Дата документу Справа № 332/966/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №332/966/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/388/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Менчикури Веселівського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований та до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:
прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_6 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 25 вересня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено рахувати з 07 січня 2017 року, зараховано у строк покарання період попереднього ув`язнення обвинуваченого з 07 січня 2017 року до 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, 100 000 грн; на користь держави процесуальні витрати - 1451,94 грн. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вищевказаний вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк 14 років. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд при призначенні покарання не дотримався вимог ст.ст.65, 67 КК України та не врахував положення постанови ПВСУ №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання». Також, на думку апелянта, суд безпідставно залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_6 вчинив вказане кримінальне правопорушення, маючи непогашену судимість за попередні злочини, та безпідставно не врахував рецидив злочинів обставиною, яка обтяжує покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить пом`якшити призначене йому за вироком суду покарання до мінімально можливого строку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що під час судового розгляду не доведено наявність у нього умислу на вчинення вбивства свого брата, не надано оцінки у сукупності показанням свідків, які були допитані у судовому засіданні, а також не враховано, що один із свідків ромської національності та не має будь-якої освіти. Крім того апелянт вказує на те, що свою вину у вчиненому він визнав в повному обсязі та щиро розкаявся, що судом не враховано в якості обставин, що пом`якшують покарання. Також посилається на те, що вказаний злочин він вчинив після побиття його потерпілим. Цим обставинам суд також не надав жодної оцінки.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за наступних обставин.

06 січня 2017 року близько 23-00 години, у палаті №9 відділення легеневого туберкульозу КУ «Запорізький обласний протитуберкульозний диспансер» Запорізької обласної ради, який розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул.Перспективна, 2, між ОСОБА_6 та його братом ОСОБА_6 після вживання спиртних напоїв, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виникла сварка, у ході якої ОСОБА_11 , маючи умисел на протиправне заподіяння смерті іншій людині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, схопив у руку складний ніж, яким завдав не менш одного удару в область грудної клітини тіла, а саме в життєво важливий орган серце ОСОБА_12 , заподіявши останньому одиночне проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітини з ушкодженням серця, та ці тілесні ушкодження кваліфікуються як тяжкі і є небезпечними для життя в момент заподіяння, від яких на місці злочину настала смерть ОСОБА_12 , тим самим вбив останнього.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого і наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та підтримав апеляційну скаргу прокурора з підстав, викладених у ній; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду про вчинення ОСОБА_6 вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах ґрунтуються на доказах, досліджених в судовому засіданні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, належним чином оцінених судом, та на думку колегії суддів є правильними.

Згідно з матеріалами провадження, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 вину свою визнав частково та пояснив, що у січні 2017 року вони із братом ОСОБА_6 перебували на лікуванні у протитуберкульозному диспансері, придбали алкоголь та повернулися до палати. Прийнявши вранці метадон, він вжив близько трьох літрів пива, а брат 450 грамів водки. Таким чином вони перебували у стані наркотичного та алкогольного сп`яніння. Після вжиття алкогольних напоїв, у палаті, де перебували окрім них ще двоє пацієнтів циганської національності, між ним та братом виник конфлікт через відмову останнього віддати належний йому мобільний телефон. Вирвавши свій телефон з рук брата ОСОБА_6 , він намагався вийти з палати, проте останній схопив його за комір, штовхнув на ліжко та почав наносити удари кулаками по тілу близько трьох хвилин. Втомившись, брат направився до двері палати, закрив її, потім підійшов до тумбочки та взяв ніж. В цей момент він подумав, що ніж в руках брата - це загроза для нього, тому штовхнув його на ліжко, вирвав у нього в процесі боротьби ніж та наніс ним один удар ОСОБА_6 в область груді. Відразу після цього брат зігнувся, сів на ліжко та помер. Він не мав на меті вбивати брата, не цілився в область серця, а вдарив ножем з розмаху.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення підтверджується дослідженими в установленому порядку доказами, які наведені в оскаржуваному вироку.

Так, свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні зазначив, що перебував разом із братами ОСОБА_14 на лікуванні в протитуберкульозному диспансері в одній палаті, в якій усього перебувало чотири особи він, брати та хлопець на ім`я ОСОБА_15 . У день, коли сталося вбивство, брати вживали алкогольні напої, а саме горілку. Причиною сварки між ОСОБА_14 був мобільний телефон. При цьому потерпілий близько двох разів вдарив обвинуваченого в область обличчя руками. Обвинувачений бив у відповідь. Потім взяв з тумбочки ніж із зеленою рукояткою та вдарив потерпілого. Від цього останній впав на своє ліжко. Після цього обвинувачений ще махав ножем, тому він намагався відкрити двері, які були зачинені, щоб втекти з палати.

Допитаний під час судового слідства свідок ОСОБА_16 зазначив, що він перебував разом із братами ОСОБА_14 на лікуванні в протитуберкульозному диспансері в одній палаті. В палаті усього перебувало чотири особи. У день, коли сталося вбивство, брати вживали алкогольні напої. Обвинувачений вдарив свого брата ножем із зеленою рукояткою в область серця. Причиною конфлікту був мобільний телефон, що належав обвинуваченому. Так, потерпілий попросив в обвинуваченого телефон подзвонити, обвинувачений не надав, і виникла сварка, яка переросла в бійку.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні зазначила, що працює в КУ «Запорізький обласний протитуберкульозний диспансер» на посаді молодшої медсестри. Увечері 06 січня 2017 року вони із медсестрою ОСОБА_18 почули крики з палати №9, в якій на лікуванні перебували брати ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . У той день візуально брати ОСОБА_19 перебували у стані алкогольного сп`яніння. Підійшовши до палати, побачили біля дверей останньої ОСОБА_12 , який запевнив їх, що усе добре та зачинив двері. Через 10-15 хвилин знов почулися крики, вони підійшли до палати, проте її двері були зачинені, а всередині відбувалася сварка. Вони почали стукати з вимогою відчинити. Через декілька хвили ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , що перебували в палаті №9, вибили двері зсередини. Зайшовши до палати, вони побачили ОСОБА_12 , який у зігнутому стані перебував на ліжку та сказав, щоб викликали швидку, оскільки його вдарили у серце. Вона побігла викликати реанімацію. Далі лікар констатував смерть ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_18 дала суду аналогічні показання.

Показання вищезазначених свідків узгоджуються з письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження та дослідженими судом під час розгляду провадження, а саме:

- відомостями з протоколу огляду місця події від 07 січня 2017 року з фото таблицями, згідно з яким, було виявлено труп ОСОБА_22 , 1986 р.н., з ножовим пораненням в області серця розміром 4х1 см. Під час огляду місця події виявлені та вилучені, серед іншого, пристрій для куріння у вигляді двох обрізаних полімерних пляшок з вмонтованим ковпачком з речовиною темного кольору, складний ніж із рукояткою зеленого кольору загальною довжиною 19,5 см та складний ніж загальною довжиною 13 см, два використаних медичних шприца з градуюванням 20 мл та 5 мл (а.п.114-131);

- відомостями з протоколу огляду трупу ОСОБА_6 від 07 січня 2017 року, відповідно до якого на передній поверхні тулубу, в середній частині лівої половини грудної клітини, на рівні 4-го міжреберного проміжку, в 135 см від підошвеної поверхні стоп та в 5 см вліво від передньої серединної лінії мається рана веретенообразної форми, довжиною 4 см при зведених краях, горизонтального напрямку з рівними неосадненими краями, лівий кінець гострокутний, правий кінець П-образний, рана продовжується у рановий канал; на зовнішній поверхні нижньої третини лівого передпліччя мається рана веретенообразної форми, довжиною 2 см при зведених краях, вертикального напрямку з рівними неосадненими краями, верхній кінець П-образний, нижній кінець гострокутний, рана продовжується у рановий канал; на тильній поверхні лівої кисті в проекції першої п`ясної кістки мається рана веретенообразної форми горизонтального напрямку, довжиною близько 3 см при зведених краях, з рівними не осадженими краями та гострокутними кінцями, глибина рани до 0,3 см (а.п.132-135);

- висновком судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_6 №114 від 06 лютого 2017 року, відповідно до якого, смерть ОСОБА_6 настала в результаті одиночного, проникаючого сліпого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням серця, лівої легені, з послідуючою гострою крововтратою при явищах тампонади серця кров`ю, що підтверджується виявленням шкірної колото-різаної рани лівої половини передньої поверхні грудної клітини, що продовжується в рановий канал по ходу якого ушкоджені підшкірна клітковина, м`язи, міжреберні м`язи четвертого міжреберного проміжку, пристінкова плевра лівої плевральної порожнини, ліва легеня, передня поверхня навколосерцевої сорочки, передня стінка лівого шлуночку серця, а також крові в порожнині навколосерцевої сорочки об`ємом 350 мл та в лівої плевральної порожнині об`ємом близько 800 мл. Дане поранення утворилося перед настанням смерті, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням смерті, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя. Найбільша ширина частини, що занурилася становить не менше 27 мм, глибина ранового каналу близько 8 см, напрямок ранового каналу спереду назад та горизонтально. Також експертом виявлені невелика різана рана тильної поверхні лівої кисті та одиночне сліпе колото-різане поранення лівого передпліччя, що виникли перед настанням смерті від дії предмета з ріжучими властивостями та до причини смерті відношення не мають (а.п.136-142);

- висновком судово-медичної експертизи клаптів шкіри трупа ОСОБА_6 та ножа №110 від 03 березня 2017 року, згідно з яким, рана на клапті шкіри з області лівої половини передньої поверхні грудної клітини від трупа ОСОБА_6 утворилася від дії плаского одностороньогострого колюче-ріжучого предмета, яким міг бути клинок ножа, що має обушок і лезо. Найбільша ширина частини, що занурилась склала не менше 15 мм.; рана на клапті шкіри з області лівого передпліччя утворилася від дії плаского односторонньо-гострого колюче-ріжучого предмета, яким міг бути клинок ножа, що має обушок і лезо; рана на клапті шкіри з області лівої кисті утворилися від дії предмета, що має ріжучі властивості (а.п.27-32);

- висновком судово-медичної експертизи №85/к від 20 лютого 2017 року, під час якої при експертизі трупу ОСОБА_6 були виявлені три шкірних рани, з котрих одна шкірна рана продовжувалась у рановий канал на передній поверхні тулуба у середній частині лівої половини грудної клітини та дві шкірні рани, які розташовувались на зовнішніх поверхнях передпліччі та кисті лівої верхньої кінцівки. Рана №1 на передній поверхні тулубу у середній частині лівої половини грудної клітини, на рівні 4-го міжреберного проміжку, в 135 см від підошвових поверхонь стоп та в 5 см вліво від передньої серединної лінії, горизонтального направлення з лівим гострокутним кінцем та правим П-подібним кінцем, направлення ранового каналу спереду назад, та горизонтально, глибина ранового каналу близько 8 см, по ходу ранового каналу ушкоджені підшкірна клітковина, м`язи, міжреберні м`язи 4-го міжреберного проміжку, ліва плевральна порожнина, ліва легеня, навколосерцева оболонка, серце. Ушкодження потерпілому ОСОБА_6 , 1986 р.н., було нанесено шляхом занурення в грудну клітину клинка ножа, площина якого була направлена горизонтально (відносно вертикальної осі тіла), обух направлений вліво, а лезо вправо (відносно розташування на трупі). Рана (№1 на передній поверхні тулубу у верхній частині лівої половини грудної клітини) могла бути нанесена ОСОБА_6 за обставин та умов, вказаних ОСОБА_6 під час його допиту в якості підозрюваного та під час проведення за його участю слідчого експерименту, а саме при зануренні клинка ножа, який утримувався правою рукою нижнім хватом, в ліву половину грудної клітини в напрямку спереду назад і горизонтально.

Під час огляду в судовому засіданні ножа обвинувачений підтвердив, що саме цим ножем він наніс удар брату у вказаному медичному закладі.

Відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 07 січня 2017 року, у ОСОБА_6 встановлений факт вживання метадону та перебування у стані алкогольного сп`яніння (а.п.149).

Згідно із висновком судово-психіатричної експертизи №79 від 08 лютого 2017 року, ОСОБА_6 виявляв та виявляє у теперішній час психічний розлад у формі психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, отже міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (а.п.184-189).

Проаналізувавши досліджені докази, суд дав цим доказам правильну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України - в умисному вбивстві.

Доводи обвинуваченого про те, що у нього не було умислу на вбивство ОСОБА_6 , колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються вищевказаними доказами. Умисел ОСОБА_6 на вбивство підтверджується обстановкою, злочину, характером і локалізацією тілесного ушкодження у потерпілого, механізмом його заподіяння та знаряддям злочину.

Так, обвинувачений наніс потерпілому удар ножем в життєво важливий орган - серце. Цей удар був нанесений із силою, на що вказує довжина ранового каналу.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_16 , які були очевидцями події, зазначили, що обвинувачений взяв з тумбочки ніж та відразу вдарив в область серця потерпілого, після чого ще розмахував ножем.

Підстав сумніватися в правдивості показань вказаних свідків немає, в т.ч. і тому, що ці показання узгоджуються з іншими доказами, дослідженими судом.

Обставина, на яку посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, а саме, те, що один із свідків циганської національності, не вказує на завідому неправдивість показань вказаного свідка.

Крім того, достовірність показань всіх свідків під час розгляду провадження судом першої інстанції перевірена в порядку, передбаченому ст.96 КПК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що сам обвинувачений не заперечував того факту, що наніс ОСОБА_6 удар ножем в область серця.

При цьому, згідно з вищевказаними доказами, в момент нанесення вказаного удару ніякої небезпеки для обвинуваченого потерпілий не представляв.

Обставини та обстановка правопорушення, які правильно встановлені судом першої інстанції, свідчать про те, що дії обвинуваченого обумовлені особистими неприязними відносинами, які раптово виникли.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, який Законом віднесений до особливо тяжких, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, офіційно не працює, перебуває на обліку у лікаря нарколога. Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у межах, передбачених санкцією ч.1 ст.115 КК України, але не на максимальний строк, та вважає, що призначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 , фактично вже враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, та вони правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

З доводами прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд безпідставно не визнав обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, рецидив злочинів, колегія суддів не погоджується через наступне.

Виходячи зі змісту ст.67 КК України, суд може не визнати рецидив злочинів обставиною, що обтяжує покарання.

В даному випадку суд врахував при призначенні покарання те, що обвинувачений раніше судимий.

Крім того, в обвинувальному акті, в межах якого відповідно до вимог ст.337 КПК України проводився судовий розгляд, вказана обставина не зазначена.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України і підстав для призначення обвинуваченому більш суворого чи більш м`якого покарання не вбачає.

Суд правильно застосував положення ч.5 ст.72 УКК України та зарахував попереднє ув`язнення обвинуваченого у період з 07 січня 2017 року по 20 червня 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З доводами обвинуваченого про необхідність зарахування йому попереднього ув`язнення з зазначеного розрахунку до набрання вироком законною сили колегія суддів не погоджується через наступне.

Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» №2046-VIІІ від 18 травня 2017 року, який набрав чинності з 21 червня 2017 року, внесені зміни до ч.5 ст.72 КК України, та зазначено, що період попереднього ув`язнення зараховується у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, що правильно було враховано судом першої інстанції та зараховано попереднє ув`язнення обвинуваченого із розрахунку, визначеному у ч.5 ст.72 КК України у попередній редакції, у період до 20 червня 2017 року (тобто до набрання вказаним Законом чинності).

Таким чином, суд першої інстанції правильно застосував в цій частині закон України про кримінальну відповідальність.

Порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які тягнуть зміну чи скасування оскаржуваного вироку суду, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 25 вересня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.115 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, але з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4