Ухвала
Іменем України
23 січня 2018 р.

м. Київ
провадження № 51-111 ск 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянула касаційну скаргу першого заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_4 на вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 29 листопада 2017 року відносно засудженого ОСОБА_5 .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Баранівського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2017 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дорогань Баранівського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 29 листопада 2017 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що 15 травня 2016 року близько 13 години перебуваючи в магазині «Продукти» по вул. Биківське шосе у смт Довбиш Баранівського району Житомирської області, під час спільного вживання спиртного з ОСОБА_6 виникла суперечка через несплачений кредит, яка переросла в бійку, в ході якої ОСОБА_6 вдарив кулаком засудженого в обличчя, а ОСОБА_5 , будучи обуреним, у відповідь вдарив потерпілого правою рукою в голову близько 4-5 разів, чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть ОСОБА_6 .

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
Прокурор звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення й особі засудженого ОСОБА_5 , яке на думку прокурора є явно несправедливим внаслідок м`якості, просить скасувати вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 29 листопада 2017 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Прокурор зазначає, що призначаючи покарання ОСОБА_5 судом недостатньо враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів, оскільки обвинувачений умисно заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння. Також судом не взято до уваги поведінку ОСОБА_5 після вчинення злочину, його ставлення до вчиненого, оскільки після вчинення злочину він відразу залишив місце події, протягом 6 місяців, коли лікувався потерпілий, жодного разу не провідав його, вибачення не просив, заподіяні збитки не відшкодував, вину не визнав, що свідчить про те, що він не усвідомив протиправності своєї поведінки, отже в подальшому, на думку прокурора, за аналогічних ситуацій буде діяти таким же чином.

Крім того, прокурор вказує, що, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, апеляційний суд в порушення вимог ч. 2 ст. 419 КПК України в мотивувальній частині ухвали не дав вичерпної відповіді на наведені у скарзі доводи і не зазначив мотивованих підстав, через які визнав ці доводи необґрунтованими, в результаті чого апеляційним судом було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Мотиви Суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданої до неї копії судового рішення вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

У касаційній скарзі прокурор не оскаржує висновків суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину та кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 121 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається із наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінального провадження, визнав ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій порушував питання про скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання внаслідок мякості та просив ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Апеляційний суд в межах повноважень та в порядку, визначеному ст. 404 КПК України, розглянув у повному обсязі доводи поданої прокурором апеляційної скарги та прийшов до висновку про їх безпідставність і погодився з видом та розміром призначеного засудженому ОСОБА_5 судом першої інстанції покарання.

Висновки апеляційного суду належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, врахував тяжкість вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, особу засудженого ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місце роботи та проживання, має сім`ю, позитивно характеризується. Однак відсутність пом`якшуючих покарання обставин та наявність обставини, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, поведінка засудженого після вчинення злочину, бездіяльність по відшкодуванню шкоди, позиція потерпілої, дали суду підстави для призначення покарання, у даному випадку, необхідного та достатнього для виправлення засудженого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Посилання у касаційній скарзі на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_5 , яке на думку прокурора є явно несправедливим внаслідок м`якості, є безпідставними.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості у зв`язку з тим, що судом не призначено ОСОБА_5 більш суворого покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, аналогічні наведеним у касаційній скарзі, були перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора на вирок місцевого суду, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, та відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими. А саме, колегія суддів Апеляційного суду Житомирської області, постановляючи ухвалу від 29 листопада 2017року, врахувала тяжкість вчиненого правопорушення, дані про особу засудженого ОСОБА_5 , конкретні обставини кримінального провадження, а тому не знайшла підстав для призначення засудженому більш суворішого покарання. З таким висновком погоджується й колегія суддів касаційного суду, а тому не вбачає підстав вважати призначене засудженому ОСОБА_5 покарання явно несправедливим внаслідок м`якості.

Колегія суддів вважає, що ухвала Апеляційного суду Житомирської області від 29 листопада 2017 року відповідає вимогам кримінального процесуального закону, є законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Враховуючи наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

З цих підстав колегія суддів постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою першого заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_4 на вирок Баранівського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 29 листопада 2017 року відносно засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_7