Справа № 468/915/17-к

БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

іменем УКРАЇНИ

28.09.2017 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка кримінальне провадження №0000012 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старомихайлівка Мар`їнського району Донецької області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, працюючого екскаваторником в ПАТ «Миколаївгаз», не судимого, проживаючого по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України,

з участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

22.01.2017 року близько 03.12 год. в м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області водій ОСОБА_3 , керуючи технічно несправним, але працездатним автомобілем марки «ГАЗ-3110», реєстраційний номер НОМЕР_1 , технічна несправність якого полягала у встановленні в порушення вимог п. 31.4.5.г ПДР України на передню вісь вказаного автомобіля шин різних розмірів та моделей, рухався в темний час доби по мокрій асфальтованій проїзній частині вул. Ювілейної, яка має по одній смузі руху у кожному напрямку, зі сторони центру м. Баштанка в напрямку м. Миколаєва у своїй смузі руху із увімкненим світлом фар головного освітлення автомобіля у режимі «ближнє світло» зі швидкістю близько 30 км/год.

В той час на відстані приблизно 30.4 м від кута будинку № 97, розташованого по вул. Ювілейній м. Баштанка, на проїзній частині даної вулиці лежав пішохід ОСОБА_8 , який перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння.

При наближенні до місцезнаходження лежачого пішохода ОСОБА_8 водій ОСОБА_9 , грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3.б, 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме: керуючи вищевказаним транспортним засобом, проявив неуважність, не відреагував на зміни дорожньої обстановки, при виявленні небезпеки для руху у вигляді лежачої на проїзній частині людини не вжив заходів до зменшення швидкості автомобіля аж до повної його зупинки, хоча повинен був це зробити та мав таку технічну можливість, внаслідок чого переднім правим колесом керованого ним автомобіля скоїв переїзд лежачого пішохода ОСОБА_8 .

Від отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень у виді переламу кісток черепа у поєднанні із пошкодженням головного мозку пішохід ОСОБА_8 загинув на місці пригоди.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв злочин, передбачений ст. 286 ч. 2 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину ОСОБА_9 при розгляді справи в суді не визнав, та пояснив, що за обставин, викладених в обвинувальному акті тієї ночі близько 03.45 год. він від`їхав з пасажирами від будівлі магазину АТБ в м. Баштанка та поїхав по вул. Ювілейній, швидкість руху його автомобіля складала приблизно 40-45 км/год., його автомобіль рухався з увімкненим «дальнім» світлом фар. Побачивши попереду автомобіль з увімкненими аварійними сигналами, обвинувачений переключив режим фар на «ближній», почав поступово зменшувати швидкість руху свого автомобіля та приблизно в 8 метрах перед автомобілем обвинувачений помітив темну пляму на проїжджій частині тому різко вивернув кермо вліво, об`їхавши виявлену перешкоду, та зупинився в метрі від даної перешкоди. Після того вийшов з автомобіля та побачив, що то на дорозі лежала людина в калюжі крові та вона вже була холодна. На автомобілі обвинуваченого не було ніяких слідів та пошкоджень, а лише на «колпаку» колеса була невелика пляма крові. Оскільки пасажирці, яку обвинувачений підвозив стало зле він відвіз її на своєму автомобілі до неї додому та знову повернувся на місце події.

Вважає, що свідок ОСОБА_10 не міг в дзеркало заднього виду бачити наближення автомобіля обвинуваченого, оскільки ОСОБА_10 в цей час був не в своєму автомобілі, а ходив з телефоном біля нього, окрім ОСОБА_10 на місці події була також його дружина та потім до нього під`їжджали інші автомобілі.

Підтверджує, що при русі відчував поштовх, але не зміг чітко відповісти на якому саме етапі руху відбувся цей поштовх. Припускає, що поштовх стався від потрапляння його автомобіля в яму на проїжджій частині. Вважає, що якби його автомобіль переїхав потерпілого, то мав би пошкодитись бампер автомобіля, чого насправді не відбулося.

Обвинувачений підтвердив, що з ним проводився слідчий експеримент, в ході якого на автомобілі аналогічної моделі під керуванням іншої особи обвинувачений, перебуваючи на передньому пасажирському сидінні за своїми відчуттями вказав з якою швидкістю рухався автомобіль та на якій відстані він помітив лежачу на дорозі перешкоду. Проте в судовому засіданні обвинувачений вказав, що зовнішнє освітлення в вечірній час навесні, коли проводився слідчий експеримент було іншим, аніж зимової ночі, коли відбулась пригода, манекен був в світлому одязі, а потерпілий був в темному одязі та оскільки експеримент проводився не на його автомобілі обвинувачений міг інакше відчувати швидкість руху.

