АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження №0009851 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Сумської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2017 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.185 КК України та призначено йому покарання:
за ч. 1 ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років;
за ч. 1 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 постановлено обчислювати з 13 липня 2017 року, зараховано йому строк попереднього ув`язнення та тримання під вартою відповідно до ч.5 ст.72 КК України по день набрання вироку законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта для проведення експертиз .
Вирішено питання про речові докази.
Прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_5 , кваліфікацію його дій, в апеляційній скарзі просить вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року стосовно ОСОБА_5 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 115 КК України - позбавлення волі строком на 9 років, за ч. 1 ст. 185 КК України - позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.
В решті вирок суду залишити без змін.
Посилаючись на вимоги ст.65 КК України та положення п. п. 1,2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами покарання» від 24.10.2003 року прокурор вважає, що при призначенні покарання, судом не в повній мірі враховано, що ОСОБА_5 скоїв злочини з прямим умислом, а значить передбачав суспільно - небезпечні наслідки своїх дій та бажав їх настання, а отже, вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.
Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого подав заперечення на вказану апеляційну скаргу, зазначивши, що вважає вирок суду законним та обґрунтованим, а призначене ОСОБА_5 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно із вироком суду, ОСОБА_5 12 липня 2017 близько 16:00 год., перебуваваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_10 , з якою у нього виник словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, керуючись мотивом злості, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді настання смерті останньої, взяв до своєї правої руки кухонний ніж з пластмасовою рукояткою, сіро-коричневого кольору, довжиною клинка - 12,1 см та шириною - 0,9 см, яким умисно наніс їй два удари в область серця, спричинивши різану рану шиї, тобто в місце розташування життєво - важливих органів, внаслідок чого, вона померла на місці події.
Крім того, ОСОБА_5 , перебуваючи за вказаною адресою після вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 , цього ж дня 12 липня 2017 року, близько16:15 год., реалізуючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, пересвідчившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно протиправно, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів викрав майно потерпілої, після чого з місця вчинення кримінальних правопорушень зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши тим самим своїми злочинними діями потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1550 гривень.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та його захисника, які вважають вирок суду законним, а доводи апеляційної скарги прокурора необгрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до частково задоволення з таких підстав.
Статтею 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та вправі вийти за ці межі, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно вимог діючого законодавства, вирок суду повинен бути ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінки з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Перевіривши матеріали кримінального провадження колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_5 допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обгрунтоване судове рішення.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, яка полягає у невстановлененні та недослідженні обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення, що потягнуло за собою невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 , в частині визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, відбувся в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до положень цього закону, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого ст. 381 цього Кодексу.

Згідно вироку суду, обвинувачений в судовому засіданні вину визнавв повному обсязі та пояснив обставини,дав покази, підтвердив обставини їх вчинення, викладені у вироку, зокрема, щодо часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому та виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини. При цьому у вироку показання обвинуваченого щодо обставин вчинення кримінального правопорушення не викладено.
Водночас, викладаючи у мотивувальній частині вироку, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд зазначив, що ОСОБА_5 12 липня 2017 близько 16:00 год., перебуваваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_10 , з якою у нього виник словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, керуючись мотивом злості, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді настання смерті останньої, взяв до своєї правої руки кухонний ніж з пластмасовою рукояткою, сіро-коричневого кольору, довжиною клинка - 12,1 см та шириною - 0,9 см, яким умисно наніс їй два удари в область серця, спричинивши різану рану шиї, тобто в місце розташування життєво - важливих органів, внаслідок чого, вона померла на місці події.
В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що познайомився з потерпілою ОСОБА_11 на сайті знайомств. 12 липня 2017 року близько 13.00 год. приїхав у її квартиру, де вони випили каву, та після прийняття обвинуваченим душу між ним відбувся інтимний зв`язок. Пізніше потерпіла попросила посидіти ОСОБА_5 на кухні, оскільки до неї повинен прийти знайомий, якого вона боїться. Виявивши зникнення грошей, а саме 1200 грн., він звернувся до потерпілої, на що вона почала кричати, пішла на кухню та повернулася з ножем у правій руці, замахуючись ним на ОСОБА_5 . Розхвилювавшись, захищаючись від удару, він вихопив у потерпілої ніж та наніс їй два удари в грудну клітку, після чого знайшов свої гроші, викрав речі та втік. Мотиву злості, як про це вказано у вироку суду, у нього не було.
Таким чином, фактичні обставини, викладені у обвинувальному акті, вироку суду та поясненнях обвинуваченого під час апеляційного розгляду різняться, однак суд належним чином показання обвинуваченого не перевірив, не навів докази, які підтверджують або їх спростовують у т.ч. щодо поведінки потерпілої, та не надав їм оцінку на предмет підтвердження мотиву та направленості умислу обвинуваченого ОСОБА_5 відносно заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_10 .

Незважаючи на невідповідність показань обвинуваченого фактичним обставинам кримінального провадження, викладеним в обвинувальному акті, суд першої інстанції ухвалив рішення про розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вирок суду першої інстанції не є вмотивованим, оскільки в ньому, всупереч вимогам ст.370 та ч.3 ст.374 КПК України, не зазначено в чому фактично обвинувачений визнав себе винним, не наведено будь-які його показання в частині фактичних обставин злочину щодо часу, місця, способу вчинення злочину.
На порушення зазначених вимог КПК України суд першої інстанції, обмежився лише формальною вказівкою про те, що допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в скоєному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся в скоєному і підтвердив обставини вчинення правопорушення, як зазначено у вироку суду.

З огляду на викладене, вбачається, що при судовому розгляді в суді першої інстанції порушено загальні засади кримінального провадження, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення та є підставою для скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду , оскільки такі порушення перешкодили суду постановити законний та обгрунтований вирок ( ч.1 ст.412 КПК України).
Враховуючи те, що судове рішення скасовується у повному обсязі у зв`язку з порушенням кримінального процесуального закону, то інші доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора необхідно перевірити при новому розгляді справи по суті.
Отже, при новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення у кримінальному провадженні та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам закону.

Разом з тим, відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. З урахуванням наведеного колегія суддів вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 415, 418, 419, 532 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у даному кримінальному провадженні в суді першої інстанції.

Продовжити ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб з 12 лютого 2018 року 12 год. 00 хв. по 13 квітня 2018 року 12 год. 00 хв. включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3