УХВАЛА

26 вересня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, без
місця реєстрації, проживаючого за адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Баранівка, Житомирської області,
громадянина України, зареєстрованого за адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк три роки.
Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 27 липня 2017 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину,передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначене покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі; ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначено у виді чотирьох років позбавлення волі.

В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 , не оскаржуючи фактичних обставин злочину, вважає, що судом першої інстанції ОСОБА_6 призначене занадто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкостівчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано щире каяття ОСОБА_6 та його активне сприяння розкриттю злочину, оскільки на стадії досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_6 визнав свою вину у вчиненні злочину.

Крім того, захисник ОСОБА_8 звертає увагу на те, що суд не надав належної оцінки даним про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є особою молодого віку, відшкодував потерпілому шкоду в повному обсязі, що, на його думку, є обставинами, які пом`якшують покарання.
З огляду на викладене, апелянт вважає, що у суду першої інстанції були підстави для призначення ОСОБА_6 покарання, що не пов`язане з реальним позбавленням волі, тобто для застосування ст. 75 КК України.

Вирок суду першої інстанції стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 не оскаржується.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 травня 2017 року о 01 год. 30 хв., ОСОБА_6 разом з ОСОБА_11 , перебуваючи за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, буд. 22, побачили раніше невідомого їм ОСОБА_12 , який лежав на лавці біля під`їзду даного будинку.

В цей час ОСОБА_13 та ОСОБА_6 вступили між собою в злочинну змову, направлену на спільне відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_12 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_12 та з метою уникнення опору останнім, наніс йому один удар ногою в голову. Після цього ОСОБА_9 , відповідно до розподілених ролей, наніс один удар рукою по обличчю ОСОБА_12 . Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 ще раз наніс один удар ногою в голову ОСОБА_12 , спричинивши останньому тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості.
В цей час ОСОБА_9 , діючи спільно з ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що їх дії мають відкритий характер для потерпілого, повторно відкрито викрав матерчатий рюкзак «Head», який лежав на лавці біля ОСОБА_12 , в якому знаходилося майно останнього на загальну суму 488 грн.63 коп.
Після цього ОСОБА_13 та ОСОБА_6 разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 488 грн. 63 коп.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 та правильно кваліфікував їх дії за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.
В той же час захисник ОСОБА_14 не погоджується з рішенням суду в частині призначеного покарання ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК Українивідноситься до категорії тяжких, а також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, не працює, за місцем перебування під час попереднього ув`язнення характеризується задовільно, розмір заподіяної шкоди, ролі обвинуваченого у вчиненні злочину за попередньою змовою, а також те, що завдяки затриманню обвинуваченого працівниками правоохоронних органів, викрадене майно повернуто потерпілому.

На підставі цього суд дійшов висновку про можливе виправлення ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства. З таким висновком погоджується колегія суддів.

Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений визнав свою вину в повному обсязі, розповів за яких обставин ним був вчинений злочин та зобов`язувався в подальшому такого не вчиняти.
Ця обставина свідчить про щире каяття обвинуваченого, а тому суд першої інстанції правильно визнав цю обставину, яка пом`якшує покарання.
Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання не в повній мірі враховані обставини, що пом`якшують покарання, є необґрунтованими, оскільки визнання обвинуваченого своєї вини та його щире каяття у вчиненому були враховані судом при призначенні ОСОБА_6 покарання.
Окрім викладеного, судом першої інстанції враховані дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий. Ця обставина була предметом обговорення при ухваленні вироку, тому доводи захисника ОСОБА_8 про те, що це залишилосьпоза увагою суду є безпідставними.
Колегія суддів звертає увагу на те, що в своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 зазначає, що суд першої інстанції не врахував обставину, що пом`якшує покарання - активне сприяння обвинуваченого ОСОБА_6 розкриттю злочину, проте матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей, що підтверджують цю обставину, а тому такі доводи захисника, на думку колегії суддів, є не переконливими.
Щодо доводів апелянта про відшкодування ОСОБА_6 завданої ним шкоди потерпілому в повному обсязі, а тому ця обставина є такою, що пом`якшує покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до встановлених обставин, суд першої інстанції при призначенні покарання врахував також обставини вчинення злочину, ролі ОСОБА_6 у вчиненні злочину за попередньою змовою, а також те, що завдяки саме затриманню працівниками правоохоронних органів, викрадене майно повернуто потерпілому.
Відповідно до вироку суду, питання можливості застосування ст. 75 КК України було предметом дослідження судом першої інстанції під час ухвалення вироку. Суд дійшов висновку про можливе виправлення ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства, мотивувавши його у вироку суду. З таким висновком погоджується колегія суддів.
Колегія суддів звертає увагу на те, що, призначивши ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України мінімальний строк покарання у виді чотирьох років позбавлення волі, суд врахував всі вказані вище обставини.
За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 27 липня 2017 року, яким ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнані винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3