Провадження № 1-кп/756/538/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2018 року м.Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря : ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

захисника: ОСОБА_4

представника

потерпілої адвоката: ОСОБА_5

цивільного позивача

законного представника

потерпілої: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Оболонського районного суду м. Києва кримінальне провадження стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м.Кременчук, Полтавської області, маюча повну вищу освіту, не заміжньої, працюючої директором ТОВ «Ексім Лоджистікс», раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_7 , 20 листопада 2017 року близько 17 години 58 хвилин, керуючи автомобілем марки «ТОYОТА», модель «YARIS», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині пр-ту. Героїв Сталінграду, біля будівлі № 65 у м. Києві від вул. Героїв Дніпра у напрямку вул. Північної, проявила неуважність до дорожньої обстановки, чим грубо порушила п. п. 1.5 та 2.3 ПДР України, не переконавшись у тому, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, наближаючись до наземного нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, для якого могла бути створена перешкода чи небезпека, чим грубо порушила п. 18.1 ПДР України, не зменшила швидкість аж до зупинки свого транспортного засобу, продовжила рух керованим автомобілем, внаслідок чого здійснила наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка переходила проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу з права на ліво відносно руху автомобіля, яким керувала ОСОБА_7 .

В результаті даної дорожньо - транспортної пригоди малолітній пішохід ОСОБА_8 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження та була доставлена працівниками швидкої медичної допомоги до Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАТДИТ», де проходила стаціонарне лікування.

Обвинувачена ОСОБА_7 судовому засіданні вину визнала повністю, та пояснила, що дійсно вона 20 листопада 2017 року близько 17 години 58 хвилин, керуючи автомобілем марки «ТОYОТА», модель «YARIS», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині пр-ту. Героїв Сталінграду, біля будівлі № 65 у м. Києві від вул. Героїв Дніпра у напрямку вул. Північної, порушила ПДР України, своєчасно не зменшила швидкість та не зупинилась, для того щоб дати дорогу пішоходу, яка переходила проїзну частину, внаслідок чого сталась ДТП і потерпіла отримала тілесні ушкодження. У скоєному щиро кається.

Цивільний позов ОСОБА_6 поданий в інтересах потерпілої ОСОБА_8 визнала в частині реально понесених витрат які підтверджується документально.

Представник потерпілої ОСОБА_6 суду пояснив, що потерпіла ОСОБА_8 є його донькою. Очевидцем події він не був. В зв`язку із ДТП його донька проходила курс лікування. Витрати, які він поніс на її лікування, у розмірі 22550 грн. компенсувала обвинувачена. Але до цього часу дитина повністю не видужала, їй потрібно і подальшому проходити певне лікування та реабілітацію, тому він просив стягнути на його користь з обвинуваченої в якості відшкодування матеріальних збитків 275 250 грн, а також в якості відшкодування моральної шкоди 200 000 гривень.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд ухвалив про проведення скороченого судового розгляду у частині фактичних обставин скоєного правопорушення та формулювання обвинуваченя і визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються. При цьому, судом з"ясовано, чи правильно обвинувачена розуміє зміст тих обставин, які не оспорює, чи є добровільною та істинною її позиція, а також роз"яснив учасникам процесу, що у разі не дослідження судом доказів, вони будуть позбавлені права оскаржити обставини, які не оспорювалися, в апеляційному порядку.

Суд вважає, що вина обвинуваченої доказана, її дії слід кваліфікувати за ст. 286 ч.1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілій.

При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відноситься до злочину середньої тяжкості, а також відомості які характеризують її особу: раніше не судима, у лікаря психіатра та нарколога на обліку не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 суд вважає щире каяття, часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілій.

Обставин які обтяжують покарання ОСОБА_7 суд не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що злочин було скоєно вперше, з необережності, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства, у разі призначення покарання у вигляді штрафу.

Враховуючи обставини справи, що обвинувачена скоїла злочин внаслідок грубого порушення Правил дорожнього руху України, суд вважає, що її поведінка на автошляху не є безпечною для оточуючих і тому вважає за доцільне призначити їй додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Розглядаючи цивільний позов ОСОБА_6 поданий в інтересах потерпілої ОСОБА_8 суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, оскільки обвинувачена керувала транспортним засобом, за участю якого було скоєно дорожньо-транспортна пригода, то вона як винна особа повинна відшкодовувати моральну шкоду.

Враховуючи те, що моральними стражданнями супроводжується будь-яке протиправне діяння, тому суд не ставить під сумнів факт перенесення моральних страждань потерпілою, з врахуванням втрат немайнового характеру, які вона зазнала внаслідок отриманого ушкодження здоров`я, що призвело до життєвих змін та потребує додаткових зусиль для відновлення попереднього стану. При цьому суд враховує матеріальне становище обвинуваченої, а також що злочин вчинено з необережності.

Посилання сторони захисту на наявність страхового полісу на підставі якого заявлені вимоги підлягають стягненню з страхової компанії не узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, який в постанові від 20.01.2016 року по справі №6-2808цс15 зробив правовий висновок, відповідно до якого «право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути обмежено або припинено наявністю у останнього Полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тобто винуватець дорожньо-транспортної пригоди, в подальшому несе повну матеріальну відповідальність за шкоду завдану потерпілому своїми неправомірними діями. Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільна-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості заявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності». Окрім того, суду не надано доказів на підтвердження того, що взагалі існує договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Суд вважає, що зазначена цивільним позивачем сума моральної шкоди у розмірі 200 000 гривень є явно завищеною, такою, що не відповідає характеру правопорушення, реальним стражданням потерпілої.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та співмірності, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої на корить цивільного позивача у якості компенсації за спричинену моральну шкоду потерпілої суму в розмірі 25 000 гривень.

В судовому засіданні встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини обвинуваченої, потерпілій спричинено тілесні ушкодження, в наслідок чого вона була змушені проходити медичне лікування, а її батьки нести витрати на придбання медичних препаратів, тому матеріальні збитки у вигляді реально понесених, документально підтверджених витрат у розмірі 1186.86 грн., які визнані обвинуваченою слід стягнути з неї на користь цивільного позивача.

Що стосуються інших вимог потерпілих в частині стягнення матеріальних збитків, суд вважає, що, в порушення вимог ст.ст.59,60 ЦПК України, суду не надано належних, допустимих доказів на підтвердження понесення реальних витрат. Суд вважає не доведеними належними засобами доказування матеріальні збитки у вигляді майбутніх можливих витрат на реабілітацію, на необхідність оплати послуг репетиторів, психолога, на спеціальне харчування, на послуги доглядальниці,на відвідування басейну та санаторію, тому, у вказаній частині позовні вимоги слід залишити без задоволення.

Судові витрати по справі за проведення експертизи слід стягнути з ОСОБА_7 у сумі 3358,88 гривень на користь держави.

Речові докази суду не надавались.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374, 376 КПК України, суд,-

З А С У Д И В:
ОСОБА_7 визнати винною у скоєнні злочину передбаченого ст.286 ч.1 КК України та призначити їй за цим Законом покарання у вигляді у вигляді чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає шість тисяч вісімсот гривень та позбавлення права керування транспортними засобами на один рік.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_6 поданий в інтересах потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 в якості відшкодування матеріальної шкоди 1186,86 гривень та в якості відшкодування моральної шкоди 25 000 гривень.

В іншій частині цивільний позов ОСОБА_6 поданий в інтересах потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Судові витрати по справі за проведення експертизи стягнути з ОСОБА_7 у сумі 3358,88 гривень на користь держави.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а засудженою - з моменту отримання його копії.

Головуючий ОСОБА_1