Справа № 360/1210/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1287/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 28.11.2017

УХВАЛА
Іменем України
28 листопада 2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9
представника потерпілого ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_11
захисника ОСОБА_12
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримки державного обвинувачення прокуратури Київської області ОСОБА_6 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 21 вересня 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000158 по обвинуваченню

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ірпінь Київської області, громадянина України, українця, раніше не судимого, не одруженого, працюючого в ТОВ «ПХ КЕЙТЕРИНГ» на посаді директора, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -

за ч.2 ст.286 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків та приведення обвинувального акту у відповідність до вимог КПК України.

Цією ж ухвалою повернуто потерпілим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 цивільні позови про стягнення матеріальної та моральної шкоди, роз`яснено їм право повторно звернутись із даним позовом у підготовчому судовому засіданні.

Своє рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд першої інстанції мотивував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, оскільки не містить у собі належним чином сформульованого, зрозумілого обвинувачення та містить протиріччя.

Так, в обвинувальному акті при викладенні фактичних обставин та обвинувачення зазначено, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Suzuka SX 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження, від яких померла в кареті швидкої медичної допомоги, а пасажири зазначеного автомобіля ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_15 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Втім при описанні кваліфікації дій обвинуваченого викладено, що дії ОСОБА_11 кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої ОСОБА_16 , а також спричинили потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодженні. Тобто, факт спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості ОСОБА_15 був виключений прокурором з цієї частини обвинувального акту.

Так само факт спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості ОСОБА_15 був виключений прокурором із формулювання обвинувачення, але в реєстрі матеріалів досудового слідства відсутні свідчення про закриття кримінального провадження в цій частині.

Тобто, з викладу фактичних обставин справи та обвинувачення не вбачається коло осіб, яким в даній дорожньо-транспортної пригоді діями обвинуваченого було заподіяно тілесні шкоджень.

Крім того, в обвинувальному акті, як у фактичних обставинах справи, так і при формулюванні обвинувачення прокурором викладені висновки експертиз, проведених на досудовому розслідуванні, що є посиланням на зібраний під час досудового слідства у даному кримінальному провадженні докази.

Разом із тим, захиснику ОСОБА_11 ОСОБА_12 не були відкриті матеріали досудового слідства та її не було ознайомлено з ними. Крім того, захисника не було проінформовано ні про завершення досудового розслідування, ні про ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05.01.2016 року про обмеження в строках ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та встановлення строку ознайомлення до 15.01.2016 року.

Також, до обвинувального акту додано реєстр матеріалів досудового розслідування, який не відповідає вимогам ч.2 ст.109 КПК України, оскільки у ньому не зазначено відомостей про повідомлення учасників кримінального провадження про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів провадження, а у частині 2 «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» взагалі відсутнє таке рішення, як «Обвинувальний акт».

Не погоджуючись із вказаним рішенням прокурором подано апеляційну скаргу, у якій він просить, оскаржувану ухвалу скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та повернути обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, до суду першої інстанції на новий розгляд для виконання вимог ст.ст. 314, 315 КПК України в іншому складі суду.

Свої вимоги мотивує тим, що обвинувальний акт містить формулювання обвинувачення з посиланням на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, і які відносяться до предмету доказування у кримінальному провадженні, у відповідності з вимогами ч.1 ст.91 КПК України. Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті містить не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

У доповненнях до апеляційної скарги прокурор просить, оскаржувану ухвалу скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та повернути обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, до суду першої інстанції на новий розгляд в іншому складі суду для виконання вимог ст.ст.314, 315 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що при кваліфікації протиправних дій ОСОБА_11 виключено заподіяння ОСОБА_15 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки зі змісту об`єктивної сторони ст.286 КК України вбачається, що тілесні ушкодження повинні бути завдані потерпілому, але остання не набула статусу потерпілого в розумінні ст.55 КПК України. При цьому, листом № 04/226-1985вих-16 від 17.10.2016 року ОСОБА_15 було роз`яснено зміст ст.55 КПК України та порядок залучення її до кримінального провадження у якості потерпілої. Вказаний лист вона отримала 25.10.2016 року, проте заяви про залучення її як потерпілої у даному кримінальному провадженні не надала. При цьому, ОСОБА_15 була допитана як свідок, про що зазначено в реєстрі досудового розслідування.

