АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/1398/2017 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження № 0009874 від 09.08.2016 щодо обвинуваченого за ч.3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Каспі,

Республіка Грузія, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимого: - 27.05.2016

Приморським районним судом м. Одеси за ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 186

КК України на 1 рік 8 місяців 8 днів позбавлення волі,

звільненого 27.05.2016 по відбуттю строку покарання,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 09 червня 2016 року приблизно о 18 годині, знаходячись в салоні маршрутного таксі № 227, яке здійснювало рух в напрямку станції метро «Дорогожичі», побачив як у раніше незнайомого йому ОСОБА_9 з кишені шортів виглядав мобільний телефон та в цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 непомітно для оточуючих витягнув з кишені ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Apple» моделі «iPhone 5S» з сім карткою, вартістю 9500 грн.

В цей час потерпілий ОСОБА_9 виявив відсутність телефону у своїй кишені та повідомив про це інших пасажирів маршрутного таксі, після чого вказаний телефон свідок ОСОБА_10 виявив у руці ОСОБА_6 , схопивши останнього за руку, який в цей момент викинув телефон на підлогу.

Таким чином, ОСОБА_6 не зміг довести свій злочинний умисел до кінця, оскільки не виконав всіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 виправдати від обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

Вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що обвинувачений при провадженні досудового слідства та під час розгляду кримінального провадження у суді послідовно та наполегливо стверджував, що обставини потрапляння до його рук мобільного телефону залишились недослідженими, обвинувачення його в крадіжці обґрунтовано на припущенні, що, нібито, він непомітно для оточуючих витягнув телефон з кишені потерпілого та прийнято судом на віру, тобто за відсутності відповідних доказів, оскільки потерпілий ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 витягання телефону з кишені не бачили.

Тому, твердження обвинуваченого про те, що зазначений телефон він помітив та підняв з підлоги автобуса ніякими доказами у кримінальному провадженні не спростовано.

Оскільки, всі зібрані у кримінальному провадженні докази не мають безпосереднього відношення до моменту потрапляння цього телефону до рук бездоказово обвинуваченого ОСОБА_6 та відносяться лише до моменту знаходження цього телефону в його руці, а всі сумніви щодо фактичних обставин кримінального провадження повинні враховуватись судом на користь обвинуваченого, то винуватість ОСОБА_6 , як в даному випадку, обґрунтована припущенням можливого здійснення ним крадіжки та з посиланням на наявність у нього судимості за крадіжку, є недоведеною.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін кримінального провадження, провівши судові дебати, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Від обвинуваченого ОСОБА_6 надійшла заява з проханням про розгляд апеляційної скарги захисника у його відсутність.

Перевіривши висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у встановленому законом порядку доказами, ретельно перевіреними та належним чином дослідженими в судовому засіданні.

Зокрема, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 , з яких вбачається, що в салоні маршрутного таксі, в якому він їхав, було людно, при цьому він стояв біля передніх дверей ближче до водія, а ОСОБА_6 стояв поруч з ним. Одразу після передачі грошей за проїзд він виявив відсутність у передній кишені своїх шортів мобільного телефону та став кричати, де його телефон, спостерігаючи за реакцією людей в маршрутці. В поле зору потрапив ОСОБА_6 , зовнішній вигляд та поведінка якого викликали в нього підозру. В подальшому свідок ОСОБА_10 повідомив, що телефон викрав ОСОБА_6 , після чого він побачив, як його телефон впав саме біля ніг ОСОБА_6 .

З показань свідка ОСОБА_10 , який їхав в маршрутному таксі, вбачається, що коли ОСОБА_6 , перебуваючи біля дверей, почав кричати водію про зупинку, а ОСОБА_9 виявив відсутність у себе мобільного телефону і також почав з даного приводу кричати, щоб маршрутне таксі не зупинялось, він побачив в руціОСОБА_6 телефон. Тоді він схопив ОСОБА_6 за руку з телефоном та повідомив про це ОСОБА_9 , однак обвинувачений тут же викинув телефон.

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_11 , він почув як ОСОБА_9 , який стояв поруч з ним, голосно повідомив, що в нього викрали мобільний телефон. Після цього він побачив телефон в руці ОСОБА_6 , який стояв поруч. В цей час ОСОБА_10 схопив ОСОБА_6 за руку, але останній кинув телефон на підлогу.

Згідно даних протоколів пред`явлення особи для впізнання від 09.08.2016, потерпілий ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 серед інших пред`явлених їм осіб для впізнання, вказали на ОСОБА_6 , як на особу, що намагалася викрасти мобільний телефону потерпілого ОСОБА_9 .

Отже, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що здобуті у справі докази узгоджуються між собою і тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо належності, допустимості, достовірності, достатності доказів для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості, і доводи апеляційної скарги захисника цього не спростовують.

Твердження ОСОБА_6 про те, що він не викрадав мобільного телефону, а лише підняв його біля своїх ніг щоб передати потерпілому, спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 про те, що коли потерпілий кричав про зникнення у нього мобільного телефону, то ОСОБА_6 вже тримав його у своїй руці і викинув на підлогу, тобто тоді, коли його злочинні дії були викриті.

Цей висновок суду нічим не спростований, а довід апеляційної скарги про те, що телефон ОСОБА_6 помітив та підняв з підлоги автобуса, нічим не підтверджений.

За таких обставин, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України є правильною.
Покарання ОСОБА_6 призначено судом у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і є правильним.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року відносно ОСОБА_6 без зміни.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді _________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4