Номер провадження: 11-сс/785/1562/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.09.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участю
секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
власника майна: ОСОБА_7 ,
представника: адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеса від 02.08.2017 року про арешт майна,-

встановив
Оскарженою ухвалою, у рамках кримінального провадження №0000180 від 05.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, частково задоволено клопотання слідчого військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_9 , погоджене з прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_10 , та накладено арешт на майно по вищевказаному кримінальному провадженню, вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , перелік якого зазначено в резолютивній частині даної ухвали.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу на вказану вище ухвалу слідчого судді, в якій порушує питання про її скасування, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість та невмотивованість зазначаючи, що слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на майно не дотримано вимог ст.ст. 170, 171, 173 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що ухвала не відповідає вимогам п. 6 ч. 2 ст. 235 КПК України, оскільки обшук було проведено з порушенням норм законодавства, клопотання внесено з порушенням передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України строків, тому органи досудового розслідування безпідставно та незаконно утримують належне їй майно. В зв`язку з наведеним, апелянт 04.08.2017 року звернулася зі скаргою в порядку ч. 1 ст. 303 КПК України до слідчого судді на бездіяльність уповноважених осіб військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України.

Крім того, апелянт ОСОБА_7 зазначає, що ані вона, ані її чоловік ОСОБА_11 не повідомлялися про звернення слідчого з клопотання про арешт майна, вилученого в ході обшуку за адресою її проживання, а вилучені під час такого обшуку банківська картка на її ім`я та грошові кошти, які є її особистими заощадженнями, не можуть містити будь-яких слідів будь-якого кримінального правопорушення та не відповідають критеріям ст. 167 КПК України і не є речовими доказами у кримінальному провадженні.

Вказує, що клопотання слідчого розглянуто слідчим суддею без її участі як власника вилученого майна, в результаті чого прийнято рішення, яке завдає істотної шкоди її інтересам та безпідставно обмежує її право власності, і ставить її у скрутне матеріальне становище.

22.09.2017 року ухвалою апеляційного суду Одеської області ОСОБА_7 було поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеса від 02.08.2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_7 та її представника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно до вимог ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що приймаючи рішення за результатами розгляду клопотання, слідчий суддя не в повній мірі дотримався зазначених вище вимог законодавства.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Військовою прокуратурою Одеського гарнізону Південного регіону України проводиться досудове розслідування у рамках кримінального провадження №0000180 від 05.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України відносно посадових осіб Чорноморського басейнового управлінням Державного агентства рибного господарства України ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Приймаючи рішення щодо накладення арешту на вилучене в ході проведення обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_11 майна, слідчий суддя послався на те, що вилучене майно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України та у разі визнання ОСОБА_11 винним у вчиненні корупційного правопорушення, може бути призначено додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Водночас, як свідчать матеріали судового провадження, маючи у наявності дані щодо власника майна, в тому числі даних щодо осіб, які мешкали за адресою, де було проведено обшук, до числа яких входила ОСОБА_7 , слідчий суддя районного суду не прийняв заходи щодо повідомлення цих осіб про розгляд клопотання та прийняв рішення без врахування пояснень цих осіб, що призвело до прийняття рішення, яке не грунтується на вимогах закону.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор пояснив, що серед купюр загальною сумою 19000 гривень, які були вилучені під час проведення обшуку було знайдено п`ять купюр, які є предметом неправомірної вигоди. Крім того, телефон і пакети операторів мобільного зв`язку з сім-карткою можуть мати значення у даному кримінальному провадженні, оскільки саме з цих номерів мобільних телефонів велися перемовини з іншими особами, що може мати значення для встановлення обставин правопорушення.

Таким чином доводи ОСОБА_7 про те, що вилучені грошові кошти у сумі 19 000 гривень належать їй особисто, а також те, що телефон та пакети мобільних операторів з сім-карткою необхідно повернути апелянту, не знайшли свого підтвердження та спростовуються встановленими під час апеляційного розгляду обставинами, які вказували на можливість та необхідність прийняття рішення щодо накладення арешту.