Винуватість обвинуваченого у скоєному підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності та спростовують покази обвинуваченого щодо непричетності до вчинення даного злочину.

З показань потерпілої ОСОБА_6 слідує, що вона не була безпосереднім очевидцем подій, 22.01.2017 року після 05.00 години вона дізналася по телефону про загибель під час дорожньо-транспортної пригоди її сина ОСОБА_8 . Коли прийшла на місце пригоди, то побачила, що тіло ОСОБА_8 лежало на проїжджій частині вул. Ювілейної навпроти будівлі Баштанської ЗОШ№2 та мало травму у вигляді розколу голови, на місці події була велика калюжа крові. Припускає, що якби дійсно « ОСОБА_11 », якою керував обвинувачений, переїхала голову ОСОБА_8 , то тілесні ушкодження голови були б більшими. Просила не застосовувати до обвинуваченого покарання у виді реального позбавлення волі. Претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має.

Свідок ОСОБА_10 в суді показав, що 22.01.2017 року в нічний час він їхав на автомобілі по вул. Ювілейній м. Баштанка в напрямку м. Миколаєва та на проїжджій частині дороги побачив лежачу людину, яка знаходилася на його смузі руху та яку було добре видно у світлі фар. Об`їхавши вказану людину та проїхавши вперед близько 25 метрів, він зупинився та підійшов до лежачої людини, яка лежала на спині та хропіла. Після того він повернувся до свого автомобіля та почав телефонувати в лікарню. В той момент, стоячи біля власного автомобіля, в дзеркало заднього виду він побачив, що зі сторони центру м. Баштанка рухався автомобіль із увімкненим світлом фар, й в той час він почув звук удару та в дзеркало заднього виду бачив момент наїзду вказаного автомобіля на лежачого пішохода. Свідок побачив, що із вказаного автомобіля марки «Волга» темно-зеленого кольору, який здійснив наїзд на пішохода, з місця водія вийшов ОСОБА_3 , а в салоні автомобіля знаходилося також двоє пасажирів. Після наїзду на пішохода автомобілем під керуванням ОСОБА_3 біля пішохода на проїжджій частині з`явилася калюжа крові. Перед наїздом на пішохода автомобіль під керуванням ОСОБА_12 гальмування не здійснював.

З показань свідка ОСОБА_13 слідує, що 22.01.2017 року в нічний час вона разом із своїм знайомим ОСОБА_14 після відпочинку в барі викликали «таксі» та на автомобілі «таксі» під керуванням ОСОБА_15 рухалися по вул. Ювілейній м. Баштанка зі сторони центру міста в напрямку вул. Промислової. Вона та її знайомий ОСОБА_14 сиділи на задньому пасажирському сидінні. Коли автомобіль проїжджав біля Баштанської ЗОШ № 2, то вона відчула як машину підкинуло, що нагадувало наїзд автомобіля на перешкоду («наче наїхали на скат або вскочили у яму»). Після чого водій ОСОБА_12 вивернув на зустрічну смугу руху та зупинився. Під час руху вона за дорогою не спостерігала. Водій ОСОБА_12 та пасажир ОСОБА_14 виходили з машини подивитись, що там відбулось та в подальшому ОСОБА_14 повідомив їй, що на дорозі лежала людина, біля якої була калюжа крові. Швидкість руху автомобіля під керуванням ОСОБА_12 була, як їй здалось - до 40 км/год., такою, яка визначалася під час слідчого експерименту. Водій під час руху в розмові пасажирів не приймав участі.

Згідно з протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.01.2017 року, схеми та фототаблиці до нього - місцем події є проїзна частина в районі будинку АДРЕСА_2 , на якій знаходиться труп ОСОБА_8 з тілесними ушкодженнями відкритою черепно-мозковою травмою, а саме пошкодження кісток черепа у правій лобній долі з витіканням крові, біля трупа на проїзній частині виявлено пляму рідини бурого кольору. Біля правого краю проїзної частини знаходиться автомобіль ГАЗ-3110 н.з. НОМЕР_1 , на якому відсутні зовнішні пошкодження, натомість з покришки правого переднього колеса, з правого переднього крила, з покришки заднього правого колеса (із зовнішньої поверхні) виявлено та вилучено речовину бурого кольору. Відповідно до фототаблиці до протоколу речовина бурого кольору наявна також на диску правого переднього колеса автомобіля.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №17 від 24.02.2017 року, при обстеженні трупа ОСОБА_8 було виявлено наступні тілесні ушкодження: обширні садна в області обличчя, рана в області обличчя, садно в центрі потиличної області, садно на передній поверхні лівого плечового суглоба, два дрібних садна на тильній поверхні лівого колінного суглоба, множинні осколкові переломи кісток зводу, основи черепа та кісток лицьового черепа, шоломоподібний субарахноїдальний крововилив, субдуральна гематома об`ємом 100 мл в потиличній області, множинні осередки забою та розтрощення головного мозку, перелам нижньої щелепи в області 5-го зуба справа. Смерть ОСОБА_8 настала від переламу кісток черепа в поєднанні з ушкодженням головного мозку. За критерієм небезпеки для життя (як такі, що спричинили смерть) виявлені тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких. Виявлені ушкодження могли утворитись в результаті дорожньо-транспортної травми при переїзді колесом (колесами) через тіло потерпілого. Ушкоджень від удару частинами автомобіля при обстеженні трупа ОСОБА_8 не виявлено. При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі від трупа ОСОБА_8 виявлено етиловий спирт в концентрації в крові 2,56%о, що може відповідати сильному ступеню алкогольного сп`яніння в живих осіб.

Згідно з висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №71 від 20.06.2017 року у змивах з автомобіля ГАЗ 3110 н.з. НОМЕР_1 та змивах з проїжджої частини біля трупа ОСОБА_8 виявлено кров людини та клітини з ядрами, генетичні ознаки яких збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_8 .

Відповідно до висновку експертизи технічного стану автомобіля за № 33 від 06.02.2017 року ходова частина автомобіля «ГАЗ-3110», д.н. НОМЕР_1 на момент пригоди знаходилась в технічно несправному але працездатному стані, рульове керування і робоча гальмівна система знаходились в працездатному стані. Несправність ходової частини автомобіля «ГАЗ-3110», д.н. НОМЕР_1 , а саме невідповідність її вимогам п. 31.4 і п. 31.4.5 «г» ПДР України (щодо встановлення на передню вісь вказаного автомобіля шин різних розмірів та моделей) виникли до ДТП, вказана несправність могла бути виявлена водієм завчасно. На момент ДТП фари головного світла автомобіля «ГАЗ-3110», д.н. НОМЕР_1 знаходились в працездатному стані.

Відповідно до висновку транспортно-трасологічної експертизи № 32 від 07.02.2017 року органолептичним контролем автомобіля «ГАЗ-3110», д.н. НОМЕР_1 пошкоджень і слідової інформації, які б вказували на його контактну взаємодію з пішоходом не виявлено, у зв`язку з чим встановити де відносно меж проїжджої частини відбувалося контактування між автомобілем «ГАЗ-3110», д.н. НОМЕР_1 і пішоходом не є можливим.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 06.03.2017 року, схеми та фототаблиці до нього слідує, що ОСОБА_3 будучи повідомленим про своє право відмовитись від давання показань та не відповідати на запитання в присутності понятих прийняв участь в експериментальному замірі швидкості руху його автомобіля в момент ДТП та коли ОСОБА_3 в ході експерименту повідомив, що експериментальний автомобіль, в якому він знаходиться, рухається з тією самою швидкістю, - учасниками експерименту була зафіксована на спідометрі швидкість руху 30 км/год. В подальшому в ході даної слідчої дії ОСОБА_3 розмістив макет чоловіка на проїжджій частині так, як він сприймав це за обставин ДТП та за участю ОСОБА_3 експериментальним шляхом було встановлено, що в «ближньому» режимі світла фар макет лежачого на проїжджій частині чоловіка видно за 25 м. Жоден з учасників слідчого експерименту, в тому числі ОСОБА_3 не вносили до протоколу будь-яких зауважень, та ОСОБА_3 при проведенні даної слідчої дії не вказував, що обставини, зафіксовані експериментально суттєво відрізнялись від обставин пригоди, яка стала підставою для проведення даної слідчої дії.

Згідно з висновком судово-автотехнічної експертизи № 258 від 24.05.2017 року у вказаній дорожній ситуації водій автомобіля ГАЗ-3110 р/н НОМЕР_1 ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.2 та п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В наведеній дорожній ситуації.

В наведеній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «ГАЗ 3110» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_3 не вбачається невідповідностей технічним вимогам п. 12.2 Правил дорожнього руху України.

