Ухвала
Іменем України
04 січня 2018 р.

м. Київ
Провадження № 51-733 ск 17
Верховний Суд у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калужино Верхньодніпровського району Дніпропетровської області області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:
08 квітня 2011 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК до 4 років позбавлення волі. Звільнений 03 липня 2014 року на підставі ст. 7 Закону України «Про амністію» від 08 квітня 2014 року,
за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК,
встановив:
Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_4 зараховано в строк відбування покарання час його попереднього ув`язнення з 22 червня 2016 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_5 судові рішення щодо якого не оскаржуються.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року вирок районного суду залишено без змін.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 22 лютого 2016 року приблизно о 02.40 год., повторно, за попередньою змовою з трьома невстановленими досудовим розслідуванням особами, навпроти будинку по АДРЕСА_2 підійшли до потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і невстановлені особи стали наносити їм удари, а ОСОБА_4 знаходився неподалік та спостерігав за навколишньою обстановкою з метою попередження про можливу появу поліції. В результаті зазначених дій потерпілим ОСОБА_9 спричинено легкі тілесні ушкодження, ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я і ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження. Після цього ОСОБА_4 з іншими особами заволоділи майном і коштами потерпілих ОСОБА_6 на загальну суму 3200 грн, ОСОБА_7 1500 грн. та ОСОБА_8 1800 грн.
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість. Вважає, що суд, призначивши ОСОБА_4 покарання не врахував обставини вчинення злочину та дані про його особу, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, був звільнений у зв`язку з амністією, маючи не зняту та не погашену судимість на шлях виправлення не став і знову вчинив корисливий умисний тяжкий злочин, що підтверджує його суспільну небезпеку. Крім цього, прокурор вказує на порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК, оскільки суд, на його думку, не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги прокурора і розглянув її формально.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 2 ст. 186 КК у касаційній скарзі не оспорюється.
Що ж стосується доводів прокурора про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання та вимог ст. 419 КПК, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_4 покарання урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно. Обставин які пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено. З огляду на це, призначивши засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, що наближене до максимального передбаченого санкцією ч. 2 ст. 186 КК, суд не порушив вимог статей 6567 КК, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. Стосовно доводів, викладених в апеляції прокурора, аналогічних доводам у його касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з якими погоджується й колегія суддів.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора і вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2017 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Судді

ОСОБА_10 ОСОБА_2 ОСОБА_3