справа № 208/523/18
№ провадження 1-кс/208/181/18
УХВАЛА
Іменем України

20 лютого 2018 р. м. Кам`янське
встановив:
У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 скаргу підтримала, прохала її задовольнити.
Представник потерпілої ОСОБА_3 скаргу підтримав, просив задовольнити з вказаних у її мотивувальній частині підстав.
Прокурор в судовому засіданні погодився з доводами потерпілої та її представника та прохав скасувати постанову слідчого.
Слідчий суддя, вивчивши скаргу, заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного.
Згідно матеріалів скарги, ОСОБА_4 посилається на те, що була жорстоко побита її колишнім зятем - ОСОБА_7 . Побиття сталось на подвірї будинку доньки потерпілої, ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , свідком всіх зазначених подій була сусідка - ОСОБА_9 . 01.06.2017 року ОСОБА_4 викликала поліцейський патруль у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 пошкодив замок дверей будинку та проник у будинок за вищевказаною адресою, належний її дочці ОСОБА_8 .
На місце події прибув поліцейський патруль, поліцейські ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 склали протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, протокол огляду місця події. Близько 11:45 години ОСОБА_7 завдав потерпілій та її дочці ОСОБА_8 (яка прибула до будинку пізніше) фізичного болю щіткою-шваброю, шляхом нанесення ударів по голові, обливав брудною водою, наносячи удари ногами та штовхнув потерпілу ОСОБА_4 так, що вона впала. Після цього поліція була викликана повторно, складені повторні протоколи огляду місця події, копії яких додаються, жодних заходів щодо ОСОБА_7 вчинено не було.
В той же час, з повідомлення від лікаря швидкої допомоги, яке в той же день надійшло до Кам`янського ВП вбачається, що ОСОБА_4 звернулась за медичною допомогою, була госпіталізована в той же день, 01.06.2017 року з діагнозом: забій голови, ЗЧМТ, забій лівої гомілки. Від стаціонару потерпіла відмовилась, оскільки сподівалась, що її самопочуття покращиться.
Після цього, 02.06.2017 року, ОСОБА_4 вимушена була повторно звернутись за медичною допомогою, та була госпіталізована до лікарні №8, про що в той же день був повідомлений Кам`янський ВП.
ОСОБА_4 до Заводського ВП Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області було подано заяву про надання їй можливості пройти СМЕ стосовно вчинених щодо неї дій, що містять ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України - завдання легких тілесних ушкоджень. При цьому потерпіла вважала, що кримінальне провадження по її побиттю відкрито ще 01.06.2017 року, однак відкрите воно було лише 04.09.2017 року Слідчим відділом Кам`янського ВП ОСОБА_6 за 1 ст. 125 КК України.
Потерпіла та її представник посилаються на те, що після відкриття кримінального провадження жодних дій, спрямованих на здійснення досудового слідства, не вчинялося.
Листом від 08.12.2017 року від слідчого СВ Кам`янського ВП ОСОБА_6 потерпілу було повідомлено про закриття наведеного кримінального провадження, проте обіцяно, що буде розглянуто питання про скасування постанови про закриття кримінального провадження, а після її скасування потерпілу буде викликано до СВ Кам`янського ВП для долучення відповідних документів та вирішення питання про проведення комплексної СМЕ. Копію постанови потерпіла ОСОБА_4 отримала лише 24.01.2018 року.
Наголошує, що не було допитано свідків, зокрема ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які могли дати свідчення про вчинення злочину, яким відомі обставини вчинення злочину та про необхідність допиту яких прямо вказано у заяві про вчинення кримінального правопорушення. Слідчим не з`ясовано, яким чином відбувся злочин та не встановлено осіб, які вчинили злочин. Слідчим не було враховано, що згідно доданих документів, потерпілій на місце події була викликана швидка медична допомога, якою зафіксовано факт завдання їй тілесних ушкоджень, а саме поставлено діагноз: забій голови, ЗЧМТ, забій лівої гомілки, цього ж дня вона була госпіталізована до лікарні № 8, що саме по собі свідчить про те, що внаслідок подій 01.06.2017 року їй були завдані тілесні ушкодження.
В заявах від 27.11.2017 та 01.12.2017 року потерпіла вимагала від слідчого витребувати від установи швидкої допомоги КЗ «КГБСМП» ДОР документи стосовно її діагнозу та обсягу тілесних ушкоджень, оскільки поступила туди на лікування відразу із місця події з діагнозами: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій кінцівок, забій лівого гомілково-ступневого суглобу, та проведення на підставі витребуваних документів судово-медичної експертизи для встановлення характеру та ступеню завданих їй тілесних ушкоджень, однак слідчий повідомив потерпілу лише про можливе вирішення питання щодо проведення комплексної СМЕ.
На думку потерпілої та її представника, вказане свідчить про поверхневість досудового розслідування, неповного вчинення всіх можливих слідчих дій, що, як наслідок, свідчить про передчасність винесеної постанови про закриття кримінального провадження.
Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
За результатами досудового розслідування постановою слідчого ОСОБА_6 від 22.09.2017 року дане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення.
Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.
Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
В той же час, відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття,що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Відповідно до положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву. Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.
Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних права є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).
Проте обставини, викладені особою, що подала заяву про вчинення кримінального правопорушення, не в повній мірі стали предметом контролю слідчого, прокурора при проведенні досудового розслідування, оскільки постанова про закриття кримінального провадження вказаним нормам КПК України не відповідає, являється по суті не вмотивованою, оскільки її зміст не відповідає фактичним обставинам справи, зокрема, в ній в повній мірі не проаналізовано суть заяви особи, не надано обґрунтовані відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, зокрема слідчим не врахована можливість проведення судово-медичної експертизи для встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень з урахуванням відомостей щодо стану здоров`я потерпілої у час, на який вона посилається як час нанесення їй тілесних ушкоджень, від КЗ «Кам`янська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ДОР, що можуть бути отримані слідчим з урахуванням положень глави 15 КПК України, не проведений допит свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які, з огляду на зміст скарги та матеріали кримінального провадження, були присутні під час нанесення потерпілій тілесних ушкоджень.
За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.
При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України), однак слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.
Керуючись ст. 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя -
ухвалив:
Скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_3 - задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1