У Х В А Л А

12 вересня 2017 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_3, розглянувши заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2017 року щодо нього,

в с т а н о в и в:

вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 лютого 2016 року ОСОБА_1 засуджено за частиною третьою статті 27, частиною першою статті 14, пунктом 11 частини другої статті 115 із застосуванням статті 69 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років.

Ухвалено стягнути на користь ОСОБА_2 із засудженого ОСОБА_1 50000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі знято арешт з будинку АДРЕСА_1, накладений за ухвалою слідчого судді від 10 квітня 2015 року.

Вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 28 вересня 2016 року скасовано вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_1 покарання та зняття арешту з його майна, постановлено вважати ОСОБА_1 винуватим за частиною третьою статті 27, частиною першою статті 14 та пунктом 11 частини другої статті 115 КК і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк десять років.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2017 року вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 лютого 2016 року та вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 28 вересня 2016 року щодо ОСОБА_1 залишені без зміни.

Засуджений ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд вищезазначеної ухвали касаційного суду щодо нього з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, а саме норми права, яка міститься у статті 384 КПК, що, на думку заявника, зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

У заяві ОСОБА_1 посилається на невиконання судом першої інстанції під час підготовчого судового засідання вимог статті 384 КПК, що, на його думку, є безумовною підставою для скасування судових рішень щодо нього. Вказує, що апеляційним та касаційним судами не було звернуто уваги на порушення судом першої інстанції вимог частини третьої статті 31, статті 384 КПК.

Зазначає, що висновок касаційного суду про те, що одержана ОСОБА_1 пам'ятка про права та обов'язки, виходячи з положень статті 345 КПК, включала в себе весь обсяг прав та обов'язків учасника процесу, передбачених як загальними, так і спеціальними нормами КПК, суперечить висновку Верховного Суду України, наведеному у постанові від 25 червня 2015 року (провадження № 5-111кс15).

Наводячи доводи щодо помилковості тлумачення судом касаційної інстанції положень статей 384 та 345 КПК, указує на порушення судами апеляційної та касаційної інстанцій положення частини другої статті 68 КК при призначенні йому покарання, що, в свою чергу, потягло порушення цими судами вимог статей 421 і 437 КПК.

Просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2017 року щодо нього та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

На обґрунтування своїх доводів, засуджений ОСОБА_1 додав до заяви копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 лютого та 22 грудня 2015 року, 31 січня та 09 лютого 2017 року та постанови Верховного Суду України від 25 червня 2015 року.

Однак, як убачається зі змісту заяви, її подано без додержання вимог статей 448 - 449 КПК.

Процедура перегляду Верховним Судом України ухвал суду касаційної інстанції регулюється нормами глави 33 КПК. Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами цих статей заява про перегляд Верховним Судом України рішення суду касаційної інстанції повинна містити, серед іншого, обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбачених статтею 445 КПК, вимоги особи, яка подає заяву, що мають ґрунтуватися на предметі перегляду та обов'язково враховувати повноваження Верховного Суду України і до неї мають бути долучені копії різних за змістом судових рішень, якщо заява подається з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 КПК.

Перегляд судових рішень Верховним Судом України на підставі пункту 2 частини першої статті 445 КПК встановлює необхідність здійснення заявником порівняння оспореного ним рішення суду касаційної інстанції з іншими рішеннями цього ж суду на предмет однаковості/неоднаковості застосування норми процесуального закону, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

Проте, порушуючи у своїй заяві питання про перегляд оспореного рішення суду касаційної інстанції лише на підставі пункту 2 частини першої статті 445 КПК, засуджений ОСОБА_1 фактично посилається також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному у постанові Верховного Суду України та вказує на порушення судами апеляційної та касаційної інстанцій положень кримінального закону при призначенні йому покарання.

Обґрунтовуючи неоднакове застосування судом касаційної інстанції норми права, яка міститься у статті 384 КПК, ОСОБА_1 не звернув уваги на те, що зазначена стаття містить ряд положень, викладених у двох частинах, що потребує конкретизації у заяві, норма якої саме частини цієї статті неоднаково застосована судом касаційної інстанції.