Варіант № 1. За умови руху транспортного засобу на момент пригоди зі швидкістю 30 км/год. (вказаній водієм ОСОБА_3 та свідком ОСОБА_16 ), в діях водія автомобіля «ГАЗ 3110» р/н НОМЕР_1 вбачаються невідповідності технічним вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

Варіант № 2. За умови руху транспортного засобу на момент пригоди зі швидкістю 40 км/год. (вказаній свідком ОСОБА_13 ), в діях водія автомобіля «ГАЗ 3110» р/н НОМЕР_1 не вбачається невідповідностей технічним вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

Варіант № 1. За умови руху транспортного засобу на момент пригоди зі швидкістю 30 км/год. (вказаній водієм ОСОБА_3 та свідком ОСОБА_16 ), водій автомобіля «ГАЗ 3110» р/н НОМЕР_1 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода з моменту настання конкретної видимості пішохода в умовах місця пригоди.

Варіант № 2. За умови руху транспортного засобу на момент пригоди зі швидкістю 40 км/год. (вказаній свідком ОСОБА_13 ), водій автомобіля «ГАЗ 3110» р/н НОМЕР_1 не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода з моменту настання конкретної видимості пішохода в умовах місця пригоди.

Варіант № 1. За умови руху транспортного засобу на момент пригоди зі швидкістю 30 км/год. (вказаній водієм ОСОБА_3 та свідком ОСОБА_16 ), дії водія автомобіля «ГАЗ 3110» р/н НОМЕР_1 з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Варіант № 2. За умови руху транспортного засобу на момент пригоди зі швидкістю 40 км/год. (вказаній свідком ОСОБА_13 ), дії водія автомобіля «ГАЗ 3110» р/н НОМЕР_1 з технічної точки зору не знаходяться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

В наведеній дорожній ситуації технічна несправність ходової частини транспортного засобу виявлена при проведені експертизи № 33 від 06.02.2017 по дослідженню технічного стану автомобіля «ГАЗ 3110» р/н НОМЕР_1 , з технічної точки зору не знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Комплекс досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності доводять винуватість ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України.

При цьому, з обвинувачення необхідно виключити інкриміновану ОСОБА_3 обставину щодо того, що він відволікся від керування своїм транспортним засобом, оскільки вказаний факт стороною обвинувачення жодними доказами не підтверджений, натомість свідок ОСОБА_13 в суді однозначно вказала, що водій під час керування не відволікався на розмови з ними чин на інші дії.

При цьому, фактичні обставини справи: факт переїзду лежачого пішохода з врахуванням висновків судово-автотехнічної експертизи щодо можливості водія при русі з експериментально визначеною швидкістю руху 30 км/год. запобігти наїзду на пішохода вказують на те, що при керуванні транспортним засобом водій ОСОБА_3 допустив неуважність.

В свою чергу, надані обвинуваченим в судовому засіданні покази щодо того, що він не допускав переїзду лежачого на дорозі пішохода суд оцінює критично, оскільки вони спростовуються сукупністю досліджених в ході судового розгляду доказів (показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , протоколом огляду місця події, висновком судово-медичної експертизи, протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_3 та висновком судово-автотехнічної експертизи.

Оспорюючи покази свідка ОСОБА_10 , сторона захисту вказує, що свідок міг не бачити в дзеркало заднього виду момент наїзду автомобіля під керуванням обвинуваченого на лежачого пішохода, спростовуються показаннями даного свідка в суді, де він однозначно наполіг, що вказані обставини він бачив безпосередньо і стороною захисту не наведено достатніх причин не приймати такі показання свідка, дані ним під присягою. Сторона захисту як на причини для сумніву у правдивості свідчень ОСОБА_10 посилається на те, що свідок почув звук удару, але самого удару не було. Суд не вважає, що такі показання свідка є неправдивими, оскільки можуть пояснюватись особливостями сприйняття такого факту самим свідком, при цьому, факт переїзду пішохода зафіксований протоколом огляду місця події, висновком судово-медичної експертизи. Крім того, звук, який почув свідок ОСОБА_10 , міг утворитись не безпосередньо від контактування автомобіля з лежачим пішоходом, а від приземлення ходової частини автомобіля після переїзду, при цьому, пасажир ОСОБА_13 також зауважила факт наїзду автомобіля на певну перешкоду, який очевидно не міг бути взагалі беззвучним.

