Дата документу Справа № 336/3039/17
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/418/18 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/3039/17Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.186 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2018 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28 вересня 2017 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_9 визнано винним і засуджено за вчинення злочину за наступних обставин.

22.04.2017 року приблизно о 15 годині 50 хвилин ОСОБА_9 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, поєднане з проникненням у житло, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, подзвонив у дзвінок вхідної двері квартири АДРЕСА_2 , які відчинила власниця ОСОБА_7 .

З метою реалізації злочинного умислу, ОСОБА_9 поставив ногу на поріг вхідної двері вказаної квартири, заблокувавши можливість потерпілій ОСОБА_7 зачинити вхідні двері, наніс ОСОБА_7 не менше шести ударів кулаками обох рук в область голови та тулуба, чим спричинив потерпілій згідно висновку експерта № 1038 від 15.05.2017 року рани 2-го пальця правої кисті, синці на лівій та правій ділянках очних ямок, правого та лівого плечей, крововилив під білковою оболонкою лівого ока, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, тим самим подавив волю останньої до опору, проти її волі проник до приміщення зазначеної вище квартири, звідки відкрито викрав майно ОСОБА_7 , а саме телевізор марки «LG» модель 32BL75 в корпусі чорного кольору, вартістю 3800 грн. Разом з викраденим майном ОСОБА_9 зник з місця вчинення злочину, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.3 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з проникненням у житло, вчинене повторно.

Йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71, п.«г» ч.1 ст.72 КК, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10.11.2015 року, остаточно призначено покарання у виді 4 років 10 днів позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить переглянути ухвалене щодо нього судове рішення, оскільки суд неправильно кваліфікував його дії, так як він вчинив не грабіж, а крадіжку. При цьому потерпілу він не бив.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок змінити шляхом зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки судом дії обвинуваченого помилково кваліфіковані за ч.3 ст.186 КК. Свої вимоги захисник мотивує тим, що ОСОБА_9 прийшов до потерпілої не з метою відкритого заволодіння її майном, а з проханням позичити йому гроші. Умисел на заподіяння потерпілій легких тілесних ушкоджень виник у ОСОБА_9 коли потерпіла стала на нього кричати та виштовхувати із квартири. А умисел на таємне викрадення чужого майна виник у обвинуваченого в той момент, коли він був в квартирі один і він зміг реалізувати цей умисел віднісши викрадений телевізор до себе до дому. Відтак, на переконання захисника, дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.125 КК та за відповідною частиною ст.185 КК.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника та потерпілу, які повністю підтримали доводи і вимоги апеляційних скарг; вивчивши позицію прокурора, яка заперечила проти апеляційних скарг та вважала, що вирок слід залишити без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.407, 408 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок суду у разі зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення.

Під час апеляційного розгляду потерпіла ОСОБА_7 пояснила суду, що 22.04.2017 року близько 15.50 год. в двері її квартири АДРЕСА_2 подзвонив її знайомий сусід ОСОБА_9 і, коли вона відчинила йому двері, той попросив у неї гроші, близько 7 гривень. Вона відмовила йому в цьому. Проте ОСОБА_9 став її вмовляти, перешкоджаючи зачинити двері. Деякий час між ними відбувалась беззмістовна розмова, їй це набридло і вона попередила, що викличе поліцію. Це не вплинуло на ОСОБА_9 , тому потерпіла стала гучно кричати і звати на поміч, хоча жодної реальної небезпеки для неї не було. Проте як реакцію на її такі дії ОСОБА_9 наніс їй декілька ударів кулаком в обличчя. Вона забігла в кімнату квартири, до якої без її на те згоди зайшов і ОСОБА_9 . Оскільки вона продовжувала кричати, обвинувачений ще наніс їй декілька ударів щоби вона замовкла. Після того, як вона припинила кричати ОСОБА_9 перестав їй наносити удари. Після чого, побачивши в кімнаті телевізор, обвинувачений запропонував його у неї купити. Деякий час вони обговорювали його вартість і умови продажу, після чого вона повідомила, що не має наміру його зараз продавати. Оскільки вона все ще була налякана, то вирішила втекти з квартири і скориставшись тим, що ОСОБА_9 відвернувся від неї, вона вибігла з квартири та побігла сходами на вулицю, де перехожі допомогли їй викликати поліцію. Коли вона через деякий час повернулась разом із поліціянтами до квартири, ОСОБА_9 там вже не було, як і телевізору, який згодом був віднайдений в квартирі обвинуваченого.

ОСОБА_7 неодноразово наголошувала на тому, що причиною насилля з боку ОСОБА_9 по відношенню до неї стало те, що вона гучно почала кричати як на порозі квартири, де спочатку відбувалась розмова, так і в середині квартири. Під час нанесення ударів ОСОБА_9 не вимагав видати йому майно. Вимагав лише замовкнути, бо це його дратувало, т.я. він до того ж ще й був напідпитку.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_9 повністю підтримав покази ОСОБА_7 і погодився із ними, зазначивши, що все так і відбувалось. Пояснив, що не мав умислу на пограбування потерпілої. Насилля по відношенню до неї проявив через те, що був напідпитку і вона гучно кричала, а тому в такий спосіб хотів припинити її крики. До квартири дійсно проник без дозволу потерпілої. Вирішив заволодіти телевізором лише, як опинився сам в квартирі, коли з неї вибігла потерпіла. ОСОБА_9 підтвердив факт того, що між ним і потерпілою йшла розмова про придбання даного телевізора. Він пропонував спочатку заплатити їй частину коштів, які мав того дня отримати у себе на роботі, а решту сплатити пізніше.

На переконання судової колегії суд першої інстанції дав невірну оцінку наведеним обставинам. Адже тотожні покази обвинувачений і потерпіла давали й під час судового розгляду. Їх покази фактично не мають протиріч між собою. Районним судом належним чином висновок про наявність в діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК, не обґрунтований і є не більш ніж припущенням, що є неприпустимим. У зв`язку з чим, судовою колегією встановлено наступні обставини у справі.

22.04.2017 року приблизно о 16.00 год. ОСОБА_9 , перебуваючи біля квартири АДРЕСА_2 , в якій проживає ОСОБА_7 , на ґрунті раптових неприязних стосунків умисно наніс ОСОБА_7 не менше шести ударів кулаками обох рук в область голови та тулуба, чим спричинив потерпілій рани другого пальця правої кисті, синці на лівій та правій ділянках очних ямок, правого та лівого плечей, крововилив під білковою оболонкою лівого ока, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

22.04.2017 року приблизно о 16.05 год. після нанесення ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, переслідуючи потерпілу, яка забігла до зали своєї квартири АДРЕСА_2 і стала кликати про допомогу, ОСОБА_9 , діючи протиправно, маючи умисел на незаконне проникнення до житла із застосуванням насильства, порушуючи недоторканість чужого для нього житла, проник до квартири АДРЕСА_2 , пройшов вслід за ОСОБА_7 і, наздогнавши її, наніс їй ще декілька ударів кулаками своїх рук в різні частини тіла.

Не зупиняючись на досягнутому, 22.04.2017 року приблизно о 16.10 год. ОСОБА_9 , будучи особою раніше засудженою за злочини проти власності, судимість за які в установленому законом порядку не знято і не погашено, діючи повторно, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), скориставшись тим, що власник квартири ОСОБА_7 покинула вказану квартиру і за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав майно ОСОБА_7 , а саме телевізор марки «LG» модель 32BL75 в корпусі чорного кольору вартістю 3800 грн.

Апеляційний суд кваліфікує дії ОСОБА_9 за

?ч.1 ст.125 КК, як умисне завдання легких тілесних ушкоджень;

?ч.2 ст.162 КК, як незаконне проникнення до житла із застосуванням насильства;

?ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні покарання судова колегія виходить з того, що за наведених обставин обвинувачений повністю визнав свою вину, покаявся у вчиненому. Шкоду у справі відшкодовано. Потерпіла не наполягає на суворому покаранні. ОСОБА_9 має постійне місце проживання, на обліках у ЗОНД та ЗОПЛ не перебуває, неодружений, неофіційно працює, за місцем проживання характеризується позитивно, тяжких наслідків від його дій не настало. Обвинувачений має хронічне захворювання, з яким перебуває на обліку з 2008 року.

У зв`язку з чим, апеляційний суд вважає достатнім призначити мінімально можливий розмір покарання, передбачений санкціями наведених статей закону про кримінальну відповідальність.

Водночас, судова колегія відмічає, що обвинувачений раніше був судимий, на шлях виправлення не став, вчинив злочин до повного відбуття покарання за попереднім вироком суду, що свідчить про відсутність у нього критичної оцінки до свого способу життя та ігнорування моральних засад суспільства щодо законослухняної поведінки.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд відповідно до п.13 ч.1 ст.67 КК визнає вчинення злочину особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Судова колегія погоджується із висновком районного суду, згідно якого при призначенні обвинуваченому покарання необхідно застосувати положення ч.1 ст.71 КК, оскільки вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10.11.2015 року ОСОБА_9 був засуджений за ст.125 ч.1 КК до 200 годин громадських робіт, після постановлення якого та до повного відбуття покарання вчинив новий злочин.

Згідно інформації Шевченківського районного сектору Запорізького міськрайонного відділу з питань пробації, станом на 24.04.2017 року відбутий строк покарання за цим вироком складає 32 години з 200 годин призначеного покарання, не відбута частина покарання у виді 168 годин громадських робіт (а.с.83).

Як передбачено ст.72 ч.1 п.1 п.п. «г» КК, при складанні покарань за сукупністю вироків, менш суворий вид покарання переводиться у більш суворий вид покарання виходячи з такого їх співвідношення: одному дню тримання під вартою відповідає вісім годин громадських робіт.

Невідбута ОСОБА_9 частина покарання у виді 168 годин громадських робіт відповідає 21 дню позбавлення волі (з розрахунку 168/8).

Що стосується вимог апеляційної скарги обвинуваченого про зарахування йому в строк покарання строку попереднього ув`язнення з 22.04.2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку до якого одному дню тримання під вартою дорівнює два дні позбавлення волі, то вони є необґрунтованими з огляду на наступне.

Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» N 2046-VIII від 18.05.2017 року до ч.5 ст.72 КК були внесені зміни, зокрема ч.5 ст.72 КК викладена у новій редакції, відповідно до якої попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі за принципом «день за день». Зазначений закон набрав чинності 21.06.2017 року.

Відтак кримінальний закон (ч.5 ст.72 КК) в редакції, яка передбачала зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, припинив свою дію з 21.06.2017 року (включно). А тому суд обґрунтовано на підставі ч.5 ст.72 КК (в редакції Закону N 838-VIII від 26.11.2015 року) зарахував обвинуваченому ОСОБА_9 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 22.04.2017 року по 20.06.2017 року з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28 вересня 2017 року щодо ОСОБА_9 в цій справі в частині кваліфікації дій ОСОБА_9 , а також виду і розміру призначеного йому покарання змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_9 з ч.3 ст.186 КК України на ч.1 ст.125, ч.2 ст.162, ч.2 ст.185 КК України.

Призначити ОСОБА_9 за

ч.1 ст.125 КК України покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин;

ч.2 ст. 162 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

ч.2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71, п.п. «г» п.1 ч.1 ст.72 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10.11.2015 року та призначити остаточне покарання у виді 2 років 10 днів позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_9 , який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4