Разом з тим, прокурор не міг спростувати у судовому засіданні доводи ОСОБА_7 про належність саме ОСОБА_7 грошових коштів у загальній сумі 900 доларів США, які були вилучені в ході проведення обшуку та кредитної картки "Ощадбанку" № НОМЕР_1 та водночас визнав викладені в апеляційній скарзі твердження про належність цієї кредитної картки саме ОСОБА_7 .

Як вбачається з наданих апеляційному суду ОСОБА_7 документів, а саме заявою про видачу готівки №1021987 від 03.07.2017 року, грошові кошти були отримані останньою в іноземній валюті в загальній сумі 1100 доларів США, що вказує на належність цих коштів саме ОСОБА_7 .

Водночас, апеляційний суд виходить з того, що слідчим не було долучено до клопотання належних доказів, які б підтверджували, що зазначені грошові кошти та кредитна банківська картка, має відношення до вказаного вище кримінального провадження.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя районного суду зазначені обставини не перевірив та не встановив та не прийняв їх до уваги при прийнятті рішення про накладення арешту, що потягло за собою прийняття ним безпідставного та передчасного рішення про накладення арешту на грошові кошти у сумі 900 доларів США та на кредитну банківську картку ВАТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_13 .

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що під час розгляду апеляції, апеляційним судом було встановлено, що розглядаючи клопотання, місцевий суд допустився істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які у відповідності до ст. 409 та 412 КПК України тягнуть за собою скасування рішення слідчого судді.

Що стосується рішення в частині накладення арешту на інше майно, то апеляційний суд приходить до висновку про таке.

В клопотанні слідчого зазначено, що арешт на майно, вилучене вході обшуку 28.07.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 необхідно накласти з метою збереження предметів, які були використані як засоби кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди, набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Апеляційний суд погоджується з викладеними у клопотанні слідчого твердженнями, оскільки вилучене майно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України та у разі визнання ОСОБА_11 винним може бути застосована спеціальна конфіскація цього майна.

Разом з тим, апеляційний суд не вбачає підстав для накладення арешту на документи підозрюваного, так як вони не є засобами кримінального правопорушення, не зберегли на собі його сліди, набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, та не можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження майном і у розумінні положень ст.170 КПК України, підлягають арешту. Крім того, у разі накладення арешту на зазначені документи, можуть бути обмежені права власника цього майна.

Доводи апелянта про розгляд клопотання слідчого поза межами встановленого строку не находять свого підтвердження, оскільки з урахуванням положень ч.5 ст.171 та ч.7 ст.115 КПК України, воно подано своєчасно, так як наступний день після вилучення в ході проведення обшуку майна був вихідним.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з прийняттям нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого.

Керуючись ст.ст. 167-173, 376, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеса від 02.08.2017 року, якою у рамках кримінального провадження №0000180 від 05.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України накладено арешт на майно, вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_9 , погоджене з прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_10 , про накладення арешту на майно по вищевказаному кримінальному провадженню, вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, вилучене 28.07.2017 року під час проведення обшуку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: грошові кошти у сумі 19 000 гривень, які вилучені відповідно до протоколу обшуку від 28.07.2017 року; довідку про доходи ОСОБА_11 , видану за вих. № 331 від 18.05.2017 року Чорноморським басейновим управлінням Державного агентства рибного господарства; копію Декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2015 рік ОСОБА_11 ; копію наказу Чорноморського басейнового управління Державного агентства рибного господарства №105-0 від 17.05.2017 року; пакет мобільного оператора ТОВ «Лайфселл» з номером НОМЕР_2 ; сім-карту мобільного оператора ПрАТ «Київстар»; мобільний телефон марки «НТС» s/n НОМЕР_3 ; пакет мобільного оператора ПрАТ «МТС Україна» з номером НОМЕР_4 .

У задоволенні клопотання про накладення арешту на інше майно, яке зазначено у клопотанні слідчого - відмовити, зобов`язавши слідчого повернути це майно ОСОБА_7 .

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3