20.12.2017 Провадження №1-кп/331/188/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 грудня 2017 року Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження № 1-кп/331/188/2017 з обвинувальним актом у відношенні обвинуваченого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лежино, Запорізької області, громадянин України, українця, має середню освіту, пенсіонер, одружений, раніше не засуджений, шо мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю:

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2017 року, приблизно о 07 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині пр. Соборного, рухаючись з боку вул. Фортечної в напрямку вул. Запорізької в м. Запоріжжі. В цей же час, в районі будинку № 102, пішохід ОСОБА_6 здійснювала перетин проїзної частини пр. Соборного по нерегульованому пішохідному переході, рухаючись з права - наліво ходом руху автомобілю під керуванням ОСОБА_3 . Водій ОСОБА_3 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала пішохід ОСОБА_6 , маючи об`єктивну здатність виявити пішохідний перехід та пішохода, діючи в порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», своєчасних заходів до зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу не застосував, дорогу пішоходу не надав, в результаті чого допустив наїзд передньою частиною кузова вказаного автомобілю на пішохода ОСОБА_6 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів лівої клубової кістки, лонної, сідничної кісток зліва, без зміщення кісткових фрагментів, що кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день; закритого перелому обох щиколоток лівої гомілки зі зміщенням кісткових фрагментів з підвивихом лівої ступні назовні фрагментів, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день; струсу головного мозку, крововиливу в область правого ока, забоїв м`яких тканин обличчя (більш точна локалізація не вказана) в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Порушення водієм ОСОБА_3 вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху, знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю визнав, у скоєному щиро розкаявся та пояснив суду, що 15.01.2017 року приблизно о 7 годині ранку він рухався на своєму автомобілі по пр. Соборному в районі Малого ринку. Під"їзжаючи до пішохідного переходу несподівано для себе виявив жінку, яка вже йшла по переходу. Оскільки до пішохода залишалась невелика відстань, він одразу вжив заходи для зупинки автомобіля, однак уникнути наїзд не вдалось, черед що жінка вдарилась об капот автомобіля та впала на асфальт. Він одразу намагався надати їй допомогу та викликав лікарів. У подальшому у лікарні виявилось, що жінка отримала переломи. Він оплатив лікування за чеками та передав родичам потерпілої грошові кошти на подальше лікування. Усього він сплатив приблизно 9000 грн. На сьогодні з невідомих йому причин потерпіла відмовляється примиритися із ним. Свою провину у вчиненні порушень Правил дорожнього руху визнає повністю та щиро кається у вчиненому. Не заперечував проти застосування щодо нього Закону України "Про амністію у 2016 році".

Крім того, провина обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується наступними доказами:

- висновком судово-медичної експертизи № 308 М від 08.02.2017, відповідно до якого, пішоходу ОСОБА_6 , були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів лівої клубової кістки, лонної, сідничної кісток зліва, без зміщення кісткових фрагментів, що кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад21 день; закритого перелому обох щиколоток лівої гомілки зі зміщенням кісткових фрагментів з підвивихом лівої ступні назовні фрагментів, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад21 день; струсу головного мозку, крововиливу в область правого ока, забоїв м`яких тканин обличчя (більш точна локалізація не вказана) в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

- висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 9-70 від 21.02.2017, відповідно до якої, в даній дорожньо-транспортній ситуації, дії водія автомобілю «ВА3 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , не відповідали вимогам п.18.1. Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом виконання вимог п. 18.1. Правил дорожнього руху України.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження в судовому засіданні інших доказів, щодо фактичних обставин справи, які ніким з учасників судового провадження не оспорюють ся.

Аналізуючи досліджені докази по даному кримінальному провадженню, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення доведена в ході судового розгляду, а його необережні дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив нетяжкий злочин, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є пенсіонером за віком.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнає щире каяття у вчиненому та відшкодування заподіяної шкоди потерпілій.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням вчиненого та відомостей про особу обвинуваченого, беручи до уваги той факт, що вчинене обвинуваченим суспільно небезпечне діяння не потягло тяжких наслідків, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у вигляді штрафу, що буде відповідати принципам та меті його призначення.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд вважає недоцільним застосувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, оскільки обвинувачений вчинив даний злочин з необережності, під час керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння не перебував, одразу після вчинення ДТП вжив заходи щодо надання першої медичної допомоги потерпілій, у подальшому добровільно відшкодував витрати на лікування потерпілої, що свідчить про можливість виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів і без застосування додаткового покарання.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Відповідно до п. "г" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких з зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом досяглли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування".
З матеріалів кримінального провадження вбачається, шо ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке є необережним злочином та не є особливо тяжким. Вказане кримінальне правопорушення він вчинив 15.01.2017 року, тобто до дня набрання чинності (07 вересня 2017р.) Закону України «Про амністію у 2016 році», є пенсіонером за віком, проти застосування щодо нього акта амністії не заперечував.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_3 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди потерпілим не заявлявся.

Питання про речові докази вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Судові витрати покласти на рахунок держави.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян що становить 3400 гривень (три тисячі чотириста) без позбавлення права керування транспортним засобом.

На підставі п.«г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного судом покарання.

Речові докази:

- автомобіль ВАЗ 2101 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернути власнику ОСОБА_3 .

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати у Жовтневому районному суді м. Запоріжжя копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Суддя: ОСОБА_1