1-кп/214/28/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому по кримінальному провадженню № 0004168 від 13.11.2014 щодо ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В проваджені Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться обвинувальний акт з додатками щодо ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

До суду адвокатом ОСОБА_4 надано клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт за місцем проживання батьків обвинуваченого в АДРЕСА_1 , яке підтримав у судовому засіданні, з підстав, викладених у клопотанні. Вказав, що відсутні підстави для продовженні дії запобіжного заходу, так як ОСОБА_5 не має наміру переховуватися від суду, не має можливості знищити, сховати речі чи документи які мають значення для справи, не має потреби впливати на свідків та експерта. Крім того, Верховним судом на 06.02.2018 призначено розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 у касаційному порядку.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання та заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 ще на два місяці, оскільки вважає, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, адже обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, бо не має місця проживання у місті Кривий Ріг та зареєстрований у смт. Широке, Криворізького району; не має місця роботи, раніше не працював; може незаконно впливати на потерпілу та свідків, які ще не допитані у судовому засіданні у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що скоїв особливо тяжкий злочин проти особи, маючи не погашену судимість за скоєння тяжкого злочину проти особи. Вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 30.03.2016 залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області 11.08.2017, а у касаційному порядку питання ще не вирішено.

Обвинувачений ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_4 , кожен окремо, підтримали клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт та заперечували проти продовження строку тримання під вартою.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора в повному обсязі та відмову в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, виходячи з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Розглядаючи питання про запобіжний захід, який був обраний обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, суд виходить з того, що згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Такий запобіжний захід не може продовжуватись за відсутності обставин, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Також, суд приймає до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України», при вирішенні питання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

На думку суду, подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою є виправданим, а підстави для заміни цього запобіжного заходу менш обтяжливим відсутні. Суд вважає, що продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 обвинувачується відноситься до категорії тяжкого пов`язаного зі смертю людини. Обвинувачений ОСОБА_5 має непогашену судимість за ст. 93 КК України 1960 року. У Верховному суді розглядається кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 30.03.2016, який залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області 11.08.2017. Продовжує існувати ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень. Знаходячись на волі може впливати на свідків, які відмовляються з`являтися на допит у судові засідання. Може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також може переховуватися від суду.

З урахуванням вищевикладеного, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , є всі підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Разом з тим, заявлені ризики, які були підставою для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу та його продовження, не зменшились й продовжують існувати та виправдовують обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Розглядаючи можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи наведене, вважає його таким, що не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам у кримінальному провадженні.

З огляду на вказане та зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, виходячи з усіх обставин провадження, вважає, що у кримінальному провадженні відсутні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Таким чином, суд вважає, що прокурор довів наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому суд приходить до висновку, що клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 ще на 60 діб, підлягає задоволенню, а клопотання захисника та обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, оскільки продовжують існувати ризики передбачені ст.177 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 315-317, 331, 369, 372, 371 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою продовжити на два місяці, тобто строком до 01 квітня 2018 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1