АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження, внесеного 17 грудня 2016 року до ЄРДР за №0016008 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Українськ, Селідовського району, Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 23 серпня 2017 року,

за участю сторін у кримінальному провадженні:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23 серпня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Остаточне покарання ОСОБА_5 призначено із застосуванням ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком у виді позбавлення волі строком на чотири роки 2 місяці.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили у вид тримання під вартою залишено без змін.

Вирішено питання про речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить зарахувати йому у строк відбуття покарання відповідно до ч. 5 ст.72 КК України кожен день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 17 грудня 2016 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі дотримано норм кримінального процесуального законодавства при призначенні йому покарання, так як не застосовано положення ч. 5 ст. 72 КК України з приводу зарахування судом одного дня попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Як установив суд, 07 грудня 2016 року о 18 годині 30 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 20, спустився до підземного пішохідного переходу, де побачив раніше не знайому йому ОСОБА_7 , яка йшла назустріч та у лівій руці несла жіночу сумочку. Наблизившись наніс їй удар правою рукою б в область голови та шляхом ривку лівою рукою вихопив з руки потерпілої жіночу сумочку, тим самим повторно відкрито викравши майно ОСОБА_7 , на загальну суму 3867 гривень, після чого з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду кримінального провадження повідомлялася у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого, який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора про часткове задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів прийшла до такого висновку.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими в справі доказами в їх сукупності, які не заперечувалися також і обвинуваченим, досліджувались судом за його згодою та згодою інших учасників судового процесу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння ОСОБА_5 та іншими учасниками кримінального провадження змісту фактичних обставин справи за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, в тому числі і обвинуваченого, який повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальнихправопорушень, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні цього питання колегією суддів не встановлено. Будь-яких заперечень щодо правильності встановлення такого порядку розгляду справи судом першої інстанції не надано і у суді апеляційної інстанції, а тому доведеність винуватості обвинуваченого та юридична оцінка його злочинних дій відповідно до положень ст. 404 КПК Українине є предметом апеляційного розгляду.
При призначенні ОСОБА_5 покарання, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, визнав свою вину, щиро розкаявся.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд визнав щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Із таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_5 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65, 71 КК України, а призначене покарання відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Разом з тим, слід зазначити, що судом першої інстанції при постановленні вироку до ОСОБА_5 не застосовано положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо зарахування строку його попереднього ув`язнення у строк відбування покарання.
Згідно інформації, наданої Державною установою «Київський слідчий ізолятор», ОСОБА_5 затримано в порядку ст.208 КПК України 18 грудня 2016 року.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-VIII, (яка діяла станом на 20 квітня 2017 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Зазначена редакція закону діяла до 20.06.2017 року включно та в порівнянні із ч. 5 ст. 72 КК України у чинній редакції, яка передбачає зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день, покращувала становище ОСОБА_5 .

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

У зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 4, 5 КК України, колегія судів вважає за необхідне застосувати положення ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року) та зарахувати ОСОБА_5 у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 18 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Час попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року до вступу вироку в законну силу включно зарахувати ОСОБА_5 у строк відбуття покарання за правилами, передбаченими ч. 5 ст. 72 КК України.

З урахуванням наведеного, апеляційну скаргу обвинуваченого слід задовольнити, а вирок суду змінити в частині обчислення строку відбування покарання.
Інших істотних порушень вимог КПК України, які б були підставами для скасування чи зміни вироку суду не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419, 425, 426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.
Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 23 серпня 2017 року щодо ОСОБА_5 змінити в частині обчислення строку відбування покарання.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_5 у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 18 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Час попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року до вступу вироку в законну силу включно, зарахувати ОСОБА_5 у строк відбуття покарання за правилами, передбаченими ч. 5 ст. 72 КК України.

У решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ упродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3