Суд не може погодитись з позицією сторони захисту, що в суді свідок ОСОБА_13 взагалі не вказувала про «поштовх» при русі автомобіля обвинуваченого, оскільки вказаний свідок при наданні показань в суді однозначно зауважила, що коли автомобіль проїжджав біля Баштанської ЗОШ № 2, то вона відчула як машину підкинуло, що нагадувало наїзд автомобіля на перешкоду («наче наїхали на скат або вскочили у яму»).

Сторона захисту вказує, що висновок судово-медичної експертизи №17 від 24.02.2017 року є неповним, оскільки на ряд питань, які були поставлені слідчим перед експертом, відповідь не була надана. На думку суду вказана обставина жодним чином не є підставою для визнання такого висновку недопустимим доказом з врахуванням того, що на питання, для вирішення яких обов`язкове призначення експертизи (ступінь тяжкості, механізм та характер тілесних ушкоджень), експерт відповідь надав. Якщо ж сторони кримінального провадження (а головним чином сторона захисту, оскільки вона акцентує на цьому увагу) вважали, що висновок є неповним вони мали всі важелі та механізми, передбачені КПК України, для залучення експерта для проведення додаткової експертизи, або ж для допиту експерта, проте таких ініціатив ні на досудовому розслідуванні (шляхом ініціювання питання про залучення експерта стороною захисту перед слідчим суддею), ні при судовому розгляді сторони не виявляли.

Суд не погоджується з позицією сторони захисту, що смерть пішохода ОСОБА_8 могла настати до переїзду його автомобілем обвинуваченого, оскільки згідно з висновком медичного експерта смерть ОСОБА_8 настала за 30 годин до досліджень трупа експертом, а кров на колеса автомобіля могла потрапити іншим чином (наприклад при в`їзді колесом у вже утворену на проїжджій частині калюжу крові). Свою незгоду з позицією сторони захисту щодо цього суд ґрунтує на наступному. У висновку експерта №17 від 24.02.2017 року вказано приблизний час настання смерті потерпілого, який окрім цього, визначений періодом часу від 24 до 36 годин до часу дослідження, крім того, такий висновок експерта необхідно оцінювати в сукупності з іншими доказами, в тому числі описаними та оціненими судом вище щодо того, що були безпосередні очевидці такої події. Що ж стосується припущення сторони захисту, що кров потерпілого на колеса автомобіля обвинуваченого могла потрапити не від переїзду тіла потерпілого, а від в`їзду в раніше виниклу калюжу крові, то суд вважає, що таке припущення спростовується комплексом встановлених фактів та досліджених в судовому засіданні доказів, а саме. По-перше, свідок ОСОБА_10 вказав, що перед наїздом автомобіля біля потерпілого крові не було. По-друге, якби колесо автомобіля проїхало через калюжу крові кров однозначно потрапила б на протектори шин колеса і залишився б слід малюнка протектора шин на проїжджій частині після калюжі, проте при огляді місця події і автомобіля обвинуваченого таких слідів на асфальті не виявлено, не виявлено також крові на протекторах шин, натомість кров потерпілого потрапила саме на бічну поверхню автомобіля (бічну поверхню покришки колеса, диску колеса та крила автомобіля), що дає достатні підстави для висновку, що кров на вказані поверхні потрапила саме в момент переїзду пішохода, внаслідок кровотечі в області голови, які відкрилась саме в момент такого переїзду.

Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_3 під час досудового розслідування та в судовому розгляді послідовно вказував, що за обставин події рухався зі швидкістю 40 км/год. та більше, суд не може визнати таким, що виправдовує обвинуваченого, оскільки, по-перше, свідчення, надані обвинуваченим та іншими особами на досудовому слідстві суд оцінювати не в праві відповідно до ст.ст. 7, 23, ч.4 ст. 95 КПК України. По-друге, швидкість руху автомобіля обвинуваченого була встановлена експериментально саме за участю ОСОБА_3 , а подальші після отримання висновку судово-автотехнічної експертизи № 258 від 24.05.2017 року покази обвинуваченого щодо швидкості руху більше 30 км/год. є способом захисту обвинуваченого та продиктовані намаганням уникнути відповідальності з врахуванням наданих експертом висновків.

