ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0005103 від 27.11.2015 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, українки, маюча вищу освіту, одруженої, не працюючої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, має на утриманні неповнолітню дитину, обвинувачену у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Так, 27.11.2015 приблизно о 10:20 год, ОСОБА_4 , маючи умисел на опір державному виконавцю Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_5 під час виконання ним службових обов`язків, а саме під час примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.08.2015 у цивільній справі № 336/3389/15-ц, відповідно до якого суд вирішив вселити ОСОБА_6 у будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та зобов`язати ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_6 перешкод у здійсненні права власності щодо належної йому 7/25 частини зазначеного будинку та надати ОСОБА_6 ключі від двору та зазначеного будинку, знаходячись у будинку за адресою свого мешкання по АДРЕСА_2 , не виконала законну вимогу державного виконавця ОСОБА_5 відчинити хвіртку, що веде на подвір`я вказаного будинку та двері самого будинку.

Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на опір державному виконавцеві Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_5 під час виконання ним своїх службових обов`язків, а саме під час здійснення останнім спроби примусового входження до приміщення вказаного будинку, ОСОБА_4 , з метою перешкоджання державному виконавцю вчинити ці дії, здійснила один постріл з пістолета «P-P Strimeap» № НОМЕР_1 , у бік державного виконавця ОСОБА_5 та поцілила у черевик, взутий на лівій нозі останнього, тим самим перешкодивши примусовому вселенню ОСОБА_6 до приміщення вказаного будинку.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 , на початку судового розгляду вину свою визнала частково, зазначаючи, що постріл з її боку був, однак вона не знала, що особа яка намагалась зайти в будинок був саме державний виконавець. В подальшому, в ході судового розгляду 05.12.2017 року, обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою провину та пояснила, що дійсно виконала всі дії зазначені в обвинувальному акті. Просила суд суворо її не карати, запевнила суд, що більше не буде вчиняти злочини, просила застосувати до неї Закон України «Про амністію у 2016 році», так як вона скоїла злочин, який не є тяжким, а також на утриманні має неповнолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не дивлячись на часткове, а в подальшому повне визнання вини обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, її вина повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду наступними доказами.

Так, допитай в ході судового розгляду справи потерпілий ОСОБА_5 , пояснив, що з 2013 року працює в органах державної виконавчої служби, на посаді державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції. Також зазначив, що 27.11.2015 приблизно о 10:20 год, ОСОБА_4 , маючи умисел на опір йому як державному виконавцю Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції під час виконання ним службових обов`язків, а саме під час примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.08.2015 у цивільній справі № 336/3389/15-ц, відповідно до якої суд вирішив вселити ОСОБА_6 у будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та зобов`язати ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_6 перешкод у здійсненні права власності щодо належної йому 7/25 частини зазначеного будинку та надати ОСОБА_6 ключі від двору та зазначеного будинку, знаходячись у будинку за адресою свого мешкання по АДРЕСА_2 , не виконала його законну вимогу державного виконавця відчинити хвіртку, що веде на подвір`я вказаного будинку та двері самого будинку. Далі продовжуючи свій злочинний умисел, під час виконання ним своїх службових обов`язків, а саме під час здійснення останнім спроби примусового входження до приміщення вказаного будинку, ОСОБА_4 , з метою перешкоджання державному виконавцю вчинити ці дії, здійснила один постріл з пістолета у його бік та поцілила у черевик, взутий на лівій нозі останнього, тим самим перешкодивши примусовому вселенню ОСОБА_6 до приміщення вказаного будинку. Вказані події були зафіксовані на відео, та відбувались при понятих та інших учасниках виконавчих дій.

Свідок ОСОБА_8 , який на момент інкримінованих подій ОСОБА_4 перебував також на посаді державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції та знаходився 27.11.2015 року разом з потерпілим, в судовому засіданні надав аналогічні пояснення, які надав потерпілий ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_9 , який на момент інкримінованих подій ОСОБА_4 перебував на посаді старшого дільничного Шевченківського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області та знаходився 27.11.2015 року разом з потерпілим та іншими учасниками виконавчих дій, в судовому засіданні надав аналогічні пояснення, які надав потерпілий ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_10 який на момент інкримінованих подій ОСОБА_4 був запрошений в якості понятого та знаходився 27.11.2015 року разом з потерпілим який перебував на посаді державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції та іншими учасниками виконавчих дій, в судовому засіданні надав аналогічні пояснення, які надав потерпілий ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що 27.11.2015 року, ОСОБА_4 , маючи умисел на опір державному виконавцю Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції під час виконання ним службових обов`язків, а саме під час примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.08.2015 у цивільній справі № 336/3389/15-ц, відповідно до якого суд вирішив вселити його ОСОБА_6 у будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , знаходячись у будинку за адресою свого мешкання по АДРЕСА_2 , не виконала законних вимог державного виконавця та під час виконання державним виконавцем своїх службових обов`язків, а саме під час здійснення останнім спроби примусового входження до приміщення вказаного будинку, ОСОБА_4 , здійснила один постріл з пістолета у його бік та поцілила у черевик, взутий на лівій нозі останнього, тим самим перешкодивши примусовому вселенню його ( ОСОБА_6 ) до приміщення вказаного будинку. Вказані події відбувались як за його участю, так і за участю понятих, та фіксувались на відео.

Вина обвинуваченої ОСОБА_4 також підтверджується оглянутим в ході судового розгляду 17.05.2017 року диском долученим до матеріалів кримінального провадження, на якому зафіксовані події інкриміновані ОСОБА_4 (т.1, а.с.162).

Враховуючи той факт, що 05.12.2017 року обвинувачена змінила свою позицію та визнала провину в повному обсязі, та оскільки обвинувачена та інші учасники провадження не заперечували проти вищевказаних обставин, суд, керуючись вимогами ст. 349 КПК України, враховуючи згоду учасників процесу, обмежив вивчення доказів які були досліджені до 05.12.2017 року, та вважає за необхідне обмежитись допитом обвинуваченої та матеріалами, які характеризують особу обвинуваченої, а інші недосліджені докази стосовно тих обставин справи, які ніким не оспорювались, визнав недоцільним досліджувати.

Проаналізувавши в сукупності вищезазначені обставини, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої повністю доведена та кваліфікує її дії за ч.2 ст.342 КК України, як опір державному виконавцю під час виконання ним службових обов`язків.

При призначенні обвинуваченій покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обвинувачена ОСОБА_4 вчинила злочин за ч.2 ст.342 КК України, який відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості, свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнала повністю, має на утриманні неповнолітню дитину, що суд відносить до обставин, які пом`якшують покарання.

Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

ОСОБА_4 заміжня, не працює, на утриманні має неповнолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судима, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

З урахуванням тяжкості та обставин вчинення кримінального правопорушення, думки прокурора, який просив призначити обвинуваченій покарання у вигляді 1 року позбавлення волі в межах санкції статті із застосуванням положень ст.75 КК України звільнити останню від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік,при цьому вирішити клопотання останньої про застосування до неї ЗУ «Про амністію у 2016 році», суд вважає необхідним та достатнім призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 1 року обмеження волі, застосувавши при цьому положення ст.75 КК України, звільнивши від відбування покарання останню з випробуванням строком на 1 рік, та знаходить підстави для застосування акту амністії згідно Закону України «Про амністію у 2016 році».

Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч. 2 ст. 86 КК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Відповідно до вимог п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», підлягають звільненню від відбування покарання особи, які засуджені за умисні злочини, що не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

Відповідно до ст. 10 зазначеного Закону України питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього.

Особа, щодо якої вирішується питання про застосування амністії, дає свою згоду суду в усній чи письмовій формі з обов`язковим зазначенням цього в журналі судового засідання.

Згідно ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинила злочин невеликої тяжкості до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» (07.09.2017 року) і на зазначений день є матір`ю неповнолітньої дитини, а саме ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо якої не позбавлена батьківських прав.

Таким чином, ОСОБА_4 відноситься до осіб, які підпадають під дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обставини, передбачені ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_4 , судом не встановлені.

Клопотання про застосування положень про амністію ініціювала сама засуджена, під час судового засідання наполягала на його задоволенні. Враховуючи вимоги, які викладені в ст. 10 Закону України «Про амністію в 2016 році», то суд зобов`язаний з`ясовувати наявність згоди на застосування цього акту саме у особи, щодо якої вирішується це питання. Надання ж згоди на застосування положень законодавства про амністію з боку потерпілих не є обов`язковою.

Враховуючи, що ОСОБА_4 є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію в 2016 році» у зв`язку з тим, що на день набрання чинності цим Законом вона є матір`ю неповнолітньої дитини віком до 18 років, стосовно якої не позбавлена батьківських прав, кримінальне правопорушення у вчиненні якого вона обвинувачується не є тяжким або особливо тяжким, а також те, що Закон України «Про амністію в 2016 році» поліпшує становище обвинуваченої, зокрема, передбачає звільнення останньої від призначеного покарання, суд вважає необхідним клопотання обвинуваченої про її звільнення від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» задовольнити.

Судом роз`яснюється обвинуваченій ОСОБА_4 наслідки застосування амністії, а саме, що в подальшому протягом десяти років до неї не може бути застосовано амністію.

Цивільний позов по справі було заявлено потерпілий про відшкодування моральної шкоди з обвинуваченої в розмірі 1 грн.

Так, в ході судового розгляду 05.12.2017 року потерпілим заявив клопотання про залишення вказаного цивільного позову без розгляду, у зв`язку з чим, даний позов було залишено без розгляду.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Матеріали кримінального провадження, долучені прокурором, які є письмовими доказами по справі, слід залишити в матеріалах судової справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.100,368,369,373,374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України та призначити їй покарання у вигляді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного судом покарання з випробуванням строком на 1 рік.
Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році».

Матеріали кримінального провадження, долучені прокурором, які є письмовими доказами по справі, слід залишити в матеріалах судової справи.

Речові докази:

-Револьвер «Cal.4.mm Randz Long3» 0714-000049, 5 гільз, 4 патрони з револьверу, передані до камери зберігання Шевченківського ВП Ленінського ВП ГУНП в Запорізькій області відповідно до п.1 ч.9 ст.100 КПК України конфіскувати як знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

-Чоловіче взуття чорного кольору 43 розміру, зі слідом отвіру довжиною 1 см, передане на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 залишити у останнього;

-Відеозапис з камери при примусовому вселенні ОСОБА_6 до буд. АДРЕСА_1 , записаний на DVD-R диск 16x 4,7 GB 120 min excellenti - долучений до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах судового провадження (т.1, а.с 162);

-Відеозапис записаний на диск DVD-R 4x 4,7 GB 120 min долучений до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах судового провадження (т.1, а.с 162).

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам процесу.

Суддя ОСОБА_1