Справа № 446/587/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.04.2018 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янка-Бузька обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості від 30.03.2018 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000034 від 31.08.2018 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, уродженця та жителя с. Дідилів, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що розташовані на території Дідилівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області 5 земельних ділянок загальною площею 2,9943 га. на праві оренди належать ОСОБА_6 та їх він фактично не використовує, Окрім того, в цей же час ОСОБА_6 фактично припинив використання наданих йому в користування земельних ділянок, передав в оренду належні йому будівлі, розташовані поблизу вказаних земельних ділянок, та виїхав за межі України, ОСОБА_4 умисно, з метою добування корисних копалин загальнодержавного значення, не будучи зареєстрованим як суб`єкт підприємницької діяльності та не маючи спеціального дозволу на користування вказаними ділянками, здійснив незаконне користування ними.
Так, ОСОБА_4 01.11.2017 року уклав цивільно-правовий договір №1 від 01.11.2017 року з ТзОВ «Будкерамсервіс Плюс», що за юридичною адресою: Львівська область, Жовківський район, с. Сулимів, вул. Шевченка, 47, про подачу корисних копалин для виробничих потреб, терміном до 30.11.2017 року та почав незаконно використовувати вказані ділянки з метою добування глини.
24.11.2017 року, інші дати досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 з метою виконання цивільно-правового договору та отримання за це плати, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаючи про відсутність в нього передбачених законодавством України дозвільних документів на користування переданими в оренду ОСОБА_6 земельними ділянками та видобування корисних копалин загальнодержавного значення і повноважень на проведення таких робіт, діючи всупереч вимогам: ст. 13 Конституції України, ст.ст. 19,24,56 Кодексу України про надра, ст.ст. 3, 40 Закону України «Про охорону навколишнього середовища», використовуючи бульдозер марки «ДТ-75», який на праві власності належить ТзОВ «Будкерамсервіс Плюс», з корисливих мотивів, здійснив незаконне видобування корисної копалини з Дідилівського родовища, що в с. Дідилів Кам`янка-Бузького району Львівської області, кількістю 20 м. куб., яка згідно з висновком лабораторних фізико-механічних випробувань глинистих порід від 27.03.2018 року є глиною, та яка, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 року №827 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» відносить до корисних копалин загальнодержавного значення, чим здійснив незаконне видобування корисних копалин на суму 9344 грн..
Таким чином, ОСОБА_4 скоїв злочин, передбачений ч.2 ст. 240 КК України незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.
30 березня 2018 року між прокурором Кам`янка-Бузького відділу Радехівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України було укладено угоду про визнання винуватості, за умовами якої підозрюваний ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вказаному в угоді діянні і зобов`язався беззастережно визнавати пред`явлене йому обвинувачення у судовому провадженні. Сторони погодились на призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 240 КК України у виді штрафу в розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (шість тисяч вісімсот гривень). При цьому, ОСОБА_4 в угоді роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в скоєнні інкримінованого йому злочину при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, визнав в повному обсязі, щиро розкаявся.
Розглядаючи у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно ст.468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно ч. 2,4,5 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності НАБУ за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності НАБУ, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом встановлено, що дії, які інкримінуються ОСОБА_4 дійсно мали місце та були скоєні ним, тобто він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, який згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України. Крім того, судом встановлено, що обвинувачений також цілком розуміє наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 476 КПК України.
Судом встановлено, що укладення угоди між прокурором та обвинуваченим є добровільним, тобто не є наслідком застосування примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом встановлено, що умови укладеної угоди між прокурором та обвинуваченим не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, зокрема таке покарання визначено в межах, встановлених санкцією частини 2 статті 240 КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин. Угода укладена на добровільних засадах, обвинувачений в змозі виконати взяті на себе зобов`язання та є винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.
На підставі наведеного, суд вважає, що укладена угода між прокурором Кам`янка-Бузького відділу Радехівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін та інших осіб, а також інтересів суспільства, а тому така угода може бути затверджена судом.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.
Зокрема, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога чи лікаря психіатра не перебуває.
Таким чином, узгоджена міра покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, у виді штрафу в розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (шість тисяч вісімсот гривень) відповідає загальним засадам призначення покарання.
Заслухавши думку учасників розгляду, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Запобіжний захід не обирався.
Речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 373, 374, 474, 475 КПК України суд, -
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 30 березня 2018 року в м.Кам`янка-Бузька між прокурором Кам`янка-Бузького відділу Радехівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 ..
ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (шість тисяч вісімсот гривень).
Речові докази взірці сировини формувальної та для грудкування залізорудних концентратів глини, що упаковані в два полімерні пакети, які передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Кам`янка -Бузького ВП ГУ НП у Львівській області - знищити.
Речові докази сировину формувальну та для грудкування залізорудних концентратів глина, в кількості 20 м. куб. конфіскувати в доход держави.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Кам`янка -Бузький районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Головуючий-суддя ОСОБА_1