АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №003374, за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 11 січня 2016 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та проживає за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та йому призначено покарання у виді 7 років 3 місяців позбавлення волі, з конфіскацією майна.
На підставі ст. 71 КК України, до призначеного ОСОБА_7 покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 11 січня 2016 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі, з конфіскацією майна.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 23 червня 2017 року, з урахуванням строку його затримання та перебування під вартою в межах даного провадження, із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Вказаним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та йому призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі, з конфіскацією майна.
Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 13 червня 2017 року, з урахуванням строку його затримання та перебування під вартою в межах даного провадження.
Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення у період з 13 червня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
Зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
Судом у кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.
Не погодившись із вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду першої інстанції змінити, та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, посилаючись на те, що при призначенні йому покарання, суд першої інстанції не врахував обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, визнання ним винуватості у вчиненому та повернення потерпілому мобільного телефону, унаслідок чого призначив йому занадто суворе покарання.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив задовольнити апеляційну скаргу та змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , а вирок суду першої інстанції без змін, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 187 КК України.
Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.
29 березня 2016 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за попередньою змовою скоїли розбійний влад на неповнолітнього ОСОБА_9 за таких обставин.
29 березня 2016 року, приблизно о 18 год. 21 хв., ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , знаходячись разом біля будинку № 16 по вул. Тулузи в м. Києві, побачивши раніше незнайомого ОСОБА_9 , вирішили заволодіти його майном шляхом нападу з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я, використовуючи при цьому ніж, у такій спосіб вступили в попередню злочинну змову на вчинення розбою.
Реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зайшли за ОСОБА_9 до під`їзду № 5 будинку АДРЕСА_5 . Далі, діючи погоджено між собою, ОСОБА_6 зайшов з ОСОБА_9 до ліфтової кабіни, а ОСОБА_7 став притримувати вхідні двері ліфта, при цьому ОСОБА_6 , тримаючи в правій руці лезо ножа, приставив його живота ОСОБА_9 , і погрожуючи застосуванням останнього, тобто з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я, наказав віддати мобільний телефон. ОСОБА_9 , усвідомлюючи реальність загрози для свого життя та здоров`я, дістав з кишені куртки мобільний телефон "Самсунг Галаксі С-3", вартістю 5 000 грн. із сім карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», на рахунку якої грошей не було, та віддав його ОСОБА_6 . Заволодівши спільними діями чужим майном, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з місця злочину втекли, завдавши батьку неповнолітнього потерпілого - потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 5 000 грн., розпорядившись чужим майном на свій розсуд.
Відповідно до вимог частини 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 учасниками судового провадження оскаржений не був, а тому не перевіряється у апеляційному порядку.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, за обставин, викладених у вироку, згідно частини 2 статті 394 КПК України, колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини кримінального провадження під час судового розгляду в суді першої інстанції ніким із учасників судового провадження не оспорювались, щодо них відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувались, і вони в апеляційній скарзі, поданій обвинуваченим ОСОБА_6 , не заперечуються.
При цьому судом першої інстанції належно з`ясована правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності винуватості ОСОБА_6 , правову кваліфікацію діянь, вчинених останнім за ч. 2 ст. 187 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзі стосовно наявності підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного судом покарання шляхом застосування положень ст. 69 КК України, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, є необґрунтованими.
Всупереч твердженням в апеляційній скарзі, покарання ОСОБА_6 за вчинене кримінальні правопорушення призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.
Так, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, не одружений, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та у відповідності до вимог закону визначив йому покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 187 КК України, з конфіскацією майна.
Всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , судом першої інстанції при призначенні йому покарання враховано визнання ним винуватості, та щире каяття останнього, яке у відповідності до ст. 66 КК України визнано обставиною, що пом`якшує покарання.
Отже, судом першої інстанції ОСОБА_6 призначене покарання з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65, 70 КК України, яке за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.
Враховуючи конкретні обставини вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, вчиненого у сфері суспільних відносин, які забезпечують право власності та охорону здоров`я особи, що характеризується підвищеною суспільною небезпекою, характер злочинних дій ОСОБА_6 , який для у якості знаряддя для вчинення злочину використав ніж, ступеню суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, аналізу особи винного як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної небезпеки, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України, оскільки у кримінальному провадженні не встановлено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.
Посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції при призначенні йому покарання тієї обставини, що він повернув потерпілому належний йому мобільний телефон, є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять даних про відшкодування ОСОБА_6 заподіяної потерпілому шкоди.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.
Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженому, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_________________ ____________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3