобов`язання.

Згідно ст. 76 ч. 1 п. 1, 2 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 залишити попередній у вигляді особистого зобов`язанням.

Згідно ст. 124 ч.2 КПК України стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 494,35 грн.. (а.с. 21 т. 2).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області.

За правилами, встановленими ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_1