Справа № 610/3257/17
№ провадження № 1-кп/610/342/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 грудня 2017 року Балаклійський районний суд Харківської області у складі:
головуючого - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
за ч.1 ст.286 КК України,
25.08.2017, приблизно о 12:00 годині, ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2106», д.н.з.: НОМЕР_1 , рухався на автодорозі, що проходить по вулиці Першотравневій в смт. Андріївка Балаклійського району Харківської області, в напрямку до вулиці Балаклійської. При цьому, наближаючись до перехрестя по другорядній дорозі, ОСОБА_5 проявив злочинну недбалість, не впевнився у безпеці руху перед початком руху та при виїзді на перехрестя не поступився дорогою, внаслідок чого допустив зіткнення з мотоциклом «LIFAN HL150», д.н.з.: НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який рухався по головній дорозі. Відповідно до висновку судової авто технічної експертизи № 816/17 від 14.11.2017 в діях ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 10.1, 16.11 та п. 2.1 розділу 33 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою:
п. 10.1 - Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
п. 16.11 - На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
п. 2.1 «Дати дорогу». Водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, водій мотоциклу «LIFAN HL150», д.н.з.: НОМЕР_2 , - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 311-БЛ/17 від 12.09.2017, отримав наступні тілесні ушкодження: закритий перелом акроміального кінця лівої ключиці, який відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, а також садна верхньої та нижньої кінцівок ліворуч, які відноситься до легких тілесних ушкоджень.
Обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, підтвердив факти та обставини вчинення злочину так, як вони викладені судом вище.
Потерпілий в судовому засіданні пояснив про обставини ДТП , яка сталася 25.08.2017р.
Приймаючи до уваги, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованих йому злочинах, його показання повністю відповідають фактичним обставинам справи, наслідки застосування ч.3 ст.349 КПК України обвинуваченому та іншим учасникам судового розгляду роз`яснені та вони вважають недоцільним дослідження доказів щодо обставин, викладених в обвинувальному акті. При цьому, у суду нема сумнівів у добровільності їх позиції, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
При призначенні покарання суд, відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання.
Згідно класифікації, передбаченої ст.12 КК України, ОСОБА_5 вчинив злочин невеликої тяжкості. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття та відшкодування шкоди. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем роботи та проживання харахтеризується позитивно.
З урахуванням обставин злочину, наявних обставин, що пом`якшують покарання та даних про особу обвинуваченого, суд призначає покарання у вигляді штрафу, без позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.
Під час кримінального провадження потерпілий ОСОБА_4 заявив цивільний позов до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2329,89 грн та моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.
Позивач ОСОБА_4 в позові вказав, що злочином йому спричинено матеріальну шкоду в розмірі 2329,89 грн, яка складається з витрат на лікування. Моральна шкода полягає у моральних і фізичних стражданнях у зв`язку з отриманою травмою, була втрачена його працездатність, що створило йому додаткові труднощі в організації його життя.
Відповідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1989 року №3 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна" та від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при розгляді кримінальної справи і постановленні обвинувального вироку суд повинен вирішити заявлені до засудженого позови про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. При цьому повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, з`ясувати характер і розмір матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненими діями і шкодою, що настала. При цьому слід мати на увазі, що солідарна матеріальна відповідальність наступає лише у випадку, коли шкоду заподіяно спільними сумісними діями кількох засуджених осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Відповідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4 роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відповідно до роз`яснень п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" № 4 від 01.03.2013 року, за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи.
Суд вважає за необхідне вищезазначений позов про стягнення матеріальної шкоди задовольнити повністю в розмірі 2329,89грн.
Також частково необхідно задовольнити позов про стягнення моральної шкоди приймаючи до уваги таке.
Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 3,9 своєї постанови №4 від 31 березня 1995 року, із відповідними змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, в порушенні стосунків з оточуючими людьми.
Враховуючи зазначені потерпілим підстави, характер правопорушення, глибину його фізичних та душевних страждань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, суд оцінює завдану йому моральну шкоду в сумму 3500,0 гривень.
Судові витрати стягнути з обвинуваченого. Запобіжний захід не обирався. Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 373, 374, 472, 474 та 475 КПК України,
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.
Судові витрати у розмірі 1186,44 грн. за проведення експертизи стягнути з ОСОБА_5 на користь держави.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , завдану матеріальну шкоду в сумі 2329,89 грн. та моральну шкоду в сумі 3500грн.
В решті позовних вимог відмовити.
Речові докази: автомобіль «ВАЗ 2106», д.н.з.: НОМЕР_3 , який передано для зберігання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотоцикл «LIFAN HL150», д.н.з.: НОМЕР_2 , який передано для зберігання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після набрання вироку законної сили вважати повернутими за належністю.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя