ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/2281/17
Провадження № 1-кп/636/357/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 листопада 2017 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000189, внесеному 04 листопада 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Шахти, Ростовської обл., Російської Федерації, громадянин України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утримання неповнолітню дитину 2010 року народження, раніше засудженого 21.03.2017 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 407 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік; 08.04.2015р. Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком 3 роки, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:
18.07.2016р. ОСОБА_6 , відповідно до ст.ст. 19, 20, 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», шляхом вільного волевиявлення, ознайомившись з умовами проходження військової служби за контрактом, взявши на себе відповідні обов`язки та зобов`язання, передбачені контрактом про проходження військової служби, усвідомлюючи настання наслідків підписання такого документу, уклав контракт про проходження військової служби з командиром військової частини-польова пошта НОМЕР_1 полковником ОСОБА_8 18.07.2016р. відповідно до наказу військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 113-РС солдат ОСОБА_6 призначений на посаду механіка - радіотелефоніста відділення управління, взводу управління, батареї управління та артилерійської розвідки бригадної артилерійської групи. Згідно наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 18.07.2016р. № 149, солдат ОСОБА_6 зарахований до списків особового складу військової частини, поставлений на всі види забезпечення.
Солдат ОСОБА_6 як військовослужбовець військової служби за контрактом на особливий період та, проходячи її на посаді механіка - радіотелефоніста відділення управління, взводу управління, батареї управління та артилерійської розвідки бригадної артилерійської групи військової частини польова пошта НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, в порушення вимог ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999р. № 548-ХІV, та ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999р. № 551-XIV, 28.09.2016р. близько 08.00 год. самовільно, тобто без дозволу командування підрозділу та військової частини, залишив постійне місце дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та перебував за її межами до переміщення військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 у розташування військової частини 20.10.2016р.
Вказані дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфікуються за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Крім того, ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 1, 2. 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999р. № 548-ХІV, та ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999р. № 551-XIV, 16.11.2016р. близько 08.00 год. самовільно, тобто без дозволу командування підрозділу та військової частини, залишив постійне місце дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та перебував за її межами до затримання військовослужбовцями військової служби правопорядку та подальшого переміщення у перший відділ військової прокуратури Харківського гарнізону 20.04.2017р.
Вказані дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфікуються за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав частково, пояснивши суду, що погоджується з обставинами по справі, але не погоджується з кваліфікацією в частині особливого періоду, та покинув він частину в жовтні.

Окрім визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, підтверджується сукупністю доказів, досліджених та перевірених в ході судового розгляду:

- свідченнями свідка ОСОБА_9 , який пояснив суду, що він був командиром роти на той час коли обвинувачений ОСОБА_6 самовільно залишив розташування військової частини;

- довідкою від 14.02.2017р. про прийняття і реєстрацію повідомлення в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000036 за фактом самовільного залишення солдатом ОСОБА_6 16 листопада 2016 року військової частини польова пошта НОМЕР_1 , який станом на 06.02.2017р. не повернувся (а.к.п. 23);

- повідомленням від 03.11.2016р. про кримінальне правопорушення за правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 407 КК України, згідно якого 28.09.2016р. під час перевірки особового складу виявлено відсутність механіка - радіотелефоніста відділення управління взводу управління батареї управління та артилерійської розвідки бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_6 (а.к.п. 26);

- повідомленням від 03.11.2016р. про кримінальне правопорушення за правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 407 КК України, згідно якого 16.11.2016р. під час шикування особового складу виявлено відсутність механіка - радіотелефоніста відділення управління взводу управління батареї управління та артилерійської розвідки бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_6 (а.к.п. 29);

- контрактом про проходження військової служби у Збройних Силах України на посаді осіб солдатського складу 18.07.2017р., укладеного між Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , відповідно до якого цей контракт є строковим та укладається строком до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про мобілізацію (а.к.п. 35-38);

- витягом з наказу командира військової частини польової пошти НОМЕР_1 № 149 від 18.07.2016р. по стройовій частині, відповідно до якого військовослужбовця військової служби за контрактом солдата запасу ОСОБА_6 зарахованого наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по особовому складу) від 18.07.2016 року № ПЗ-РС для проходження військової служби за контрактом до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, призначеного на посаду механіка - радіотелефоніста відділення управління взводу управління батареї управління та артилерійської розвідки бригадної артилерійської групи, який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 18 липня 2016 року зарахований до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення і вважати таким, що з 18 липня 2016 року приступив до прийому справ та посади, цього ж числа прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, шпк «солдат» (а.к.п. 39);

