Справа № 453/1540/16-к
№ провадження 1-кп/453/4/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2018 року Сколівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5

законного представника

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сколе Львівської області кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , із середньою освітою, не працюючого, раніше судимого 20 жовтня 2016 року Сколівським районним судом Львівської області за ч.1 ст. 185 КК України у вигляді штрафу у сумі 850 гривень, штраф сплачено,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим вироком Сколівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2016 року за ч.1 ст. 185 КК України, на шлях виправлення не став а повторно вчинив злочин. Зокрема, 24 листопада 2016 року, приблизно о 16 годині, перебуваючи поблизу будинку №11 по вул. Шептицького в смт. Славське, Сколівського району Львівської області, маючи умисел на протиправне заволодіння майном неповнолітнього ОСОБА_5 , погрожуючи йому фізичною розправою, здійснив вимогу передати йому грошові кошти в сумі 1000 гривень. Однак, дізнавшись, що у неповнолітнього ОСОБА_5 немає із собою грошових коштів, спонукав його передати мобільний телефон марки «Айфон 4», вказавши при цьому, що поверне його після того, як отримає грошові кошти в сумі 1000 гривень. Переживаючи за своє життя та здоров`я, неповнолітній ОСОБА_5 передав ОСОБА_4 належний йому мобільний телефон «Айфон 4», вартістю 800 гривень та, пообіцявши до кінця дня надати грошові кошти у сумі 1000 гривень, пішов додому та розповів про вимагання грошей своєму дідові ОСОБА_8 , який у свою чергу повідомив про вказаний факт до Сколівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення йому змісту ч.3 ст. 349 КПК України та переконання суду у відсутності сумнівів щодо добровільності позиції обвинуваченого, вину визнав повністю та пояснив, що дійсно 24 листопада 2016 року, приблизно о 16 годині, перебуваючи поблизу будинку №11 по вул. Шептицького в смт. Славське, Сколівського району Львівської області, маючи умисел на протиправне заволодіння майном неповнолітнього ОСОБА_5 , погрожуючи йому фізичною розправою, здійснив вимогу передати йому грошові кошти в сумі 1000 гривень. Однак, дізнавшись, що у неповнолітнього ОСОБА_5 немає із собою грошових коштів, спонукав його передати мобільний телефон марки «Айфон 4», вказавши при цьому, що поверне його після того, як отримає грошові кошти в сумі 1000 гривень. Після цього він, не дочекавшись від ОСОБА_5 обіцяних коштів, продав мобільний телефон ОСОБА_9 . В той самий день приїхали працівники поліції і він віддав отримані за телефон грошові кошти. Щиро розкаюється у скоєному, просить суворо не карати. Заподіяну шкоду потерпілому відшкодовано повністю.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст. 189 КК України, визнав повністю, інші учасники провадження не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши йому положення ч.3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення його у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

На підставі вище наведеного, суд, допитавши обвинуваченого, заслухавши думку неповнолітнього потерпілого та його законного представника з приводу призначення покарання, дослідивши матеріали кримінального провадження в частині характеризуючих матеріалів, речових доказів, оглянувши досудову доповідь органу пробації, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена у судовому засіданні повністю.

Суд вважає, що дії ОСОБА_4 у вимаганні чужого майна, поєднаного із погрозою насильства над потерпілим, вчиненого повторно - вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 189 КК України, оскільки він, маючи судимість за злочин, передбачений ч.1 ст. 185 КК України, повторно, погрожуючи фізичною розправою, вимагав у потерпілого передати йому майно.

Обтяжуючих вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обставин, передбачених ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Пом`якшуючою вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обставиною, передбаченою ст. 66 КК України, суд вбачає його щире каяття у скоєному, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення та відшкодування завданих потерпілому збитків.

При визначенні міри покарання ОСОБА_4 суд враховує досудову доповідь, суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, на «Д» обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше судимого, а також той факт, що він повністю визнав свою вину та щиро розкаюється у вчиненому кримінальному правопорушенні. Суд враховує і те, що обвинувачений ніде не працює, заподіяну ним шкоду відшкодував у добровільному порядку, має на утриманні малолітню дочку.

З урахуванням наведених обставин, суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України під час вирішення питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , вважає за доцільне призначити його у межах, установлених санкцією ч.2 ст. 189 КК України у вигляді позбавлення на певний строк із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням на певний строк із покладенням певних обов`язків, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,
ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України, та призначити покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробувальним строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази: мобільний телефон марки «Айфон 4», чорного кольору, який знаходиться на відповідальному зберіганні ОСОБА_5 залишити у користуванні ОСОБА_5 ; гроші в сумі 800(вісімсот) гривень, які знаходяться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_9 залишити у користуванні ОСОБА_9 .

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги через Сколівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції

Суддя Сколівського
районного суду Львівської області ОСОБА_1