пр. № 1-кс/759/4075/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 грудня 2017 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі: ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про криміналье правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, -

ВСТАНОВИВ:
11.12.2017 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про криміналье правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,.

Скаржник зазначала, що 03.11.2017 року вона подала до Святошинського УП ГУ НП України в м. Києві звернулась із заявою про обставини, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 3 ст. 135, ч. 1 ст. 136 ч. 3 ст. 146 КК України. Заяву було зареєстровано за вх. № 78075. 06.11.2017 року в черговій частині Святошинського УП ГУ НП в м. Києві скаржник дізналась про те, що її заяву розглянув заступник начальника управління поліції начальник слідчого відділу ОСОБА_4 та за наслідками розгляду передав її дільничому офіцеру поліції ОСОБА_5 , який в свою чергу провів перевірку по закінченню якої виніс висновок від 30.11.2017 року. Всупереч положенням ст. 214 КПК України, зазначена заява не внесена до ЄРДР. За залишення

За залишення в небезпеці та ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, при можливості надати таку допомогу або неповідомлення про такий стан особи належним установам чи особам, якщо це спричинило тяжкі тілесні ушкодження передбачена кримінальна відповідальність.Відсутність належного догляду за ОСОБА_6 підтверджується медичною документацією, саме: випискою № 42 із медичної карти та висновком експерта № 553 від 15.02.2017 року. Вказану виписку з історії хвороби отримував ОСОБА_7 , а не ОСОБА_8 , і це означає, що стороння особа завідомо знала, що потерпілий потребував дпомоги та належного догляду, однак чомусь вивіз хворого з лікарні. На момент перебування ОСОБА_6 в лікарні його квартира була захоплена сторонніми особами які змінили замки у вхідних дверях та розграбовували його особисті речі та майно.

Якщо у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не було наміру надавати потерпілому ОСОБА_6 належний догляд та допомогу то на мою думку слідство повинно встановити істинні причини та мотиви того, яким чином та з якою метою вивезли з лікарні тяжко хворого ОСОБА_6 та залишили без допомоги.

В даному випадку, необхідно врахувати, що смерть потерпілого чи заподіяння шкоди його здоров`ю у вигляді тяжких чи середньої тяжкості тілесних ушкоджень спричиняється не діями виних осіб, а внаслідок дії (впливу) небезпечних факторів зовнішнього середовища або ж в наслідок звичайного перебігу хвороби потерпілого чи розвитку хворобливого стану.

Наприклад, ненадання особі, хворій на невиліковну хворобу, яка доставляє їй особливі страждання, яка бажаючи скоріше померти, щоб позбавитись від страждань, відмовляється від надання їй допомоги, яка б "відстрочила" настання фатального наслідку, має очевидно, кваліфікуватись або як залишення без допомоги за ст. 135 КК, або ж як ненадання допомоги особі, яка завідомо перебуває в небезпечному для життя стані, чи неповідомлення про тяжкий стан особи належним установам чи особам, за ст. 136 КК.

Якщо небезпечний для життя особи стан зумовлений причинами, що незалежать від волі винних, і виник не внаслідок їх дій, то незалежно від форми вини щодо наслідків, передбачених ч. З ст. 135 КК, дії винних кваліфікуються лише за ч. З ст. 135 КК. Але, якщо ж буде встановлено щодо наслідків умисну вину, то дії винних повинні кваліфікуватись як умисне вбивство чи умисне заподіяння тілесних ушкоджень чи катування (умисне заподіяння сильного фізичного болю або фізичного чи морального страждання). Зазначені питання повинні встановлюватись слідством в процесі досудового розслідування злочинів. В заяві від 03.11.2017 року мною було ініційовано питання пов`язане з реалізацією завдань кримінального провадження стосовно того, що кожний хто вчинив кримінальне правопорушення, повинен бути притягнутий до відповідальності. ОСОБА_3 просить забезпечити належне реагування на викладені обставини.

Вважає, що така бездіяльність слідчих Святошинського УП ГУ НП в м. Києві суперечить вимогам ст. 214 КПК та призвела до того, що по її заяві не розпочато досудове розслідування, чим порушені процесуальні права як заявника, передбачені КПК України, У зв`язку із чим скаржник вимушена звернутись із скаргою до слідчого судді, відповідно до ст. 303 ч.І КПК України.

Скаржник вказувала, що у порушення вимог ч.1 ст. 214 КПК України, службовими особами Святошинського УП ГУ НП України в м. Києві було проігноровано її заяву та не виконано вимоги ч.1 ст. 214 КПК України.

В судове засіданнч з`явилася заявник, яка підтримала вимоги скарги та просила задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився і не повідомив причин неявки.
Слідчий суддя ознайомившись із скаргою, заслухавши доводи та пояснинення скаржника встановив наступне.

Частиною 1 статті 214 КПК України встановлений порядок початку досудового розслідування, де передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 години після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення та інше зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Згідно ч.7 ст. 214 КПК України якщо відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені прокурором, він зобов`язаний невідкладно, але не пізніше наступного дня, з дотриманням правил підслідності передати наявні у нього матеріали до органу досудового розслідування та доручити проведення досудового розслідування.

06.11.2017 року в черговій частині Святошинського УП ГУ НП в м. Києві скаржник дізналась про те, що її заяву розглянув заступник начальника управління поліції начальник слідчого відділу ОСОБА_4 та за наслідками розгляду передав її дільничому офіцеру поліції ОСОБА_5 , який в свою чергу провів перевірку по закінченню якої виніс висновок від 30.11.2017 року (а.с. 17-18), але доказів про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та з урахуванням ч. 7 цієї статті слідчому судді не надано.

Слідчий суддя вважає, що при надходженні будь-якої заяви, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 години після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення та інше зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та з урахуванням ч.7 цієї статті розпочати розслідування, а лише після внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань розпочати розслідування, проводити процесуальні слідчі дії та за їх результатами виносити рішення передбачені вимогами КПК України.

А тому дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 98-100, 169, 214,237,303-307, 309 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей про криміналье правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задовольнити.

Зобов`язати службових осіб уповноважених на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення Святошинського УП ГУНП України в м. Києві, внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань у відповідності до вимог ст. 214 КПК України та розпочати досудове розслідування про що повідомити заявника.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1