Оспорюючи проведений 06.03.2017 року з ОСОБА_3 слідчий експеримент, сторона захисту посилається на покази самого ОСОБА_3 , щодо того, що він їхав не за кермом автомобіля, а біля водія, та на іншому автомобілі аналогічної моделі, що могло вплинути на правильність сприйняття ОСОБА_3 швидкості руху. При цьому суд не може погодитись, що такі факти є доведеними та мають наслідком визнання даного слідчого експерименту недопустимим. По-перше, даний експеримент проведений за безумовної згоди ОСОБА_3 та йому було роз`яснено його право відмовитись від надання показань, в тому числі і від участі в такому експерименті. Невідповідності, заявлені стороною захисту жодними доказами не підтверджено, а ґрунтуються виключно на наданих в суді поясненнях самого обвинуваченого, які можуть бути способом уникнення відповідальності. При проведенні ж даного слідчого експерименту, ані ОСОБА_3 , ані інші учасники жодних зауважень до протоколу слідчого експерименту не вносили, а тому слідчий експеримент був проведений за можливих найбільш схожих з подією обставин та результати відповідних експериментів базувались виключно на самому сприйнятті подій ОСОБА_3 . За такого слідчий експеримент від 06.03.2017 року є допустимим доказом.

Наявність безпосередніх очевидців події (свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , перший з яких бачив переїзд через пішохода, а друга відчувала за вказаних обставин наїзд на певну перешкоду, саме після якого водій змінив напрямок руху та зупинився, наявність речових доказів та висновків експерта) спростовують позицію сторони захисту, що на потерпілого міг наїхати хтось інший, а автомобіль обвинуваченого просто потрапив в яму, а пішохода не переїжджав взагалі.

Посилання сторони захисту на те, що всі докази по справі здобуті внаслідок істотного порушення вимог КПК України, оскільки в описі матеріалів справи не було постанови про призначення в даному кримінальному проваджені прокурора, - на переконання суду не можуть бути причиною для визнання всіх доказів недопустимими, оскільки, по-перше, відповідна постанова надана стороною обвинувачення суду, прокурори також були вказані у витязі з ЄРДР, а тому відсутність відповідних відомостей в описі матеріалів справи є невідповідністю, але не є тим порушенням КПК України, яке б обумовлювало недопустимість всіх доказів, оскільки, окрім іншого, такі докази отримувались не прокурором, а слідчими.

Таким чином ОСОБА_3 скоїв злочин, передбачений ст. 286 ч. 2 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує особу винного, який характеризується позитивно, працює, перебуває на диспансерному обліку у зв`язку із наявністю ряду захворювань, характер вчиненого ним суспільно-небезпечного діяння, що віднесене до категорії тяжких злочинів, обставини вчинення злочину з необережності.

При призначенні покарання суд враховує, що один з суттєвих доказів в даному провадженні протокол слідчого експерименту від 06.03.2017 року був отриманий за безпосередньої та активної участі ОСОБА_3 , який мав всі можливості просто відмовитись від проведення даної слідчої дії і така відмова не мала б для нього жодних правових наслідків, натомість ОСОБА_3 прийняв участь в такій слідчій дії, чим безумовно активно сприяв органам досудового розслідування у встановленні обставин справи, а тому суд визнає таку обставину, як таку, що пом`якшує покарання обвинуваченого.

З врахуванням особи винного і обставин вчинення злочину, з врахуванням висновків досудової доповіді органу з питань пробації (про можливість виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства), а також з врахуванням позиції потерпілої (яка при розгляді справи в суді просила суворо обвинуваченого не карати та не позбавляти його волі) та державного обвинувачення (яке вважало достатнім мінімальне покарання обвинуваченого у виді трьох років позбавлення волі та одного року позбавлення права керування транспортними засобами), суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання і можливість застосування ст.75 КК України, ухваливши звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При визначенні обвинуваченому додаткового покарання суд враховує вказані вище обставини, що враховувались при призначенні основного покарання, та вважає, що в даному випадку достатнім та необхідним буде визначення обвинуваченому додаткового покарання в виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, речові докази: автомобіль марки «ГАЗ-3110», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить залишити його володільцю, змиви речовини бурого кольору, вилучені з автомобіля ГАЗ-3110, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та біля трупа ОСОБА_8 , а також зразки крові ОСОБА_8 належить знищити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370,374 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, і призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

На підставі ст.ст.75,76 КК України засудженого звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Додаткове покарання в виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на один рік підлягає реальному виконанню.

Речові докази:

автомобіль «ГАЗ-3110», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - залишити у володільця ОСОБА_3 ;

- змиви речовини бурого кольору, вилучені з автомобіля ГАЗ-3110, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та біля трупа ОСОБА_8 , а також зразки крові ОСОБА_8 - знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави в особі Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України судові витрати за проведення експертних досліджень в сумі 21067 (двадцять одна тисяча шістдесят сім) гривень 76 копійок.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів.

суддя: