Справа № 152/14/18
Провадження1-кп/152/24/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 січня 2018 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю сторін кримінального

провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Шаргороді в залі суду обвинувальний акт та угоду про примирення від 22.12.2017 року у кримінальному провадженні №0000333 від 08.12.2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Михайлівка Шаргородського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України,

встановив :

ОСОБА_4 7 грудня 2017 року приблизно об 11 годині, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, умисно, таємно, з метою незаконного збагачення, зайшов на територію домогосподарства ОСОБА_5 , яке розташоване в АДРЕСА_1 , підійшов до підсобного приміщення, де виявив невелику купу металобрухту, частину якого переніс на край подвір`я. Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, повернувся до підсобного приміщення та намагався викрасти іншу частину металобрухту, але свій злочинний намір не довів до кінця із причин, що не залежали від його волі, так як був викритий під час скоєння крадіжки потерпілою ОСОБА_5 .

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив незакінчений замах на таємне викрадення 35 кг. належного ОСОБА_5 металобрухту на загальну суму 295,74 грн., вартість 1 кг. якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №7288/17-21 від 18.12.2017 року складає 5,58 грн.

Під час досудового розслідування, на підставі положень ст. 468 КПК України, 22 грудня 2017 року між ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_5 було укладено угоду про примирення, у рамках даного кримінального провадження, у зв`язку з чим прокурором, на виконання вимог ч. 1 ст. 474 КПК України, направлено до суду обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою.
З вказаної угоди від 22 грудня 2017 року вбачається, що її сторони підозрюваний ОСОБА_4 та потерпіла ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000333 дійшли згоди щодо формулювання підозри та її правової кваліфікації, яка ніким не оспорюється. ОСОБА_4 повністю визнає свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні; сторони угоди зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини, зокрема, пом`якшуючі покарання ОСОБА_4 щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Сторони угоди узгодили призначення покарання підозрюваному ОСОБА_4 за ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України у виді громадських робіт на строк 100 годин.

У угоді зазначено, що її сторонам роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

Ухвалою суду від 11 січня 2018 року, згідно ч. 1 ст. 314 КПК України, призначено підготовче судове засідання, на розгляд у якому, винесено питання регламентовані ст.ст. 314-316, 474 КПК України та безпосередньо можливості затвердження укладеної угоди.

ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні, розуміючи надані йому законом права на справедливий судовий розгляд і наслідки укладення та затвердження угоди про примирення; характер пред`явленого обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, який буде до нього застосований у разі затвердження угоди судом, наслідки затвердження угоди та права визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, просив суд затвердити угоду про примирення і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, в повному обсязі сформульованого обвинувачення та зазначив, що в повній мірі розуміє наслідки не виконання останньої, визначені ст. 476 КПК України.

ОСОБА_4 пояснив, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, наполягав на затвердженні угоди про примирення.

Потерпіла ОСОБА_5 , яка є стороною угоди про примирення, розуміючи наслідки укладення та затвердження угоди, визначені ст. 473 ч.1 п. 2 КПК України, у підготовчому судовому засіданні просила затвердити угоду, запевняла суд, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, просила затвердити угоду.
Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні зауважив, що при укладенні даної угоди були дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, тож просив цю угоду затвердити і призначити підозрюваному узгоджену в угоді міру покарання.
На виконання вимог ст.474 КПК України, судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що підозрюваний усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосовано, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про примирення відповідно до ст. 476 КПК України.
Таким чином, суд, заслухавши думку сторін угоди та висновок прокурора ОСОБА_3 , дослідивши матеріали провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України та КК України приходить до наступного.

Згідно з положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 року, суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість "будь - якого кримінального обвинувачення".

Стаття 6 Конвенції гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі "Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства"). А також у рішеннях в справах "Леонід Лазаренко проти України" від 28.10.2010 року та "Боротюк проти України" від 16.12.2010 року, у пунктах 52 та 80 яких, відповідно, зазначено, що " … ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися у відкритий чи мовчазний спосіб від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі "Сейдович проти Італії")".

Статтею 468 КПК України регламентовано, що в кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно із ч.3 ст.469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Як вбачається із обвинувального акту та угоди про примирення, дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, які, відповідно до ст.12 КК України, класифікуються як злочин середньої тяжкості.

Зміст угоди про примирення від 22 грудня 2017 року, укладеної між підозрюваним ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_5 відповідає вимогам, встановленим в ст. 471 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.

Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання підозри та її правова кваліфікація із зазначенням частини статті Кримінального кодексу України; істотні для даного кримінального провадження обставини; узгоджене покарання та згода сторін на його призначення; наслідки укладення та затвердження угоди; наслідки невиконання угоди. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.

Крім того, судом встановлено, що укладення угоди про примирення між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, ОСОБА_4 зможе виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Для з`ясування добровільності укладення угоди прокурором надані матеріали провадження №0000333, які судом вивчені на предмет наявності скарг обвинуваченого під час досудового розслідування.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України; характер обвинувачення; вид покарання, що і обвинувачений, і потерпіла розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України.

Згідно з угодою про примирення від 22 грудня 2017 року, її сторони дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч.3 ст. 15, ч.1 ст.185 КК України, визнаючи, шляхом її укладення доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 7 грудня 2017 року приблизно об 11 годині, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, умисно, таємно, з метою незаконного збагачення, зайшов на територію домогосподарства ОСОБА_5 , яке розташоване в АДРЕСА_1 , підійшов до підсобного приміщення, де виявив невелику купу металобрухту, частину якого переніс на край подвір`я. Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, повернувся до підсобного приміщення та намагався викрасти іншу частину металобрухту, але свій злочинний намір не довів до кінця із причин, що не залежали від його волі, так як був викритий під час скоєння крадіжки потерпілою ОСОБА_5 .

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив незакінчений замах на таємне викрадення 35 кг. належного ОСОБА_5 металобрухту на загальну суму 295,74 грн., вартість 1 кг. якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №7288/17-21 від 18.12.2017 року складає 5,58 грн.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки своїми умисними діями вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), що укладена угода між підозрюваним та потерпілою відповідає вимогам КПК України, дії ОСОБА_4 кваліфіковані вірно, фактичні підстави для визнання винуватості ОСОБА_4 наявні, узгоджене сторонами угоди покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним в ст.65 КК України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що укладена між підозрюваним ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_5 угода про примирення підлягає затвердженню на підставі п.1 ч.3 ст.314 КПК України в підготовчому судовому засіданні.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази по даному кримінальному провадженню 35 кг. металобрухту повернуто ОСОБА_5 під розписку.

Підлягають стягненню з підозрюваного ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення судово товарознавчої експертизи в сумі 99 гривень.
Запобіжний захід підозрюваному ОСОБА_4 органом досудового розслідування не обирався.

Керуючись п.1 ч.3 ст.314, ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст. 373-376, 471, 473, 474, 475 КПК України, суд, -

ухвалив:
Затвердити угоду від 22 грудня 2017 року про примирення між підозрюваним ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_5 , що укладена у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.12.2017 року за №0000333.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

Речові докази: 35 (тридцять п`ять) кілограмів металобрухту залишити у власності потерпілої ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави (рахунок №0687, УК у Шаргородському районі (Шаргородський район) 24060300) витрати за проведення судово товарознавчої експертизи в сумі 99 (дев`яносто дев`ять) гривень.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, визначених ст.394 КПК України, а саме: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною п`ятою сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; 3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1