УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
в с т а н о в и в :
Досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб, створила на території м. Києва та інших регіонів України протиправний фінансовий механізм («конвертаційний центр»), діяльність якого спрямована на незаконне переведення безготівкових грошових коштів у готівку з метою виведення капіталів підприємств легального сектору економіки в тіньовий обіг з використанням низки механізмів так званого «класичного конвертаційного центру» та «зустрічного потоку».
Встановлено, що функціонування незаконної схеми полягає у перерахуванні з рахунків підприємств-імпортерів Київського та інших регіонів України коштів на рахунки «транзитних» підприємств (буферів), зареєстрованих, переважно, у Київській області, з метою мінімізації податкового навантаження, штучного формування податкового кредиту з ПДВ, а також для привласнення та заволодіння чужим майном (в т.ч. державними коштами), нібито за виконання робіт, надання послуг та постачання товарів. Фактично відповідні роботи не проводяться, послуги не надаються, постачання товарів не здійснюється, а кошти обготівковуються за принципом «зустрічного потоку» (придбання готівки у підприємств-імпортерів) або шляхом проведення «транзитних» операцій через інші «буферні»/«транзитні» підприємства чи «податкові ями» із подальшим їх обготівкуванням через відділення банківських установ з рахунків фізичних осіб.
В ході досудового розслідування встановлено, що організаторами вказаної протиправної схеми є громадяни України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Останні здійснюють загальне керівництво іншими учасниками, координують діяльність її окремих ланок, розподіляють злочинні доходи між учасниками групи, надають дозвіл на впровадження у протравний механізм нових фінансових схем, контактують із власниками найбільших «клієнтів» «КЦ» та співробітниками органів державної фіскальної служби.
Не застосування арешту може призвести до невідворотних наслідків, які в подальшому стануть перешкодою для об`єктивного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав викладених у його мотивувальній частині, також, з огляду на наявність у проваджені обставин вказаних ч. 2 ст. 170 КПК України, провадження розглядається без повідомлення власника майна, тож слідчий суддя, дослідивши надане клопотання на відповідність КПК України кримінальне провадження, заслухавши думку прокурора, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка передбачає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів (ч. 10 ст. 170 КПК України).
У цьому випадку, в судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано, у відповідності до ст. 170 КПК України, оскільки останнє містить в собі критерії визначені ч. 2 цієї статті Кодексу, які обумовлюють арешт грошових коштів з вказаних передумов.
Адже, кримінальне провадження,у якому подано це клопотання розслідується стосовно групи осіб, яка створила на території м. Києва та інших регіонів України протиправний фінансовий механізм («конвертаційний центр»), діяльність якого спрямована на незаконне переведення безготівкових грошових коштів у готівку з метою виведення капіталів підприємств легального сектору економіки в тіньовий обіг з використанням низки механізмів так званого «класичного конвертаційного центру» та «зустрічного потоку».
Функціонування незаконної схеми полягає у перерахуванні з рахунків підприємств-імпортерів Київського та інших регіонів України коштів на рахунки «транзитних» підприємств (буферів), зареєстрованих, переважно, у Київській області, з метою мінімізації податкового навантаження, штучного формування податкового кредиту з ПДВ, а також для привласнення та заволодіння чужим майном (в т.ч. державними коштами), нібито за виконання робіт, надання послуг та постачання товарів. Фактично відповідні роботи не проводяться, послуги не надаються, постачання товарів не здійснюється, а кошти обготівковуються за принципом «зустрічного потоку» (придбання готівки у підприємств-імпортерів) або шляхом проведення «транзитних» операцій через інші «буферні»/«транзитні» підприємства чи «податкові ями» із подальшим їх обготівкуванням через відділення банківських установ з рахунків фізичних осіб.
Як наслідок, на переконання слідчого судді, як об`єктивного спостерігача, є всі достатні підстави вважати, що грошові кошти, на цих рахунках відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, бо під цей критерій підпадають, зокрема, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Також, останні містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Як наслідок, щодо цього майна, з вище вказаних передумов, існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Зазначене у клопотанні майно відноситься до видів передбачених Главою 17 Розділу ІІ КПК України, на які може бути накладено арешт, адже вказана Глава передбачає у собі можливість накладення арешту на гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках.
Також, це клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України.
Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.
Також, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).
При цьому, у судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.
Тож, слідчий суддя погоджується з висловленою у судовому засіданні думкою заявника про те, що необхідно накласти арешт на майно на підставі ст. 170 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у частині другій вказаної статті цього Кодексу.
За таких обставин, слідчий суддя враховувати правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню та, вважає за необхідне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, тобто такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах осіб та накласти арешт саме на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.
Але, слідчий суддя не знаходить підстав для арешту майна в частині питання видаткових операцій по сплаті податків, зборів, інших обов`язкових платежів до державного бюджету, пов`язаних з виплатою заробітної плати, так як в цій частині клопотання, в силу положень діючого законодавства, не кореспондується, на думку слідчого судді, з п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в :
Клопотання - задовольнити частково.
Накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках наступних підприємств:
? ТОВ "РІНКОМ ПЛЮС" (ЄДРПОУ 40527980), рахунок № НОМЕР_15 , відкритий у ПАТ "БАНК ВОСТОК" (МФО 307123);
? ТОВ "БАЗІС СТРОЙ" (ЄДРПОУ 40903365), рахунок № НОМЕР_18 , відкритий у ПАТ "БАНК ВОСТОК" (МФО 307123);
? ТОВ "РІДЖЕЙ ГРУП" (ЄДРПОУ 40788298), рахунок № НОМЕР_19 , відкритий у ПАТ "БАНК ВОСТОК" (МФО 307123), рахунок № НОМЕР_20 , відкритий у Акцiонерний банк "Пiвденний" (МФО 328209);
? ФОП ОСОБА_7 ( НОМЕР_21 ), рахунки №№ НОМЕР_22 , НОМЕР_23 , НОМЕР_24 , відкриті в Акцiонерний банк "Пiвденний" (МФО 328209) шляхом заборони розпоряджатися грошовими коштами, які знаходяться на зазначених банківських рахунках за винятком видаткових операцій по сплаті податків, зборів, інших обов`язкових платежів до державного бюджету, пов`язаних з виплатою заробітної плати.
В іншій частині у задоволенні клопотання - відмовити.
Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України.
Копію ухвали негайно після її постановлення вручити учасникам процесу, третім особам, власнику майна, які присутні під час оголошення ухвали. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надіслати їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.
Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1