Єдиний унікальний номер 0512/5030/2012
Номер провадження 11/775/5/2018

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н

24 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

виправданої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Бахмуті, у залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області кримінальну справу 0512/5030/2012 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_5 на вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 21 березня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Дзержинська Донецької області, громадянка України, не судима, працює лікарем головою Дзержинської міжрайонної МСЕК, проживає в АДРЕСА_1

у скоєні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, виправдана у зв`язку з недоведеністю її участі в скоєні злочину,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнана невинуватою і виправдана за ст. 368 ч.3 КК України через недоведеність її участі у вчиненні злочину за таких обставин.

Органом досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що працюючи головою Дзержинської міжрайонної МСЕК Донецької області і будучи посадовою особою, діючи умисно, за заздалегідь розробленим планом, 26 січня 2012 року отримала хабар від ОСОБА_8 в сумі 1000 гривень за таких обставин.

06 квітня 2011 року ОСОБА_8 звернувся до голови Дзержинської міжрайонної МСЕК Донецької області ОСОБА_6 з питання призначення йому групи інвалідності у зв`язку з видаленням у нього органу - правої нирки, на що остання сказала, що без її допомоги ОСОБА_9 ніколи не призначать групу інвалідності. Після цього ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення шляхом вимагання хабара в сумі 1000 гривень у ОСОБА_8 , повідомила йому про те, що для призначення групи інвалідності та видачі відповідних документів, ОСОБА_8 повинен заплатити їй 1000 гривень. У разі, якщо ОСОБА_8 не передасть ОСОБА_6 зазначені грошові кошти, на нього чекають шкідливі наслідки у вигляді відмови в призначенні групи інвалідності. Розуміючи, що від ОСОБА_6 , як від голови Дзержинської МСЕК, залежить прийняття рішення про призначення групи інвалідності, будучи поставленим у умови, при яких відмова від дачі хабара спричинила б за собою порушення його законних прав та інтересів, ОСОБА_8 змушений був погодитися з її вимогою про передачу незаконної винагороди.

26 січня 2012 року ОСОБА_8 , діючи на вимогу ОСОБА_6 , передав їй в приміщенні службового кабінету огляду хворих Дзержинської МСЕК, розташованого в будівлі хірургічного відділення ЦМЛ м. Дзержинська Донецької області, незаконну винагороду за призначення йому групи інвалідності грошові кошти в сумі 1000 гривень.

В ході проведення огляду 26 січня 2012 року в службовому кабінеті огляду хворих Дзержинської МСЕК, в якому на момент огляду перебувала ОСОБА_6 , були виявлені зазначені грошові кошти в сумі 1000 гривень, призначені їй в якості хабара.

Таким чином, ОСОБА_6 виконала всі необхідні дії, спрямовані на отримання від ОСОБА_8 хабара, і отримала хабар в сумі 1000 гривень.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї прокурор просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винною у скоєні злочину, передбаченого ст.368 ч.3 КК України та призначити їй покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати керівні посади строком на 3 роки з застосуванням ст. 75 КК України.

Вважає, що виправдувальний вирок підлягає скасуванню через однобічність та неповноту судового слідства і невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. На його думку у вироку суд чітко не мотивував, чому прийняв до уваги докази сторони захисту і відкинув докази сторони обвинувачення, що вказує на однобічність судового розгляду. На думку апелянта, суд не дав належної оцінки фактичним даним, які прямо вказують на вчинення ОСОБА_10 інкримінованого злочину.

Так, судом не дана оцінка показанням свідків про можливе заведення відносно ОСОБА_6 оперативно-розшукової справи та проведення оперативно-розшукових заходів. Суд не обґрунтував свої висновки, щодо порушення слідчим вимог КПК під час огляду місця події, отримання змивів з рук лікарів, вилученню зразків СХВ, грошових коштів у сумі 1000 гривень. Суд безпідставно вважав факт вилучення грошей зі столу іншого лікаря, обставиною, яка виключає причетність ОСОБА_6 до вчинення злочину.

Прокурор вважає, що поза увагою суду залишились показання свідка ОСОБА_11 про те, що на нього чинився тиск з боку ОСОБА_6 , а також показання свідка ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_6 підходила до столу ОСОБА_11 та відкривала конверт з грошима.

Вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано поставився критично до показань свідків: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , оскільки вони підтверджуються показаннями інших свідків.

Прокурор також не згоден з висновками суду про недопустимість доказів - висновку судово-хімічної експертизи № 64 від 10 лютого 2012 року, а також протоколу огляду місця події від 26 січня 2012 року.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляції, заперечення виправданої та її захисника, які просили апеляцію прокурора залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, перевіривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскаржуючи вирок, прокурор наполягає, що у суду першої інстанції не було підстав для виправдання ОСОБА_6 , оскільки її вина у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, повністю підтверджується зібраними у справі доказами.

Проте, такі твердження спростовуються матеріалами справи та не відповідають вимогам закону.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та на доказах, одержаних незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч. 4 ст. 334 КПК 1960 року, мотивувальна частина виправдувального вироку має містити підстави для виправдання підсудного із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

На думку колегії суддів, висновки суду про недоведеність участі ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 368 КК є законними і обґрунтованими.

Так суд першої інстанції безпосередньо дослідив докази сторони обвинувачення і дійшов правильних висновків, що протокол обробки грошових банкнот СХР та вручення їх ОСОБА_16 від 23 січня 2012 року є недопустимим доказом, оскільки складений працівником міліції до порушення кримінальної справи та за відсутності оперативно-розшукової справи, тобто з істотним порушенням вимог ст.ст.112, 113 КПК 1960 року.

Доводи апелянта, що суд першої інстанції не дав належної оцінки показанням працівників міліції Боярського та Жирко про можливе існування ОРС за фактом вимагання хабара, не заслуговують на увагу апеляційного суду. Зазначені показання на висновки суду не впливають, оскільки даних, що протокол від 23.01.2012 р. був складений в межах оперативно-розшукової справи, а пізніше був направлений у матеріали кримінальної справи, суду не надано.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на дату реєстрації заяви ОСОБА_16 про злочин в Книзі обліку заяв та повідомлень про злочин прокуратури м. Дзержинська, яка фактично мала місце лише 26 січня 2012 року під №8, тобто після складання протоколу про обробку грошових банкнот СХР та вручення їх ОСОБА_16 (т.5 а.с.39).

Також, суд дійшов правильних висновків про недопустимість доказу протоколу огляду місця події від 26 січня 2012 року. Зазначений протокол складений з істотними порушеннями вимог ст.85 КПК 1960 року, оскільки в ньому не перелічені всі посадові особи, які брали участь в проведенні слідчої дії.

З показань ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 вбачається, що у проведенні огляду місця події брали участь працівники ДСБЕЗ Дзержинського МВ ГУМВС Жирко та ОСОБА_20 . При цьому, працівник міліції ОСОБА_19 здійснював відео фіксацію слідчої дії, а ОСОБА_20 відбирав змиви з рук лікарів та пакував речові докази. Проте, зазначені особи не були внесені до протоколу слідчої дії та не підписали його.

Крім того, працівник міліції Боярський, під час зазначеного огляду місця події, грубо порушив порядок відібрання та вилучення зразків СХР, встановлений ОСОБА_23 рекомендаціями: не контролював кожну свою дію УФ лампою, не освітлював перед початком відбору зразків свої руки та руки лікарів, марлеві бинти, якими брав змиви, не змінював одноразові руковички. На думку експерта ОСОБА_24 , який дав пояснення в суді, такі дії могли привести до перенесення СХР з одного предмету до іншого. Слідчий ОСОБА_15 в суді підтвердив, що не має достатніх навиків роботи з СХР.

Враховуючи наведене, обґрунтованими є й висновки суду про недопустимість висновку судово-хімічної експертизи №64 від 10 лютого 2012 року, проведеної по зразкам, отриманим під час огляду місця події (т.1 а.с.145-156).

Правильну оцінку дав суд і показанням ОСОБА_6 , яка стверджує, що ніколи, а тим більше у квітні 2011 року, не вимагала та не одержувала від ОСОБА_8 хабара. 26 січня 2012 року вона дійсно знаходилась у приміщенні кабінету МСЕК з іншими лікарями, коли працівниками міліції зі столу лікаря ОСОБА_11 був вилучений зошит з грошима в розмірі 1000 гривень. Вона в цей час за іншим столом проводила огляд громадянки ОСОБА_25 і зошиту та грошей на столах інших лікарів не бачила.