Водночас заявнику необхідно звернути увагу на те, що деталізація неоднаково застосованої норми права, передбаченої КПК, має здійснюватися з урахуванням положень про особливості структури кримінальної процесуальної норми. Структура такої норми не завжди очевидна (не завжди міститься в одній конкретній статті закону, а інколи навпаки - одна стаття закону містить декілька норм), але, як і норми інших галузей права, вона складається з трьох частин: гіпотези (опису умов дії правової норми, тобто вказівки на ті життєві обставини, за наявності яких реалізується її диспозиція), диспозиції (належної або можливої поведінки за наявності передбачених гіпотезою обставин) та санкції (наслідків або заходів державного примусу на випадок недотримання чи порушення припису, визначеного у диспозиції).

Отже заява, крім посилання на норму процесуального права, яка неоднаково застосована, має містити також обґрунтування неоднакового застосування тих норм КПК, що регламентують умови дії такої норми та юридичні наслідки її застосування.

До того ж, наводячи доводи на спростування висновків касаційного суду щодо відповідності пам'ятки, що була вручена ОСОБА_1 під час підготовчого судового засідання, положенням статті 345 КПК, заявник вказує спочатку на відсутність відомостей про ознайомлення його з правом, передбаченим статтею 384 КПК, у матеріалах справи, а згодом зазначає про відсутність цих відомостей саме у пам'ятці, яка була йому вручена, проте не надає відповідних даних на підтвердження цих доводів.

Зазначаючи у своїй заяві про неоднакове застосування судом касаційної інстанції статті 384 КПК, ОСОБА_1 також не наводить належного обґрунтування неоднаковості застосування цієї норми з відповідним аналізом та порівнянням змісту оспорюваного рішення від 13 червня 2017 року в порівнянні з висновками цього ж суду викладеними в ухвалах від 26 лютого 2015 року та 09 лютого 2017 року, на які ОСОБА_1 послався у своїй заяві, як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норми права, передбаченої КПК.

Вказуючи про порушення судами апеляційної та касаційної інстанцій положення частини другої статті 68 КК, ОСОБА_1 у заяві не зазначає відповідну підставу для перегляду судових рішень Верховним Судом України, передбачену статтею 445 КПК.

Відповідно до повноважень Верховного Суду України та його усталеної практики, неоднаковість застосування касаційним судом норм матеріального права перевіряється шляхом порівняння висновків касаційного суду, сформульованих у різних кримінальних провадженнях стосовно застосування однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах.

Отже, для обґрунтування невідповідності застосування касаційним судом норм матеріального права, заявнику слід навести порівняння висновків касаційного суду в оспореному рішенні з висновками, які, на його думку, є правильними і знайшли своє відображення в інших рішеннях касаційного суду.

Також, всупереч вимогам статті 449 КПК, засудженим ОСОБА_1 не додано до заяви копій рішень суду касаційної інстанції, які б за змістом відрізнялися від оскарженого та були прикладом правильного, на думку заявника, застосування однієї і тієї самої норми права, передбаченої частиною другою статті 68 КК.

Оскільки кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій засобами, передбаченими КПК, суд позбавлений можливості самостійно зробити висновок, з яких саме підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України подано заяву засудженим ОСОБА_1 та які саме норми права заявник розцінює як неоднаково застосовані.

Крім цього, вимоги засудженого ОСОБА_1, викладені у прохальній частині заяви, не відповідають законодавчо визначеним повноваженням Верховного Суду України щодо перегляду судових рішень у кримінальних справах та містять суперечності, оскільки заявник не порушує питання про скасування вироків Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 лютого 2016 року та Апеляційного суду Чернігівської області від 28 вересня 2016 року, а порушує питання про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції після скасування лише рішення суду касаційної інстанції. Таким чином, прохальна частина заяви засудженого не узгоджується з положеннями глави 33 КПК.

Зазначені недоліки, встановлені при перевірці відповідності заяви вимогам КПК, перешкоджають вирішенню питання про допуск справи до провадження.

Відповідно до частини другої статті 450 КПК, у разі, якщо заяву подано без додержання вимог статей 448 і 449 КПК, заявник письмово повідомляється про недоліки заяви та строк, протягом якого він зобов'язаний їх усунути.

Заява повертається заявнику, якщо він не усуне її недоліки протягом установленого строку.

На підставі наведеного, керуючись статтею 450 КПК,

у х в а л и в :

про вказані недоліки заяви повідомити засудженого ОСОБА_1 та надати йому строк для їх усунення до 04 жовтня 2017 року включно.

У разі, якщо зазначені недоліки не буде усунено в установлений строк, заяву буде повернуто заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_3