АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/273/18 Справа № 185/835/18 Слідчий суддя - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2018 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, який має неповну середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИЛА :
Ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2018 року було відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погодженого з прокурором Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , подане в межах кримінального провадження № 0000370 від 13 лютого 2018 року, та застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 60 днів.

Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_7 є неповнолітнім, визнав свою вину у спричиненні потерпілому ударів ногами, раніше не судимий, позитивно характеризується, навчається у коледжі, підозрюваний не був ініціатором вчинення злочину, він не застосовував знарядь для спричинення тілесних ушкоджень, що характеризує роль у вчинені злочину та ступінь вини. Доказів наявності ризиків можливості продовження злочинної діяльності, вчиняти перешкоди досудовому розслідуванню шляхом тиску на свідків , ухилення від органів досудового слідства суду не надано та спростовується характеристиками та віком підозрюваного , який не має достатньо самостійності для перешкоджанню досудовому слідству.

В апеляційній скарзі з урахуванням доповнень до неї прокурор Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2018 року та постановити нову, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Обгрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що постановляючи ухвалу про застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 , слідчий суддя не врахував тяжкості вчиненого злочину, існування ризику незаконного впливу на свідків та потерпілого, переховування від органів досудового розслідування та суду. В ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний вину визнав частково, не погодившись з тим, що він наносив потерпілому удари по голові. Свідками події біля магазину «АТБ» по вул. Полтавській, 12

були не лише працівники магазину, а й родичі підозрюваного, тому існує ризик незаконного впливу на свідків з боку підозрюваного ОСОБА_7 . При цьому слідчий суддя не врахував наслідків злочинних дій підозрюваних у вигляді тих тілесних ушкоджень, які завдані потерпілому ОСОБА_9 і відповідно, тяжкості вчиненого злочину, що свідчить про суспільну

небезпеку підозрюваного та його можливу негативну поведінку,у який під вагою майбутнього покарання за тяжкий злочин здатен ухилитися від слідства та суду, отже існує ризик, передбачений ч.1 п.1 ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думки прокурора, який підтримав апеляційну скаргу із доповненнями та просив її задовольнити, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляції прокурора, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як вбачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів кримінального провадження, 05 лютого 2018 року відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000370.

10 лютого 2018 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

14 лютого 2018 року слідчий СВ Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 § 1(с) Конвенції.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Розглядаючи клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу, слідчий суддя заслухав доводи сторін кримінального провадження і дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання на строк 60 днів, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених п.п.1, 3, ст.194 КПК України, посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у кримінальному провадженні, а також обставин, передбачених ст. 178 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В силу ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його проживання, в тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, слідчий суддя посилався на тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється підозрюваний та вагомість наявних доказів, якими обґрунтовується повідомлення про підозру.

При цьому слідчим суддею належним чином було прийнято до уваги ті обставини, що ОСОБА_7 є неповнолітнім, визнав свою вину у спричиненні потерпілому ударів ногами, раніше не судимий, позитивно характеризується, навчається у коледжі, не був ініціатором вчинення злочину, не застосовував знарядь для спричинення тілесних ушкоджень, що характеризує роль у вчинені злочину та ступінь вини, доказів наявності ризиків можливості продовження злочинної діяльності, вчиняти перешкоди досудовому розслідуванню шляхом тиску на свідків, ухилення від органів досудового слідства суду не надано та спростовується характеристиками та віком підозрюваного, який не має достатньо самостійності для перешкоджанню досудовому слідству та зроблено правильний висновок, що застосування особистого зобов`язання є достатнім.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_7 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, де позитивно характеризується, що підтверджується відповідно, довідкою та характеристикою, наявними у наданих матеріалах.

Таким чином, враховуючи те, що прокурором у суді першої інстанції не було доведено обставин, які свідчать про недостатність застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та не надано доказів на підтвердження цього під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, при прийнятті рішення відносно ОСОБА_7 про відмову в задоволенні клопотання слідчого та необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, перевірив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування даного запобіжного заходу, і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність його застосування.

Таким чином, доводи прокурора, зазначені в апеляційній скарзі, щодо порушень слідчим суддею норм кримінального процесуального законодавства, та підстави, за яких він просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, яка зміні або скасуванню з викладених в апеляції мотивів не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2018 року, якою було відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , погодженого з прокурором Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , подане в межах кримінального провадження № 0000370 від 13 лютого 2018 року, та застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 60 днів залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2