- рапортом командира БУАР ОСОБА_10 від 16.11.2016р. про те, що під час проведення перевірки особового складу о 08.00 год. 16.11.2016р. виявлено відсутність військовослужбовця за контрактом рядового ОСОБА_6 , на телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідає (а.к.п. 42);

- актом службового розслідування від 18.11.2016р., в ході якого після встановлення відсутності 08.00 год. 16.11.2016р. солдата ОСОБА_6 вжиті заходи щодо його розшуку на території військової частини, встановити телефонний зв`язок, опитування добового наряду та співслужбовців позитивного результату не дали (а.к.п. 43-45);

Оцінюючи в сукупності всі досліджені докази, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні місця служби, без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, ОСОБА_6 вчинений злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує характер і ступінь скоєного у, який відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, а саме: обвинувачений ОСОБА_6 раніше засуджений, про що свідчить довідка ОСК ГУНП в Харківській області № 415-17112016/63091 від 18.11.2016р., відповідно до якої ОСОБА_6 засуджений 08.04.2015р. Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком 3 роки (а.к.п. 63), та вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21.03.2017 року про засудження ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 407 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, про що свідчить інформація КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» № 130 від 07.02.2017р. та Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3 від 10.03.2017р. № 01-21/2663 (а.к.п. 60, 62); за час перебування на гауптвахті характеризується позитивно, правил поведінки і військової дисципліни дотримується, маючого на утримання неповнолітню дитину 2010 року народження, учасник бойових дій, про що свідчить довідка військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 20.02.2017р. (а.к.п. 201).
Доводи по поводу кваліфікації та відсутності особливого періоду ОСОБА_6 та його захисника не найшли свого підтвердження.
Поняття особливий період міститься в абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України», у якому передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).
Обставинами (умовами), що визначають момент настання особливого періоду є: або оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової), або доведення такого рішення до виконавців стосовно прихованої мобілізації, або момент введення воєнного стану в Україні чи окремих її місцевостях.
Таким чином, часткова мобілізація, яка оголошувалася Указами Президента України, є складовою частиною особливого періоду.
Згідно рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України», уведеного в дію Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у Донецькій та Луганській областях проводиться антитерористична операція.
В силу положень Закону України «Про боротьбу з тероризмом» Збройні Сили України та інші військові формування приймають участь в антитерористичній операції визначеним складом сил і засобів.
У відповідності до абзацу 8 статті 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Президент України приймає рішення про демобілізацію із внесенням відповідного Указу на затвердження Верховною Радою України.
Демобілізація - це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Силах України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати мирного часу.
Таким чином, особливий період як часовий прожімок, що охоплює мобілізацію, воєнний час і частково відбував ний період.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 та обставин, що обтяжують покарання, в судовому засіданні не встановлено.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При призначенні покарання суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, пом`якшуючі покарання обставини, особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений раніше засуджений, останній раз 21.03.2017р. за злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України вчинений у період з 12 березня 2013р. по травень 2014р., його відношення до скоєного злочину, та вважає, що виправлення ОСОБА_6 та попередження скоєння ним нових злочинів не можливо без ізоляції від суспільства.
Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності та відсутність тяжких наслідків, а також враховуючи дані про особу, суд вважає за можливе у даному випадку призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.
Враховуючи те, що ОСОБА_6 вчинив злочин в період іспитового строку призначеного йому згідно вироку Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21.03.2017р., яким його засуджено за ч. 3 ст. 407 КК України, а тому йому слід призначити покарання за правилами, передбаченими ст. ст. 71, 72 КК України.
Цивільний позов не заявлений, судових витрат та речових доказів по справі немає.
В ході досудового слідства обвинуваченому ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Суд вважає за необхідне зарахувати в строк покарання попереднє ув`язнення відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону на день винесення вироку, оскільки відносно обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гауптвахті в рамках даного кримінального провадження - 20.04.2017р., а Закон України від 18.05.2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» набрав законної сили 20.06.2017р., в якому частину 5 статті 72 КК України викладено в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування". Таким чином, за правилами ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року має бути зараховане попереднє ув`язнення по 20 червня 2017 року, а у решті зарахування має здійснюватися день за день або за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті в редакції Закону від 18.05.2017 року.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати покарання за вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21.03.2017р. і остаточно ОСОБА_6 призначити покарання за сукупністю вироків у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.
Міру запобіжного заходу, обраного відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , до набрання вироком законної сили продовжити і строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 рахувати з дня його затримання з 20 квітня 2017 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту обрання запобіжного заходу з 20 квітня 2017 року по 20 червня 2017 року із співвідношення: одному дню попереднього ув`язнення дорівнює два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по день винесення вироку - із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя