АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6877/16-к Номер провадження 11-кп/786/500/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
Головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтави матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_11 , представника цивільного відповідача ПАТ «Страхова Компанія «Провідна» на вирок Київського районного суду м.Полтави від 01.03.2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 нарадження, уродженця м.Полтави, громадянина України, освіта вища, одруженого, інваліда 3-ї групи, тимчасово не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 ,-
визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на її користь 12 813, 5 грн.
Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_12 задоволено частково та стягнуто на її користь із ПрАТ «СК «Провідна» 49 607, 45 матеріальної шкоди, 52 200 грн. на відшкодування шкоди на підставі ст. 1200 ЦК України, ст.ст.27.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 17 400 грн. моральної шкоди та 1 000 грн. за надання юридичної допомоги.
Стягнуто на користь ОСОБА_12 з ОСОБА_7 відшкодування завданої їй моральної шкоди в розмірі 82 600 грн. та 1 000 грн. за юридичну допомогу.
Згідно вироку суду 05 липня 2016 року близько 8 години ранку, ОСОБА_7 рухаючись за кермом мотоцикла «КМЗ Дніпро МТ9», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Жовтневій в м. Полтаві із сторони вул. Артема у напрямку вул. Сінної, під час руху в районі перехрестя з вул. Ватутіна, в порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходилась пішохід ОСОБА_13 , яка переходила проїзну частину дороги з права наліво по ходу руху мотоцикла по пішохідному переходу позначеному дорожнім знаком 5.35.2 та дорожньою розміткою «зебра», не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості, не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, у результаті чого продовживши рух створив небезпеку для пішохода та скоїв на неї наїзд на пішохідному переході. У результаті чого пішохід ОСОБА_13 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 810-а від 14.09.2016 року отримала тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких, а в даному випадку як такі, що спричинили її смерть. Причиною смерті ОСОБА_13 стала відкрита черепно-мозкова травма з переломом кісток основи черепа, ушкодженнями і крововиливами мозкових оболонок.
Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що настали, є невідповідності вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху з боку водія мотоцикла КМЗ Дніпро МТ9 д.н. НОМЕР_2 А ОСОБА_7 , згідно з якими: водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
В апеляційній інстанції обвинувачений ОСОБА_7 , змінив свої апеляційні вимоги, вказав, що вину визнає повністю, розкаюється у вчиненому та прохає пом`якшити покарання. Крім того, ОСОБА_7 звернувся з клопотанням про звільнення його від відбування покарання на підставі п. «г» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Також у судовому засіданні вказав, що оскільки він змінив свої апеляційні вимоги, то прохає не розглядати апеляційну скаргу подану його захисником ОСОБА_11 , оскільки вона тотожна по змісту та по вимогам з раніше поданою його апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ПрАТ «СК «Провідна», просить вирок суду щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову змінити та постановити ухвалу, якою в задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 , ОСОБА_12 до ПрАТ «СК «Провідна» відмовити. На думку апелянта, при винесенні вироку в частині цивільного позову судом порушено норми матеріального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , думку прокурора та потерпілих; перевіривши вирок суду та матеріали кримінального провадження в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за цим законом ніким не оспорюється, а тому в апеляційному порядку не переглядаються.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених,а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За змістом ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд призначає покарання з урахуванням ступню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що помякшують та обтяжують покарання.

Як вбачається зі змісту вироку, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який хоча і характеризується позитивно та до кримінальної відповідальності притягається вперше, але з врахуванням відсутності обставин, що пом`якшують його вину, тяжких наслідків у вигляді смерті потерпілої, а також того, що обвинувачений вчинив злочин на пішохідному переході в денний час доби, з врахуванням думки потерпілих, поведінки самого винного, який хоча позовні вимоги потерпілих визнав, але завдану шкоду не відшкодовував взагалі, пославшись на скрутне матеріальне становище, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а тому правильно призначив йому покарання (основне та додаткове) в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, належним чином мотивувавши свої висновки.

Вирішуючи питання щодо необхідності призначення додаткового покарання, суд, керуючись принципом індивідуалізації покарання та взявши до уваги обставини, за яких було вчинено наїзд, вірно вважав за доцільне застосовувати додаткову міру покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

06.09.2017 року набрав чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році».

За змістом ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі та від інших покарань підлягають особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили.

Зокрема, відповідно пункту «г» ст.1 «Про амністію у 2016 році» до таких відносяться особи, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572;.

Злочини передбачені ст.286 КК України віднесено до категорії необережних.

Відповідно до статті 12 КК України, злочини передбачені ч.2 ст.286 КК України не є особливо тяжкими.

Зі змісту клопотання та додатків до нього вбачається, що ОСОБА_7 є інвалідом третьої групи, що підтверджується довідками МСЕК серії АВ № 0552409 від 07.11.2016 року та серії АВ № 0565085 від 16.11.2017 року

Обмеження щодо застосування амністії до ОСОБА_7 , визначенні ст.9 закону України «Про амністію у 2016 році» - відсутні.

Оскільки вирок суду яким ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким не набрав законної сили, а обвинувачений ОСОБА_7 є на день набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році» в установленому порядку визнаний інвалідом третьої групи, клопотання про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі пункту «г» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» підлягає до задоволення.

З урахуванням конкретних обставин справи, особи обвинуваченого та положень ст.15 «Про амністію у 2016 році», колегія суддів вважає можливим звільнити ОСОБА_7 від відбування як основного покарання у виді позбавлення волі, так і від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Щодо апеляційних вимог цивільного відповідача ПрАТ «СК «Провідна», колегія суддів вважає їх безпідставними.

Так відповідно, до матеріалів кримінального провадження, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Провідна»», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/7292438. Згідно вказаного полісу страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну на одного потерпілого визначена в сумі 100000,00 гривень, за шкоду заподіяну життю і здоров`ю на одного потерпілого 200000,00 гривень.

Як роз`яснив у своєму Пленумі ВССУ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та розділом III Закону № 1961-IV.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум , зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортої пригоди, здоровю, майну третьої особи.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи заявлені у справі позови про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд, виходив з положень ст.ст.127,129 КПК України та дослідивши всі документи, надані на підтвердження заявлених до відшкодування сумм прийшов до вірних висновків.

Керуючись статтями 404, 405,407, 418 КПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_11 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 1 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 - закрити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 із внесеними змінами та доповненнями та апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ПАТ «Страхова Компанія «Провідна» залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 1 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.

На підставі п. «г» ст.1, ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_7 від призначеного вироком Київського районного суду м. Полтави від 1 березня 2017 року основного та додаткового покарання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4