Всупереч доводам суду першої інстанції, матеріали кримінального провадження містять рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 06.01.2016 року працівником поштового відділення особисто ОСОБА_12 14.01.2016 року, тобто до моменту закінчення строку, наданого ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05.01.2016 року, для ознайомлення із матеріалами кримінального провадження. Іншим учасникам також надано доступ до матеріалів кримінального провадження, що підтверджується реєстром матеріалів досудового розслідування.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_12 просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Свої вимоги мотивує тим, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_11 не відповідає вимогам ст.291 КПК України, відтак підлягає поверненню прокурору.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_10 , які підтримали подану апеляційну скаргу з доповненнями, доводи обвинуваченого ОСОБА_11 , його захисника ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_7 , які заперечували проти апеляційної скарги та вважали рішення суду першої інстанції правильним, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Із змісту ч.1 ст.404 КПК України вбачається,що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з п.1 ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

У відповідності до ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, тобто за наявності таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема п.5 ч.2 ст.291 КПК України, передбачено, що обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору суд першої інстанції вказував на його невідповідність вимогам ст.291 КПК України, проте із такими висновками погодитись не можна.

Як вбачається з ухвали, суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення про повернення обвинувального акту, послався на те, що в обвинувальному акті не зазначені анкетні відомості потерпілої ОСОБА_15 , а виклад фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення є суперечливим, оскільки з фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими вбачається, що в результаті ДТП тілесні ушкодження середньої тяжкості отримали ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , але при викладені кваліфікації дії обвинуваченого та при формулюванні обвинувачення, фактично обвинувачення пред`явлено лише щодо отримання тілесних ушкоджень середньої тяжкості ОСОБА_14 та ОСОБА_7 . Тобто, із такого викладу фактичних обставин справи та обвинувачення не вбачається коло осіб, яким в даній дорожньо-транспортної пригоді діями обвинуваченого було заподіяно тілесні ушкодження.

Однак, зазначене судження суду є повністю хибним та таким, що не відповідає дійсності, оскільки зроблене без дослідження змісту обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, складеного та затвердженого 17.10.2016 року.

Так, судом зазначено, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_11 при викладенні фактичних обставин та обвинувачення зазначено, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Suzuka SX 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження, від яких померла в кареті швидкої медичної допомоги, а пасажири зазначеного автомобіля ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_17 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У подальшому прокурором викладено висновки експертів, які містять данні про отримання ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень, від яких остання померла, та данні про отримання ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_15 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Втім при описанні кваліфікації дій обвинуваченого викладено, що дії ОСОБА_11 кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої ОСОБА_16 , а також спричинили потерпілим ОСОБА_14 та ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодженні. Тобто факт спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості ОСОБА_15 був виключений прокурором з цієї частини обвинувального акту.

Так само факт спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості ОСОБА_15 був виключений прокурором із формулювання обвинувачення, але в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні свідчення про закриття кримінального провадження в цій частині, тобто за фактом отримання ОСОБА_15 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Із огляду на зазначене, судом першої інстанції викладено зміст обвинувального акту, який взагалі не відповідає дійсності, оскільки описова частина обвинувального акту від 17.10.2016 року не містить посилання на те, що громадянка ОСОБА_15 є потерпілою у кримінальному провадженні, що також підтверджується змістом доданого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування, в якому зазначено, що вона допитана як свідок.

Припущення суду, що ОСОБА_15 є потерпілою, суперечить вимогам ч.3 ст.55 КПК України, відповідно до якої потерпілим є особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Під час досудового розслідування від ОСОБА_15 , якій листом № 04/226-1985вих-16 від 17.10.2016 року було роз`яснено зміст ст.55 КПК України та порядок залучення її до кримінального провадження у якості потерпілої, заява про залучення її до провадження як потерпілої не надходила. Однак, вона була допитана як свідок, про що зазначено в реєстрі досудового розслідування. Враховуючи зазначене вище, в обвинувальному акті не було вказано інформації про ОСОБА_15 як потерпілу.

При цьому, суд першої інстанції ототожнює поняття потерпілого у кримінальному праві та кримінальному процесі, що є помилковим. Так, потерпілим у кримінальному праві визнається фізична особа, яка як об`єкт загальнопревентивної дії кримінального закону відчуває захищеність останнім, яку втрачає внаслідок спричинення злочином безпосередньо їй шкоди (або у випадку загрози її заподіяння), в результаті чого особа свідомо чи ні сприймає органами чуття зменшення або втрату майнових чи немайнових благ, переживає з цього приводу і набуває право вирішувати питання про кримінально-правові наслідки вчинення злочину. Особа, якій безпосередньо злочином заподіяно шкоду (або існує загроза її заподіяння), на підставі чого вона набуває право вирішувати питання про кримінально-правові наслідки вчинення злочину.

Специфічні функціональні ознаки потерпілого у кримінальному процесі пов`язані із реалізацією ним процесуальних прав. При цьому саме завдяки статусу учасника процесу особа, яка фактично потерпіла від злочину, реалізує свої відповідні права і у рамках розгляду кримінальної справи доводить своє право на відшкодування шкоди.

Помилковим також є твердження суду першої інстанції про те, що викладене обвинувачення в обвинувальному акті є не конкретним, оскільки формулювання обвинувачення, зазначене у обвинувальному акті, вказане з посиланням на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими і які відносяться до предмету доказування у кримінальному провадженні, складається з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, що підтверджується змістом обвинувального акта.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_11 згідно з обвинувальним актом негайно і детально проінформований про причини обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Надані обвинуваченому відомості достатні для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. Водночас, згідно з обвинувальним актом обвинуваченому ОСОБА_11 повідомлено всі деталі вчинення злочину, які можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінального провадження, адже саме з моменту доведення їх до відома останнього вони вважаються офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явлення йому обвинувачення.

Всупереч доводам суду першої інстанції, матеріали кримінального провадження містять рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 06.01.2016 року працівником поштового відділення особисто ОСОБА_12 14.01.2016 року, тобто до моменту закінчення строку, наданого ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05.01.2016 року, для ознайомлення із матеріалами кримінального провадження.

Крім того, в обвинувальному акті сторона обвинувачення посилається на висновок експерта не як на доказ, що підтверджує вину обвинуваченого, а як спосіб встановлення тілесних ушкоджень і їх перелік, що є невід`ємною частиною складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Щодо висновків суду першої інстанції про невідповідність реєстру матеріалів досудового розслідування, який додано до обвинувального акту, вимогам КПК України, то колегія суддів вважає, що вони є безпідставними, оскільки згідно з положеннями ст.314 КПК України суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо саме він не відповідає вимогам КПК України, а не додатки до нього, якими і є реєстр. Тобто кримінальний процесуальний закон не визначає наявність недоліків, неповноту та неправильність даних реєстру матеріалів досудового розслідування як підставу для повернення обвинувального акту прокурору.

На думку колегії суддів, вказана обставина не свідчить про наявність протиріч в обвинувальному акті чи неконкретність пред`явлення обвинувачення.

Із огляду на зазначене вище, колегія суддів визнає слушними доводи прокурора про необґрунтованість повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000158 по обвинуваченню ОСОБА_11 , як такого, що не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

При цьому, обвинувальний акт відповідає також і вимогам Європейського суду з прав людини, оскільки до відома обвинуваченого ОСОБА_11 доведено компетентним органом твердження про вчинення ним правопорушення, який відповідно до КК України є осудним і за яке встановлено відповідальність карного та попереджувального характеру.

Як вбачається з висновків рішень Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні від 26.06.2008 року у справі «Ващенко проти України» Суд нагадав, що поняття «обвинувачення» для цілей п.1 ст.6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).

У рішенні від 25.07.2000 року, у справі «Маттоціа проти Італії» Суд зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.

Таким чином, обвинувальний акт щодо ОСОБА_11 відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КК України.

Відтак, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з поверненням обвинувального акта до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст.314-316 КПК України.

Керуючись ст.ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримки державного обвинувачення прокуратури Київської області ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 21 вересня 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000158 по обвинуваченню ОСОБА_11 за ч.2 ст.286 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків та приведення обвинувального акту у відповідність до вимог КПК України скасувати.

Направити обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000158 по обвинуваченню ОСОБА_11 за ч.2 ст.286 КК до Ірпінського міського суду Київської області для виконання вимог ст.ст.314-316 КПК України.

Головуючий:
Судді :