Справа № 752/3917/17
Провадження №: 1-кп/752/504/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2017 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в м. Києві судовий розгляд кримінального провадження № 0007322 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тбілісі, Грузія, громадянина Грузії, з освітою вищою, одруженого, офіційно не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України,

з участю сторін та інших учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ;

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,

представника цивільного позивача адвоката ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ :
ОСОБА_5 20.07.2016 року, приблизно о 22.30 год., керуючи технічно справним автомобілем «Мерседес Бенц», н.з. НОМЕР_1 , зі швидкістю біля 80 км/год. рухався по лівій смузі руху Голосіївського проспекту в напрямку вул. Героїв Оборони в м. Києві.

ОСОБА_5 допустив порушення вимог п.п. 2.3 б); 11.4; 12.1; 12.2; 12.4 та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 розділу 34 ПДР України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, невірно обрав безпечну швидкість руху, перетнув горизонтальну дорожню розмітку, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги та допустив зіткнення з автомобілем «Тойота Ауріс» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 , що рухався по проїзній частині Голосіївського проспекту у зустрічному напрямку, як наслідок в результаті ДТП той отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Порушення водієм ОСОБА_5 вимог п.п. 2.3 б); 11.4; 12.1; 12.2; 12.4 та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 розділу 34 ПДР України, знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та її наслідками.

Тобто, ОСОБА_5 визнається винним за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним та підтвердив вищезазначені обставини. Пояснив, що 20.07.2016 року з м. Одеси повертався на автомобілі «Мерседес» до м. Києва. Уже почало сутеніти коли прибув у м. Київ та рухався з швидкістю біля 80 км/год. по Голосіївському проспекту. Попереду їхав автомобіль, який різко загальмував і він, уникаючи зіткнення, вирулив на смугу зустрічного руху де відбулося зіткнення з автомобілем «Тойота». Вийшов і почав надавати допомогу потерпілому. Визнає, що порушив ПДР зазначені в обвинуваченні, що стало наслідком ДТП. До початку судового розгляду відшкодував потерпілому в загальній сумі 47 тисяч грн. завданої шкоди і готовий, за можливості, відшкодувати усі збитки. Тому позов потерпілого в частині відшкодування матеріальної шкоди визнає частково, в частині яка не покриває суми, яку уже виплатив потерпілому, а щодо моральної шкоди, покладається на розсуд суду.

Цивільний позов ОСОБА_11 не визнає.

Суд, ураховуючи, що проти цього не заперечували учасники судового провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України, після допиту обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасники судового провадження, яким було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає.

А тому, крім допиту обвинуваченого інші докази, що стосуються фактичних обставин, за погодженням з учасниками, не досліджувалися.

Предметом дослідження були цивільні позови потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_12 і матеріали на їх обґрунтування та документи, які стосуються особи обвинуваченого, даних які його характеризують, речових доказів, судових витрат.

Так, представник потерпілого підтвердив ту обставину, що обвинуваченим було сплачено потерпілому 47 тисяч гривень, згідно розписок наданих захистом. Однак, просить їх врахувати в рахунок відшкодування саме моральної шкоди. Позовні вимоги підтримує повністю та просить стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в сумі 48 441,89 гривень та з заявлених 210 000 гривень моральної шкоди, суму з відрахуванням 47 000 гривень, уже сплачених потерпілому.

Суму завданої матеріальної шкоди, потерпілий обґрунтовує копіями квитанцій.

В підтвердження сплати обвинуваченим потерпілому 47 000 гривень, сторона захисту надала суду копії розписок, згідно яких було передано 25.08.2016 року 25 000 гривень в рахунок погашення збитків на відновлення здоров`я, 22.02.2017 року 10 000 гривень в рахунок погашення шкоди завданої внаслідок ДТП, 21.03.2017 року 5 000 гривень, як компенсація моральної шкоди та 08.08.2017 року 7 000 гривень в рахунок погашення збитків внаслідок ДТП.

Суд вважає за необхідне визнати факт завдання потерпілому в результаті ДТП матеріальних збитків в сумі 48 441,89 грн., яка підтверджується документально та не ставиться під сумнів стороною захисту. Однак, з врахуванням наявних розписок, та їх змісту про отримання 42 тисяч гривень в рахунок відшкодування, як вважає суд, саме майнової шкоди, в цій частині вимоги позовної заяви задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 6441, 89 гривень майнової шкоди.

Цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 210 000 гривень, враховуючи факт сплати обвинуваченим частини суми в розмірі 5 000 гривень, що підтверджується розпискою від 21.03.2017 року, задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 205 000 гривень моральної шкоди.

Щодо позову ОСОБА_12 про стягнення з ОСОБА_5 на її користь 552 182,59 гривень, матеріальної шкоди, на відновлення пошкодженого в результаті ДТП автомобіля «БМВ», суд прийшов до висновку, що його слід залишити без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди має право пред`явити цивільний позов.

Як видно із змісту обвинувачення, в результаті порушення ОСОБА_5 ПДР України було допущено зіткнення лише з автомобілем«Тойота Ауріс» д.н.з. НОМЕР_2 і як наслідок, в результаті, тяжкі тілесні ушкодження отримав потерпілий ОСОБА_10 . Тобто, в обвинуваченні не знайшло свого відображення, що в результаті необережних злочинних дій обвинуваченого, було завдано шкоди також ОСОБА_12 .

Згідно вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Виходячи з роз`ясень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 02.07.2004 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачено права потерпілих від злочинів», не підлягають розгляду в кримінальній справі позови про відшкодування шкоди, що не випливають із пред`явленого обвинувачення. При виникненні такої ситуації суд повинен роз`яснити потерпілому можливість вирішення спірних питань у порядку цивільного судочинства.

При призначенні покарання суд враховує, тяжкість вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, який раніше не судимий, виключно позитивно характеризується за місцем проживання та роботи в минулому, одружений.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, визнання вини, часткове відшкодування завданих збитків.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

За результатами судового розгляду, суд вважає, що ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Однак, враховуючи особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини та відсутність обтяжуючих, керуючись вимогами ст. 75 КК України, суд прийшов до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, і вважає за необхідне прийняти рішення про звільнення ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням, поклавши обов`язки, визначені ст. 76 КК України.

Стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати на проведення експертизи.

Питання щодо речових доказів, вирішити згідно ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України, ОСОБА_5 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки та, відповідно до вимог ст. 76 КК України, покласти на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави судові витрати в сумі 1540,70 грн. за проведення експертизи.

Речові докази: автомобілі: «Тойота Ауріс», «Мерседес-Бенц», «БМВХ5», що за місцезнаходженням власників, - залишити власникам за належністю.

Цивільний позов потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_10 6441,89 грн.

Цивільний позов потерпілого про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_10 205 000 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_12 залишити без розгляду, роз`яснивши останній та її представнику можливість вирішення спірних питань у порядку цивільного судочинства.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_1