Такі показання ОСОБА_6 підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_17 , який здійснював прийом ОСОБА_16 . Як пояснив суду ОСОБА_17 , коли ОСОБА_16 зайшов в кабінет, на прийомі у ОСОБА_10 вже сиділа жінка. Коли ОСОБА_16 вийшов з кабінету, одразу увійшли працівники міліції.

Показання ОСОБА_17 , дані в суді, підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_26 , яка в цей час була на прийомі у ОСОБА_10 . Вона також не підтвердила факт спілкування ОСОБА_10 з ОСОБА_16 , та той факт, що ОСОБА_10 відволікалася від її прийому та підходила до столу ОСОБА_17 .

Що стосується доводів прокурора про здійснення тиску з боку ОСОБА_6 на свідка ОСОБА_11 , то судова колегія вважає їх безпідставними, та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінальної справи.

Зазначеними доказами спростовуються показання свідка ОСОБА_18 , яка лише після оголошення судом протоколу її допиту, складеному слідчим прокуратури, стала стверджувати, що ОСОБА_10 підходила до столу ОСОБА_17 , брала зошит та дивилась конверт.

Доводи апелянта, що свідок ОСОБА_17 на досудовому слідстві давав показання, якими викривав ОСОБА_10 в отриманні хабара, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не спростовують висновків суду.

Суд першої інстанції з дотриманням вимог закону допитав 25.11.2013 року свідка ОСОБА_17 (т.7 а.с.13-14), який своїми показаннями підтвердив показання ОСОБА_10 . Причину, чому він дає суду показання, які відрізняються від первинних, він не пояснив.

Показання, дані свідком ОСОБА_17 на досудовому слідстві, суд обґрунтовано не взяв до уваги, оскільки вони не знайшли підтвердження у сукупності з іншими доказами.

Свідок ОСОБА_27 на досудовому слідстві і в судовому засіданні підтвердив показання ОСОБА_6 про те, що між ними ніяких домовленостей про отримання грошей від ОСОБА_8 не було.

Крім того, під час судового розгляду справи відносно ОСОБА_27 за цими же фактом, прокурором змінено обвинувачення на ч.1 ст.368 КК України, і йому попередня змова з ОСОБА_6 не інкримінувалася. Обставини вчинення цього злочину ОСОБА_27 самостійно визнані судом доведеними, про що зазначено в постанові Дзержинського міського суду Донецької області від 9 жовтня 2012 року про передачу ОСОБА_28 на поруки трудовому колективу та звільнення його від кримінальної відповідальності. (т.5 а.с.140-142, т.6 а.с.39-46).

Врахувавши зазначені докази, суд обґрунтовано відкинув показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_29 та ОСОБА_30 щодо цих обставин.

Показання ОСОБА_8 щодо вимагання та одержання ОСОБА_6 хабара, суд правильно визнав такими, що суперечать зібраним у справі доказам, а тому не можуть бути покладені в основу обвинувачення.

Враховуючи показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_29 та ОСОБА_30 у сукупності з показаннями інших свідків та виправданої ОСОБА_6 , а також дослідженими судом письмовими доказами, суд першої інстанції дійшов висновку про зацікавленість зазначених свідків у обвинуваченні ОСОБА_6 , а тому обґрунтовано не прийняв них до уваги.

Інших доказів вини виправданої у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, матеріали кримінальної справи не містять, при цьому можливість їх отримання вичерпана.

Апеляційні доводи прокурора, щодо неповного дослідження судом матеріалів кримінального провадження, які підтверджують причетність виправданої до скоєння інкримінованого правопорушення, а саме повторного допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_11 , ОСОБА_30 , ОСОБА_12 , колегія суддів вважає неспроможними.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону та неправильного застосування кримінального закону, які були б безумовною підставою для скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , не виявлено.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 377, 379 КПК України ( 1960 року ) колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського міського суду Донецької області від 21 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Судді