11-кп/775/105/2018(м)
264/5488/16-к

Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія ч. 3 ст. 185 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2018 року м. Маріуполь
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю: прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 листопада 2017 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, грека, громадянина України, який має неповну середню освіту, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 1) 26 квітня 2013 року Новоазовським районним судом Донецької області за ст. 289 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі з випробувальним терміном 2 роки, ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 20.10.2014 року, покарання було змінено на 3 роки обмеження волі; 2) 19 жовтня 2015 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області за ст.ст. 190, 71 КК України до покарання у вигляді 3 років 2 місяців обмеження волі, звільнився 17.06.2016 року на підставі ухвали Іллічівського районного суду м. Маріуполя у зв`язку з хворобою, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 ,
визнано винним за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі,-
ВСТАНОВИЛА :
За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України при наступних обставинах.
ОСОБА_8 12 вересня 2016 року в денний час, діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, викрав майно, яке належить потерпілій ОСОБА_9 , чим заподіяв останній матеріальний збиток на загальну суму 5400 гривень.
На зазначений вирок захисник, який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню внаслідок невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить вирок суду першої інстанції переглянути, застосувати відносно ОСОБА_8 положення ст. 75 КК України.
Заслухавши доповідача, думку захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за наступних підстав.
Висновки суду про винність ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій в апеляційному порядку не оскаржуються.
Покарання, призначене обвинуваченому, відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки визначено в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, відповідно до положень загальної частини КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, конкретних обставин даного провадження. На думку колегії суддів по своєму виду і розміру призначене покарання ОСОБА_8 є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.
Стосовно доводів апеляційної скарги про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України, колегія суддів відмічає наступне.
Згідно зі ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Відповідно до правових орієнтирів, викладених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
У будь-якому разі призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, даним, що всебічно характеризують особу винного й відображають його посткримінальну поведінку як прояв ставлення до скоєного. Адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд врахував вимоги ст. 65 КК України та правові позиції Верховного Суду України, викладені в Постанові Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» щодо загальних засад призначення покарання.
Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується негативно, перебуває на обліку в наркологічному диспансері м. Маріуполя, при цьому страждає рядом тяжких захворювань, визнав вину в повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, відшкодував потерпілій матеріальну шкоду.
Повною мірою врахувавши вказані обставини, суд призначив обвинуваченому реальне покарання в мінімальному розмірі, встановленому санкцією норми кримінального закону, за яким його визнано винним.
Разом з тим, зваживши на наведені вище обставини, що пом`якшують покарання, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства.
Будучі раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, звільнившись за попереднім вироком у червні 2016 р., вже у вересні того ж року ОСОБА_8 знову вчинив умисний корисливий злочин. Систематичність протиправної діяльності ОСОБА_8 дає достатні підстави для висновку про стійку спрямованість його на протиправне збагачення та злочинний спосіб життя.
За таких обставин обмеження порядку реалізації кримінальної відповідальності наглядовими та соціально-виховними заходами буде очевидно недостатнім для реальної корекції соціальної поведінки обвинуваченого та запобігання новим злочинам.
Без відбування ОСОБА_8 покарання такі заходи не здатні забезпечити реалізацію визначеної у ст. 50 КК України мети, захистити права і свободи інших осіб від протиправних посягань, а відтак застосування до ОСОБА_8 ст. 75 КК України не сприятиме досягненню справедливого балансу між його правами та свободами й інтересами держави та суспільства.
Призначене ОСОБА_8 покарання, на переконання колегії суддів, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду ухвалений законно і обґрунтовано і підстав для його скасування або зміни немає, апеляційна скарга є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника, який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 листопада 2017 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 3 місяців з дня проголошення.

Судді: