В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"06" лютого 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальні провадження № 007108 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: м. Києва, громадянина України, українця, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-26.04.2004 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком на 2 роки;

-01.06.2005 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч.2 ст.186, 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений 30.04.2009 року по відбуттю строку покарання;

-22.04.2010 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч.3 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений 16.11.2011 року по відбуттю строку покарання;

-17.06.2013 року Дніпровським районним судом міста Києва за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 06.04.2016 року на підставі Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року «По внесення змін до ст. 72 ч. 5 КК України» про зарахування строку попереднього ув`язнення,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , 20.05.2016 року, приблизно о 12 годині 20 хвилин, зайшов до магазину «Продукти», що знаходиться за адресою: місто Київ, бульвар Перова, 6, де побачив потерпілу ОСОБА_6 , в цей час у нього виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, керуючись раптово виниклим корисливим мотивом, з метою власного протиправного збагачення, шляхом зловживання довірою, користуючись довірливими відносинами, заснованими на знайомстві, ОСОБА_3 , підійшов до потерпілої та попросив останню дати йому мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінка. Потерпіла ОСОБА_6 , не усвідомлюючи злочинного умислу ОСОБА_3 та будучи впевненою, що ОСОБА_3 , поверне їй її мобільний телефон, добровільно передала свій мобільний телефон марки «Meizu note 2», голубого кольору з чорними вставками, вартістю 3794 гривень 00 копійок, в якому знаходилась сім карта оператора «Київстар», вартістю 30 гривень, з залишком грошових коштів на рахунку 30 гривень та сім карта оператора «МТС», вартістю 30 гривень, з залишком грошових коштів на рахунку 20 гривень, ОСОБА_3 .

В подальшому, ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, взяв у потерпілої вищевказаний мобільний телефон та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а мобільним телефоном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріального збитку на загальну суму 3904 гривні 00 копійок.

Крім того, ОСОБА_3 , 26.04.2017 року в денний час вступив з ОСОБА_7 , яку засуджено вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року, в злочинну змову з матою заволодіння мобільним телефоном їх знайомого ОСОБА_8 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 . Розподіливши між собою злочинні ролі, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , домовились, що під час спілкування з ОСОБА_8 , вони попросять належний йому мобільний телефон під приводом здійснення дзвінка, після чого відволічуть його увагу та таким чином заволодіють належним йому майном. Діючи по заздалегідь оговореному плану, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 прийшли за місцем мешкання ОСОБА_8 , та в ході розмови, яка відбулась на сходинковому майданчику біля квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_8 з проханням надати мобільний телефон, так як ОСОБА_7 потрібно зателефонувати, а її мобільний не працює. Погодившись на пропозицію ОСОБА_3 , будучи впевненим в добропорядності останніх, ОСОБА_8 передав ОСОБА_7 , належний йому мобільний телефон «Нокіа XL», вартістю 2500 гривень, для здійснення дзвінка. ОСОБА_7 , діючи єдиним умислом з ОСОБА_3 , отримавши від ОСОБА_8 мобільний телефон, спустилась вниз по сходинковому майданчику та почала робити вигляд, що здійснює телефонний дзвінок, тим самим створила сприятливі умови для заволодіння мобільним телефоном «Нокіа XL»,що належить ОСОБА_8 . В цей час ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_7 та реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном ОСОБА_8 , незважаючи, що їх дії носять відкритий характер для потерпілого, почали втікати вниз по сходах, не реагуючи на прохання останнього повернути мобільний телефон.

В подальшому, ОСОБА_8 , почав наздоганяти ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , які утримуючи викрадене майно, втікали в напрямку дитячого садка, не втрачаючи останніх з поля зору, в ході безперервного переслідування приблизно о 15 годині 10 хвилин, біля паркану дитячого садка ОСОБА_8 затримав ОСОБА_7 . В момент затримання, ОСОБА_7 передала мобільний телефон «Нокіа XL», що належить ОСОБА_8 , ОСОБА_3 який вже встиг перелізти через паркан, після чого з місця вчинення злочину зник.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях та цивільний позов визнав повністю, щиро розкаявся та показав, що дійсно 20.05.2016 року, приблизно о 12 годині 20 хвилин, зайшов до магазину «Продукти», що знаходиться за адресою: місто Київ, бульвар Перова, 6, де зловживаючи довірою потерпілої ОСОБА_6 , попросив її мобільний телефон марки «Meizu note 2» для здійснення дзвінка та не маючи на меті повертати його, з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Крім того, 26.04.2017 року, вдень, він разом зі своєю знайомою ОСОБА_7 , вирішили викрасти мобільний телефон у свого знайомого. Розподіливши між собою злочинні ролі, вони перебували за адресою АДРЕСА_2 , спілкувалися з потерпілим. В ході розмови, він попросив у потерпілого мобільний телефон для ОСОБА_7 , на що останній погодився. Взявши мобільний телефон «Нокіа XL», він разом із ОСОБА_7 по сходах спустились вниз та тримаючи в руках мобільний телефон почали тікати. Однак потерпілий побіг за ними та затримав ОСОБА_7 , яка передала мобільний телефон йому.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніву щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України а саме:

-за ч.2 ст.186 КК України - у відкритому викраденні чужого майна /грабіж/, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб;

-за ч.2 ст.190 КК України у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою /шахрайство/, вчиненого повторно.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є середньої тяжкості та тяжким, особу обвинуваченого, який неодружений, не працює, за місцем проживання характеризує з позитивної сторони, за місцем відбування покарання з негативної, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, з 11.02.2004 року перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом, діагноз: розлад психіки і поведінки внаслідок вживання каннабиноїдів, вживання зі шкідливими наслідками, раніше притягався до кримінальної відповідальності.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, згідно ст.67 КК України, є рецидив злочинів, обумовлений судимістю за ч.1 ст.309 КК України, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 26.04.2004 року.

З урахуванням ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, суд вважає, що його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства неможливе, тому не вбачає підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України.

В порядку ст.100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 підлягає задоволенню в повному обсязі /а.п.16/.

Процесуальні витрати не понесені.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання:

-ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

-ч.2 ст.190 КК України - у виді 2 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України призначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 4 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 , до набрання вироком законної сили - залишити без змін у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 25 жовтня 2017 року.

Речовий доказ у кримінальному провадженні: мобільний телефон марки «Meizu note 2» залишити у володінні власника ОСОБА_6 .

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 4 730 гривень 16 копійок та 4 700 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Процесуальні витрати не понесені.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Суддя: