Справа № 558/535/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2017 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі :
судді ОСОБА_1
при секретарі Слакві ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника адвоката ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000084 від 01 липня 2013 року по обвинуваченню:
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Рогізне Демидівського району, Рівненської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, з вищою освітою, працюючого на посаді начальника управління соціального захисту населення Демидівської районної державної адміністрації Рівненської області, раніше не судимого, -
за ч.2 ст.15, ч.3 ст.368 КК України, -
В с т а н о в и в:

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 , обвинувачується в тому, щопрацюючи на посаді начальника управління праці та соціального захисту населення Демидівської районної державної адміністрації Рівненської області, яка відноситься до шостої категорії посад державних службовців, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, виконуючи організаційно - розпорядчі та адміністративно -господарські обов`язки, встановлені відповідно до його посадової інструкції, до яких входило: забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту; здійснення керівництва управлінням; видача у межах своїх повноважень наказів, організація контролю за їх виконанням, діючи умисно, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним» від 02.08.2000 № 1192, «Інструкції щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги» від 19.09.2006 № 345, діючи з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, виконав усі дії, які вважав за необхідне для одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_6 за неприпинення виплат останньому та близькій йому особі по догляду за інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розладу, та невжиття заходів щодо повернення виплачених в якості соціальної допомоги коштів, однак злочин не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі.

Так, ОСОБА_4 під час виконання своїх службових обов`язків начальника управління праці та соціального захисту населення Демидівської районної державної адміністрації, стало відомо про здійснення виплат ОСОБА_7 по догляду за ОСОБА_6 , як інвалідом ІІ групи, внаслідок психічного розладу. Знаючи, що останній працює листоношею в Демидівському відділенні «Укрпошти», та одночасно його мати отримує соціальну виплату по догляду за ним, ОСОБА_4 , вирішив скористатись психічним захворюванням ОСОБА_6 та створив для останнього умови, необхідні для одержання для себе неправомірної вигоди.

З цією метою, 19.06.2013р. близько 18 години ОСОБА_4 зустрівся із ОСОБА_6 за місцем проживання останнього, за адресою: АДРЕСА_2 та повідомив, що здійснюючи свої службові повноваження він виявив, що ОСОБА_6 незаконно отримує допомогу по догляду за інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розгляду та вказав, що у випадку не передачі йому грошових коштів у сумі 4 500 гривень, особисто підпише розпорядження про припинення виплат вказаної допомоги та вживатиме заходів щодо стягнення з нього незаконно одержаних коштів за весь період нарахування вказаної допомоги. В цей час, ОСОБА_6 , знаючи про службове положення ОСОБА_4 , а саме про те, що останній являється начальником управління праці та соціального захисту населення Демидівської районної державної адміністрації, при цьому, усвідомлюючи реальність виконання дій з боку ОСОБА_4 , вимушено погодився на передачу останньому неправомірної вигоди.

Наступного дня, 20.06.2013 в ранковий час, ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_4 в АДРЕСА_3 , передав, а ОСОБА_4 отримав грошові кошти в сумі 4 500 грн. за неприпинення виплат останньому та близькій йому особі по догляду за інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розладу, та невжиття заходів щодо повернення виплачених в якості соціальної допомоги коштів. Однак згодом, у цей же день, частина вказаних грошових коштів у сумі 500 доларів США та 21.06.2013 в сумі 450 гривень ОСОБА_4 повернуті ОСОБА_6 на прохання останнього.

В подальшому, ОСОБА_4 , маючи єдиний умисел на одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_6 , продовжував вчиняти дії, які спонукали останнього до передачі неправомірної вигоди службовій особі за не вчинення у майбутньому дій із використанням свого службового становища.

Так, наприкінці червня 2013 року (точний час та місце не встановлене) ОСОБА_4 в ході спілкування з головним лікарем Демидівської ЦРЛ ОСОБА_8 , переконавши останнього у неправомірності отримання ОСОБА_6 соціальної допомоги, домовився про направлення ОСОБА_8 на адресу управління соціального захисту населення Демидівської районної державної адміністрації листа щодо призупинення виплат соціальної допомоги ОСОБА_6 , з метою направлення його на повторне медичне обстеження на предмет вирішення питання необхідності подальшого постійного стороннього догляду за ним.

Усвідомлюючи реальність неправомірних дій з боку ОСОБА_4 по припиненню виплати соціальної допомоги, 29.06.2013 р. ОСОБА_6 звернувся до ОСОБА_4 за місцем проживання останнього за адресою АДРЕСА_3 , з проханням не припиняти здійснення законних виплат щодо нього, на що останній відповів, що про вирішення цього питання повідомить 01.07.2013 року.

В цей час, ОСОБА_6 усвідомлюючи протиправність дій ОСОБА_4 , щодо надання останньому неправомірної вигоди, з метою недопущення порушень своїх прав та законних інтересів, вимушено погодився на протиправні дії ОСОБА_4 , однак звернувся із відповідної заявою до правоохоронних органів.

01.07.2013 року о 20.50 годині ОСОБА_4 двічі телефонував на мобільний телефон ОСОБА_6 . Під час першої розмови висловив погрозу виконання ним дій з використанням свого службового становища, а в другий раз домовився про їх зустріч.

В цей же день, на виконання попередньої домовленості, близько 21години 13 хв., знаходячись поблизу пожежної частини в смт. Демидівка, що за адресою смт. Демидівка, вул.17 Вересня, 82, ОСОБА_4 , продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на отримання для себе неправомірної вигоди, неодноразово висловлював ОСОБА_6 вимогу по передачу йому в строк до 02.07.2013 неправомірної вигоди, збільшеної до 5900 гривень.

02.07.2013 близько 16 год. 19 хв. на виконання попередньої домовленості про передачу неправомірної вигоди, ОСОБА_6 зателефонував зі свого мобільного телефону до ОСОБА_4 та домовився про зустріч з останнім на АДРЕСА_4 , поблизу Демидівського районного відділення Ощадбанку. Однак, ОСОБА_4 свій намір отримати неправомірну вигоду від ОСОБА_6 не довів до кінця, з причин що не залежали від його волі, оскільки помітив спостереження за ним працівниками УСБУ в Рівненській області.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення начальника управління соціального захисту населення Демидівської районної державної адміністрації Рівненської області ОСОБА_4 :
Частина 2 статті 15, частини 3 статті 368 КК України - закінчений замах на одержання службовою особою неправомірної вигоди за не вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчиненому службовою особою, яка займає відповідальне становище, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. Суду пояснив, що у встановлений органом досудового розслідування період (час), дійсно працював на вказаній вище посаді та на даний час продовжує працювати начальником управління соціального захисту населення Демидівської РДА.
Його обов`язки визначені посадовою інструкцією та іншими нормативними та внутрішніми документами. Він, як начальник управління соціального захисту населення Демидівської РДА не лише не уповноважений примати рішення про призначення соціальних допомог, а й не уповноважений приймати рішення про їх припинення. Після отримання документів, що є підставою для призначення допомоги вказані матеріали формуються у справу та передаються для перевірки та затвердження до відділу соціальних виплат Департаменту соціального захисту Рівненської ОДА для перевірки та затвердження після чого проводиться виплата відповідної допомоги. Припинення виплати соціальної допомоги здійснюється в аналогічному порядку.

У 2013 році при виконанні ним покладених обов`язків від мешканки Демидівського району йому стало відомо, що ОСОБА_7 отримує соціальну допомогу по догляду за інвалідом ІІ групи за психічним захворюванням ОСОБА_6 знаючи про те, що ОСОБА_6 працює листоношею, він вирішив перевірити правомірність призначеної допомоги. З цією метою мав розмову з головним лікарем Демидівської ЦРЛ Домбровським, який повідомив йому, що довідки для отримання допомоги та стан ОСОБА_6 він не видавав, а така довідка була видана ЦПЗН Рівненської області. Після цього, мав розмову з ОСОБА_6 з приводу проходження останнім медичного обстеження для з`ясування правомірності призначення допомоги. Під час розмов ОСОБА_9 повідомив, що довідку яка стала підставою для призначення допомоги той отримав за сприяння когось, і хоче улагодити питання, щоб допомога не припинялась. На пропозиції ОСОБА_6 не погоджувався, як наслідок вказана особа почала нервуватись, у зв`язку з чим вимушений був удавано погодитись на пропозицію ОСОБА_6 .. Але повідомив останнього, що коли вони поїдуть у м. Рівне для проходження медичного огляду ОСОБА_6 необхідно буде взяти з собою гроші.

Декілька разів він мав вже вези ОСОБА_6 на медичний огляд, однак останній відмовлявся. В одній із зустрічей ОСОБА_6 в салоні а/м клав йому якісь грошові кошти, однак наполіг, щоб той їх забрав, що було зроблено. Під час розмов ОСОБА_6 постійно наполягав на необхідності вирішення його питання про неприпинення виплат допомоги та систематично говорив, що знає, що за це необхідно платити і сам наполягав на передачі ним грошових коштів. Однак, у зв`язку з тим, що вирішення питання про припинення допомоги не стояло, а лише необхідно було провести медичний огляд з метю встановлення правомірності призначення допомоги, він вимушено погоджувався з поведінкою ОСОБА_6 з метою уникнення конфліктних ситуацій.

Також ОСОБА_4 повідомив суду, що в ході досудового розслідування його покази не сприймались та не перевірялись відповідно до дослідженого Розподілу обов`язків між начальником та заступником начальника управління соціального захисту населення Демидівської РДА (Додаток №2 до Наказу в.о. начальника управління соціального захисту населення РДА від 26.02.2013 №11) до його повноважень, як начальника управління соціального захисту населення Демидівської РДА, не віднесено організацію роботи відділу пільг та відділу персофініфікованого обліку і відділу грошових виплат, субсидій і компенсацій. Організація роботи вказаних підрозділів віднесена до безпосередніх повноважень заступника начальника управління соціального захисту населення Демидівської РДА.

Просить разом із захисником винести, щодо нього виправдувальний вирок, оскільки в його діях відсутній закінчений замах на одержання неправомірної вигоди з вимаганням неправомірної вигоди.
На думку обвинувачення, вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення доводиться зібраними - матеріалами кримінального провадження, які досліджувалися в судових зазіданнях.
Провівши судовий розгляд кримінального провадження в межах оголошеної ОСОБА_4 підозри, (обвинувачення) безпосередньо допитавши обвинуваченого, свідків, дослідивши документи як докази на які посилався прокурор, та вивчивши всі матеріали кримінального провадження, заслухавши міркування і доводи прокурора, захисника, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті повного, об`єктивного і всебічного їх дослідження в судовому засіданні, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції, розпочавши досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила, а також відповідно до ч.2 ст.9 КПК України всебічно повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного,обвинуваченого, а також обставини що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час,місце,спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення; 2)винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини,які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст.91 КПК України покладається на прокурора.
Тобто, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Суд, відповідно до ст.26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгяд сторонами та віднесені до його повноважень.
Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь підсудного.
Згідно ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Так, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення стороною обвинувачення обґрунтовується наступними доказами, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме: показаннями свідка ОСОБА_6 згідно з якими повідомив, що працює листоношею в Демидівському відділенні «Укрпошти» та являється інвалідом ІІ групи за загальним захворювання. З кінця 2012 року його мати ОСОБА_7 отримує соціальну допомогу по догляду за ним, як інвалідом ІІ групи з психічним захворюванням.

Влітку 2013 року йому, у зв`язку з викликом до Демидівської ЦРЛ, стало відомо, що начальник собезу ОСОБА_4 займається питанням вивчення правомірності призначення та виплати соціальної допомоги ОСОБА_7 , у зв`язку з чим він вирішив поспілкуватися на дану тему з ОСОБА_4 .. В ході розмови останній повідомив йому, що допомога призначена неправомірно і, оскільки він - ОСОБА_6 працює, і його мати отримує допомогу у зв`язку з його безпорадністю, і як наслідок потрібно буде повертати отриману допомогу.

Він запитав яким чином можна це питання врегулювати, нащо ОСОБА_4 повідомив про необхідність пройти медичний огляд для підтвердження дійсності його стану, і що в Рівне все вирішать. Для цього потрібні кошти.

ОСОБА_6 повідомив, що надавав ОСОБА_4 20.06.2013р. 4 500 гривень. В той самий день обвинувачений віддав йому 500 доларів США та на другій день ОСОБА_4 також віддав йому 450 гривень .

В подальшиу ОСОБА_4 продовжував цікавитись яким чином була видана довідка на підставі якої було призначено допомогу. Та ще декілька разів між ними відбувались розмови, одну з яких він записав на диктофон, що отримав від співробітника СБУ м. Дубно, якого не пам`ятає.

Звернувся до УСБУ у Рівненській області, де написав заяву про вимагання неправомірної винагороди ОСОБА_4 ..

В подальшому від співробітників УСБУ в Рівненській області він отримав відповідні технічні пристрої на які записувалась розмови з ОСОБА_4 , а також грошові кошти в конверті для передачі ОСОБА_4 у якості неправомірної винагороди, а саме 5900 гривень. Обвинувачений пропонував йому поїхати в лікарню в м. Рівне з метою пройти обстеження.

Однак, в день коли він мав передати ОСОБА_4 кошти в сумі 5 900 гривень, останній не став їх брати, на його думку ОСОБА_4 побачив а/м СБУ. Грошові кошти які йому в конверті дали працівники СБУ повернув їм назад.

ОСОБА_4 вимагав у нього 5500 гривень та 400 гривень на бензин, оскільки обвинувачений вирішував його проблеми.

Суд критично оцінює показання даного свідка, оскільки вони є непослідовними та не узгоджуються з фактичними встановленими обставинами провадження, що підтвердженно іншими дослідженими матеріалами кримінального провадження та не узгоджуються з показами інших учасників судового розгляду.

Так, допитаний в якості свідка ОСОБА_10 , повідомив, що працює на посаді начальника відділу грошових виплат, субсидій і компенсацій управління соціального захисту населення Демидівської РДА, відповідно до покладених обов`язків затверджує рішення про призначення допомоги, а потім заступник начальника управління, після чого справа передається на перевірку до відділу соціальних виплат Департаменту соціального захисту Рівненської ОДА, де перевіряється і в разі правомірності рішення виконується, тобто або розпочинається виплата або припиняється. ОСОБА_4 в літку 2013 року не звертався до нього з питанням про припинення виплати ОСОБА_7 , таких вказівок він як керівник установи не надавав.

Свідка ОСОБА_11 повідомив суд, що працює на посаді начальник Центру по нарахування та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту Рівненської ОДА. ОСОБА_4 , як начальник управління соціального захисту населення Демидівської РДА не може приймати рішення про припинення соціальних виплат та до нього не звертався з питання про припинення виплати ОСОБА_7 ..

Допитана в якості свідка ОСОБА_12 повідомила, що у вказаний вище період працювала начальником Департаменту соціального захисту Рівненської ОДА. Їй було відомо від ОСОБА_4 який приходив до неї за порадою про отримання в Демидівці хворим коштів які виділялись за доглядом за психічно хворими які потребують стороннього догляду, особою яка працює. Про вказаний випадок вона повідомляла начальника Управліня охорони здоровя ОСОБА_13 та дзвонила до ОСОБА_14 в цент психічного здоровя населення, оскільки був контроль за коштами які виділялись. ОСОБА_4 , як начальник управління соціального захисту не уповноважений припиняти, рішення про призначення та припинення виплат.

Допитана в якості свідка ОСОБА_15 дала показання, що працює головним спеціалістом відділу соціальних виплат Департаменту соціального захисту Рівненської ОДА, лист про припинення чи призупинення виплат не є підставою для припинення чи призупинення виплати. ОСОБА_4 , як начальник управління соціального захисту не уповноважений припиняти, рішення про призначення та припинення виплат, рішення про призначення та припинення виплат перевіряється відділом та в разі його неправомірності повертається справа без затвердження. ОСОБА_4 не звертався з питанням про припинення виплати ОСОБА_7 ..

Допитана в якості свідка ОСОБА_16 повідомила, що працює в управління соціального захисту населення Демидівської РДА, ОСОБА_6 часто приносив пошту, відомості про вимагання ОСОБА_4 неправомірної винагороди їй невідомі.

Показання названих вище свідків узгоджуються між собою та іншими джерелами доказування, зокрема, дослідженими в судовому засіданні Розподілу обов`язків між начальником та заступником начальника управління соціального захисту населення Демидівської РДА (Додаток №2 до Наказу в.о. начальника управління соціального захисту населення РДА від 26.02.2013 №11), посадової інструкції ОСОБА_4 з яких слідує, що останній не уповноважений припиняти, рішення про призначення та припинення відповідних виплат.

Допитана в якості свідка ОСОБА_17 повідомила суд, що працює лікарем консультаційного прийому амбулаторно-полініклінічного відділення КЗ РОЦПЗ, видавала довідку про необхідність постійного стороннього догляду за інвалідом І-ІІ групи внаслідок психічного розладу від 14.11.2012 №4956, на підставі амбулаторного огляду, що проводився в листопаді 2012 року разом з ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .. Досліджувались попередні аналізи хворого. Критеріями надання стороннього догляду є неможливість забезпечити життєдіяльність. Може бути особа інвалідом ІІ групи яка не потребує стороннього догляду. ОСОБА_6 в стаціонарі не перебував, особа однозначно не потребує сторонньої допомоги в разі працевлаштування і така довідка не була б видана, якби такі відомості були б наявні на час видачі довідки від 14.11.2012 року.

Свідок ОСОБА_18 повідомив суд, що є завідувачем психоневрологічним амбулаторним відділення КЗ РОЦПЗ, видавав довідку про необхідність постійного стороннього догляду за інвалідом І-ІІ групи внаслідок психічного розладу від 14.11.2012 №4956, на підставі амбулаторного огляду, що проводився в листопаді 2012 року разом з ОСОБА_17 та ОСОБА_19 , ОСОБА_6 в стаціонарі не перебував, особа однозначно не потребує сторонньої допомоги в разі працевлаштування і така довідка не була б видана, якби такі відомості були б наявні на час видачі довідки від 14.11.2012;

Свідок ОСОБА_20 повідомила, що є дільничим лікарем-психіатром ІНФОРМАЦІЯ_2 , видавала довідку про необхідність постійного стороннього догляду за інвалідом І-ІІ групи внаслідок психічного розладу від 14.11.2012 №4956, на підставі амбулаторного огляду, що проводився в листопаді 2012 року разом з ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .. ОСОБА_6 в стаціонарі не перебував, особа однозначно не потребує сторонньої допомоги в разі працевлаштування і така довідка не була б видана, якби такі відомості були б наявні на час видачі довідки від 14.11.2012.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 показав, що у літку 2013 року до нього як до головного лікаря Демидівської ЦРЛ, звернувся ОСОБА_4 з питанням, чи видавалась довідка ОСОБА_6 про потребу догляду за останнім, на що він повідомив, що така довідка не видавадлась та не могла бути виданою, оскільки він знав, ОСОБА_21 працює і сторонньої допомоги не потребує. Згодом йому стало відомо, що така довідка видавалась ЦПЗП в РІвненській робласті. Обвинувачений повідомив його, що ОСОБА_6 отримує соціальну допомогу. Також, ОСОБА_6 не говорив йому про вимагання коштів ОСОБА_4 .. ОСОБА_4 не просив його про сприяння у припиненні виплат соціальної допомоги.

Покази вказаних свідків узгоджуються між собою та підтверджуються дослідженими матеріалами провадження, зокрема, справа ОСОБА_7 , щодо призначення щомісячної грошової допомоги, яка проживає разом з інвалідом І чи ІІ групи в наслідок психічного розладу; заключення про необхідність постійного стороннього догляду за інвалідом І-ІІ групи внаслідок психічного розладу від 14.11.2012 №4656, Лист Рівненської Дирекції УДППЗ Укрпошта; Наказ про прийняття ОСОБА_6 на роботу; Посадова інструкція ОСОБА_6 ; медичною документацією ОСОБА_6 ; Акту судово-психіатричної експертизи від 05.08.2014 №271/14. (а.к.п.152 156, 161,165)

Допитані в судовому засіданні у якості свідків співробітники УСБУ ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , суду пояснили що, приймали участь у виконанні доручень слідчого по кримінальному провадженні, документували протиправну діяльність, приймали участь у контролі за вчиненням злочину обвинуваченого ОСОБА_4 який виявив за собою спостереження. Ними складались схеми пересування ОСОБА_4 , однак, вони особисто не слідкували за його пересуванням дані відомості їм відомі із розмов по радіостанціям.

Суд критично оцінює покази вказаних свідків незважаючи на їх узгодження між собою, оскільки сторона обвинувачення не надала суду докази підтвердження фактичного проведення відносно ОСОБА_4 негласної слідчої дії спостереження за особою із застосуванням відеозапису, фотографування, спеціальних технічних засобів для спостереження, хоча для проведення такої дії було надано дозвіл відповідно до ухвали слідчого судді Апеляційного суду Рівненської області від 01.07.2013 року.

Суд вважає, що свідчення допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 не підтверджують та не спростовують інкримінованого злочину обвинуваченому ОСОБА_4 ..

Досліджений в судовому засіданні запис наданий ОСОБА_6 за допомогою цифрового диктофону «OLYMPUS DIGITAL VOICE RECORDER VN-8600PC», здійснений ним особисто до звернення до правоохоронного органу, тобто до 01.07.2013 року.

Рішенням Конституційного суду України у справі N 1-31/2011 за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України від 20.10.2011 року, визначено, що в аспекті конституційного подання щодо суб`єктів одержання доказів у кримінальній справі в результаті здійснення оперативно-розшукової діяльності положення першого речення частини третьої статті 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, слід розуміти так, що обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України "Про оперативно-розшукову діяльність", особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.

А відтак, запис виконаний ОСОБА_6 за допомогою цифрового диктофону «OLYMPUS DIGITAL VOICE RECORDER VN-8600PC», що містить зміст розмови між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , який не надавав згоду на запис, та якому не було відомо про запис розмови, а також ОСОБА_6 не уповноважений на здійснення оперативно-розшукової діяльності, а також, що ухвала слідчим суддею про втручання у приватне спілкування у спосіб аудіоконтролю розмов ОСОБА_4 та на час запису ОСОБА_6 розмови, що зафіксована на цифровому диктофоні «OLYMPUS DIGITAL VOICE RECORDER VN-8600PC» не приймалась - є недопустимим доказом отриманого внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (в розумінні ст.86 КПК України)

Відповідно суд не може взяти до уваги свідчення в судовому начальника відділення розслідувань у сфері службової діяльності СУ УМВС України в Рівненській області ОСОБА_34 , яка повідомила, що вказаний диктофон та запис на ньому вона вилучила у ОСОБА_6 , з метою огляду та прилучення до провадження диктофона як речового доказу.

З огляду на такі обставини, суд, визнає також недопустимими доказами дані, що містяться у висновках криміналістичних експертиз відео звукозапису № №2418/2419; 2420/2421; 2422/2423 виконаними 02.07.2014 року судовим експертом Львівського науково дослідного інституту судових експертиз, оскільки предметом дослідження зазначених експертиз був запис та цифровий диктофон «OLYMPUS DIGITAL VOICE RECORDER VN-8600PC», який використовувався ОСОБА_6 в незаконний спосіб. (т.3 а.с.11,12, 22-49)

На думку суду покликання обвинуваченого та його захисника, стосовно ухвали слідчого судді Апеляційного суду Рівненської області від 01.07.2013р. зі змісту якої слідує, що часом її постановлення є 15 год. 00 хв., в той же час відповідно до скрин-шоту відомостей про рух кримінального провадження №0000084 (т. 4 а.с. 123) зазначено, що реєстрація провадження цього провадження у ЄРДР здійснення ОСОБА_35 01.07.2013 18 годині 12 хвилин, а саме, слідчим суддею постановлено ухвалу про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій відносно ОСОБА_4 , до початку судового розслідування, не заслуговує на увагу, оскільки в статті 248 КПК України не визначено, що в ухвалі слідчого суді повинні міститися відомості про час постановлення такої ухвали.

Із досліджених в судовому засіданні документів проведених та складених на підставі ухвали слідчого судді Апеляційного суду Рівненської області від 01.07.2013р. про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, наданих прокурорм та інших документів матеріалів наявних у кримінальному провадженні, суд дійшов висновку, що вони не містять переконливих доказів які б об`єктивно підтверджували винність обвинуваченого у вчиненні закінченому замаху на одержання службовою особою неправомірної вигоди за не вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчиненому службовою особою, яка займає відповідальне становище, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди.

Зокрема, суд звертає увагу на ту обставину, що станом на 01.07.2013 року матеріали кримінального провадження відомості про початок якого внесено 01.07.2013 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000084, які надані до суду, не містять постанови про призначення прокурора процесуальним керівником до 03.07.2013 року. Тобто, станом на 01.07.2013 відсутній процесуальний документ, що підтверджує повноваження старшого прокурора відділу прокуратури Рівненської області ОСОБА_36 , як процесуального керівника у кримінальному провадженні відомості про початок якого внесено 01.07.2013 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000084, який би міг погодити клопотання про проведення негласних слідчих дій, що передбачають обмеження конституційних прав особи.

Тому, на думку суду, постанова про проведення негласної слідчої дії контроль за вчиненням злочину від 01.07.2013 досліджена в судовому засіданні, винесена особою, яка не мала процесуальних прав прокурора визначених ст. 36 КПК України у даному кримінальному провадженні.

Отже, суд визнає фактичні дані, що містяться у протоколу результатів негласної слідчої дії контроль за вчиненням злочину від 22.07.2013 року, недопустимими доказами.

З огляду на диспозицію ст. 368 КК України, одержання неправомірної вигоди має місце тоді, коли службова особа отримує неправомірну вигоду за вчинення чи не вчинення будь яких дій в інтересах особи, яка надає неправомірну винагороду, з використанням наявних повноважень.

Визначення службової особи для цієї статті 368 закону про кримінальну відповідальність за одержання хабара подається у примітці 1 до статті 364 КК, а зміст ознак, які складають поняття службової особи, розкриті у постанові Пленуму Суду від 26 квітня 2002 року № 5 «Про судову практику у справах про хабарництво».

Службова особа як спеціальний суб`єкт злочину, крім загальних ознак суб`єкта злочину, характеризується спеціальними ознаками, а саме: а) посадові, які визначають сферу діяльності (де саме виконуються відповідні повноваження); б) функціональні - ті, які визначають коло повноважень, у зв`язку з наявністю яких особа належить до службових.

Для визнання особи службовою необхідно встановити, що вона займає певну посаду, користується правами і наділена обов`язками у зв`язку з тим, що покликана діяти в інтересах певних соціальних груп.

У пункті 1 постанови Пленуму Суду від 26 квітня 2002 року № 5 «Про судову практику у справах про хабарництво» Суд роз`яснив, що до представників влади належать працівники державних органів та їх апарату, які наділені правом у межах своєї компетенції ставити вимоги, а також приймати рішення, обов`язкові для виконання юридичними і фізичними особами незалежно від їх відомчої належності та підлеглості.

Разом з тим, особа має статус службової не у зв`язку з наявністю певних повноважень взагалі, а наявність чи відсутність такого статусу визначається щодо конкретних вчинюваних дій.

Вказана позиція викладена у Постанові ВС України від 08.10.2015 у справі №5-109кс15.

Відповідальність за одержання хабара настає лише за умови, що посадова особа одержала його за виконання чи невиконання таких дій, які вона могла або повинна була виконати з використанням наданої їй влади або організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або хоч і не мала повноважень вчинити відповідні дії, але через своє посадове становище могла вжити заходів до їх вчинення іншими посадовими особами (абзац перший пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 5 «Про судову практику у справах про хабарництво»). (Постанова ВС України від 12.12.2013 року у справі №5-47кс13).

Із досліджених доказів слідує те, що ОСОБА_4 не являється суб`єктом інкримінованого йому складу злочину передбаченого ст. 368 КК України, оскільки на нього як начальника управління соціального захисту населення Демидівської РДА, не покладено ні організаційно-розпорядчих ні адміністративно господарських обов`язків, щодо прийняття рішень про призначення та припинення вилат соціальних допомог, в тому числі і допомоги щодо догляду за психічно хворою особо. І-ІІ групи інвалідності.

Вимаганням хабара визнаються дії службової особи, що супроводжуються погрозою вчинення або не вчинення з використанням влади чи службового становища дій, які можуть заподіяти шкоду правам чи законним інтересам того, хто дає хабара, або умисне створення службовою особою умов, за яких особа змушена дати хабара з метою запобігання шкідливим наслідкам щодо своїх прав і законних інтересів.

Із законодавчого визначення та судової практики випливає, що така ознака, як вимагання хабара, може бути поставлена за провину за наявності трьох основних чинників:

1) ініціатором давання (одержання) хабара є службова особа - хабароодержувач;

2) пропозиція про давання (одержання) хабара має характер вимоги (примусу), що підкріплюється: або а) відкритою погрозою, або б) створенням таких умов, які переконують хабародавця в наявності реальної небезпеки його правам та законним інтересам, що змушує його погодитися з такою вимогою;

3) дії, виконанням (невиконанням) яких погрожує вимагач, зумовлені його службовим становищем, і, головне, мають протиправний характер або спрямовані на заподіяння шкоди правам та законним інтересам хабародавця.

Правильне визначення меж вимагання хабара пролягає через зміст прав та інтересів особи (їх законність чи незаконність), можливість реалізації (захисту) цих прав та інтересів за допомогою хабара, законність чи незаконність дій службової особи, якими вона погрожує, у разі відмови від давання хабара, а також через спрямованість погроз службової особи на заподіяння шкоди правам та законним інтересам хабародавця.

Найбільш значущою ознакою вимагання є те, що примушування до хабара може бути вчинено тільки за допомогою погрози заподіяння шкоди правоохоронюваним, законним інтересам особи. При цьому, під законними інтересами слід розуміти інтереси, які забезпечуються нормами закону (до яких можна застосувати нормативний критерій), а також ті, що не суперечать чинному законодавству. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в Рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004, незаконний інтерес, на відміну від правоохоронюваного, не захищається ні законом, ні правом і не повинен задовольнятись чи забезпечуватись ним.

Верховний Суд України висловлював свою правову позицію з приводу правильного розуміння законодавчого визначення вимагання хабара і констатував, якщо хабародавець зацікавлений у незаконній, неправомірній поведінці службової особи, прагне обійти закон, установлену процедуру вирішення того чи іншого питання, досягти задоволення своїх незаконних інтересів, уникнути заслуженої відповідальності, одержати незаконні пільги або переваги тощо, то вимагання хабара виключається (постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України: № 5-14кс12 від 4 жовтня 2012 року, № 5-13кс13 від 23 травня 2013 року, № 5-14кс13 від 30 травня 2013 року, № 5-28кс13 від 5 вересня 2013 року, № 5-47кс13 від 12 грудня 2013 року, № 5-42кс13 від 7 листопада 2013 року, № 5-43кс13 від 26 грудня 2013 року, № 5-20кс14 від 13 листопада 2014 року, № 5-19кс14 від 26 червня 2014 року).

Відповідно до п. 1 Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним (Затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 2 серпня 2000 р. № 1192) передбачено, що щомісячна грошова допомога особі, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним (далі - допомога на догляд) надається відповідно до статті 5 Закону України "Про психіатричну допомогу" у грошовій формі.

Пунктом 4 Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним (Затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 2 серпня 2000 р. № 1192) встановлено, що допомога на догляд надається дієздатній особі, яка зареєстрована або постійно проживає на одній житловій площі з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, і здійснює догляд за ним.

Таким чином, визначальною обставиною, що є підставою для призначення допомоги по догляду за інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, є потреба такої особи у сторонньому догляді, яка підтверджена висновком лікарської комісії медичного закладу.

Пунктом 4 Інструкції про порядок заповнення висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу (Затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України 26.12.2000 N 363, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 січня 2001 р. за N 12/5203) (Наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства охорони здоров`я N 667 від 31.07.2013) встановлено, що підставою для стороннього догляду є тяжкий психічний стан особи (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє її адекватно усвідомлювати навколишню дійсність, свій психічний стан, поведінку або самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує її життєдіяльність.

В ході судового розгляду було досліджено письмові документи на підтвердження права пов`язаної з ОСОБА_6 особи, а саме, ОСОБА_7 , на отримання щомісячної грошової допомоги, яка проживає разом з інвалідом І чи ІІ групи в наслідок психічного розладу, зокрема: справа ОСОБА_7 , щодо призначення щомісячної грошової допомоги, яка проживає разом з інвалідом І чи ІІ групи в наслідок психічного розладу;

заключення про необхідність постійного стороннього догляду за інвалідом І-ІІ групи внаслідок психічного розладу від 14.11.2012 №4656.

А також досліджено документи отримані з місця роботи ОСОБА_6 , зокрема:

Лист Рівненської Дирекції УДППЗ Укрпошта;

Наказ про прийняття ОСОБА_6 на роботу;

Посадова інструкція ОСОБА_6 ..

Так, з дослідженого заключення про необхідність постійного стороннього догляду за інвалідом І-ІІ групи внаслідок психічного розладу від 14.11.2012 №4956, встановлено, що ЛКК надано заключення про потребу ОСОБА_6 в сторонньому догляді.

Із дослідженої справи ОСОБА_7 , щодо призначення щомісячної грошової допомоги, яка проживає разом з інвалідом І чи ІІ групи в наслідок психічного розладу, що ОСОБА_6 перебуває в трудових відносинах, працює. Після початку кримінального провадження справа ОСОБА_6 була передана для ведення до Управління соціального захисту Дубенської РДА і допомого по догляду за ОСОБА_6 більше не призначалась.

Лист Рівненської Дирекції УДППЗ Укрпошта та наказ про прийняття ОСОБА_6 на роботу вказує, що ОСОБА_6 працює з 1999 року на посаді листоноші 3 класу відділення поштового зв`язку Демидівка. В період з 01.01.2012 перебував у щорічних відпустках з 01.07.2012 по 30.07.2012, з 01.12.2013 по 30.12.2013, з 31.12.2013 по 31.01.2014.

З дослідженого Акту судово-психіатричної експертизи від 05.08.2014 №271/14 встановлено, що відповідно до дослідницької частини: за станом здоров`я критеріям видачі довідки щодо постійного стороннього догляду за інвалідом І-ІІ групи внаслідок психічного захворюванню не відповідає, в досліджуваній медичній документації жодного разу не вказувалось на такі психічні порушення, які б позбавляли ОСОБА_6 самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність, в тому числі впродовж 2012-2013 років. Резолютивна частина - за станом психічного здоров`я здатний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність. Даних про наявність у ОСОБА_6 таких психічних розладів, які б не дозволяли йому самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність, в тому числі впродовж 2012-2013 років, в матеріалах наданих експертам немає. (т.3 а.к.п.61-65)

Окрім того, судом встановлено, що призначена на основі заключення про необхідність постійного стороннього догляду за інвалідом І-ІІ групи внаслідок психічного розладу від 14.11.2012 №4956, ОСОБА_37 допомога по догляду за інвалідом ІІ групи за психічним захворюванням ОСОБА_6 припинена та в подальшому не призначалась.

Таким чином, в ході судового розгляду встановлено фактичні дані, які свідчать про те, що заключення про необхідність постійного стороннього догляду за інвалідом І-ІІ групи внаслідок психічного розладу від 14.11.2012 №4956, було отримано виключно на основі амбулаторного дослідження ОСОБА_6 , тобто короткострокового спілкування з ним, при тій умові, що ОСОБА_6 було приховано факт його тривалого працевлаштування, що виключає видачу відповідного заключення про необхідність постійного стороннього догляду за інвалідом І-ІІ групи внаслідок психічного розладу, тобто шляхом обману.

Стан психічного здоров`я ОСОБА_6 через який він здатний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність, а також відсутність даних про наявність у ОСОБА_6 таких психічних розладів, які б не дозволяли йому самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність, в тому числі впродовж 2012-2013 років, в матеріалах наданих експертам, не лише підтверджує викладену обставину, а й вказує на те, що отримання ОСОБА_7 , щомісячної грошової допомоги, яка проживає разом з інвалідом І чи ІІ групи в наслідок психічного розладу - ОСОБА_6 , не є законним інтересом ОСОБА_6 ..

Натомість суд вважає, що звернення ОСОБА_6 із повідомленням про вчинення злочину передбаченого ст. 368 КК України до правоохоронного органу є спробою створити умови для ухилення від відповідальності безпідставно отриманих коштів у якості допомоги по догляду за інвалідом І-ІІ групи внаслідок психічного розладу.

Наведені в обвинувальному акті та встановлені судовим розглядом час та місце інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, ґрунтуються виключно на свідченнях ОСОБА_6 , а також, частково на недопустимих доказах здобутих в порушення встановленого КПК України порядку (вказаних вище), що не узгоджується з іншими встановленими обставинами кримінального правадження.

Разом з тим, прокурором суду не надано для дослідження предмету неправомірної вигоди грошових коштів (хабара) яких повинен був передати ОСОБА_6 на вимоги ОСОБА_4 , що також вказує, про обвинувачення ОСОБА_4 яке ґрунтується на припущеннях .

Так, згідно статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
При цьому, відповідно до ч.2ст. 94 КПК України яка передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та для вирішення питань, зазначених у ст.374 КПК України . Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Проаналізувавши наявні в матеріалах кримінального провадження докази, суд дійшов висновку, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення за ч. 2 ст.15, ч.3 ст.368 КК України ґрунтується лише на припущеннях.
Враховуючи, що основоположним принципом правосуддя є презумпція невинуватості, а всі сумніви трактуються на користь обвинуваченого, суд виходить з наданих показань обвинуваченого ОСОБА_4 які узгоджуються з показаннями свідків, допитаних під час судового розгляду, та письмових доказів кримінального провадження, з яких не вбачається вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч.3 ст.368 КК України.
З урахуванням викладеного, у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, ст. 370 КПК України, рекомендаціями Пленуму Верховного Суду України "Про виконання судами України законодавства та постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ при постановленні вироків" від 29.06.1990 року з послідуючими змінами та доповненнями, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Всі сумніви по справі, в тому числі, що стосується достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитись та вирішуватись на користь підсудних.
ОСОБА_4 як особа, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем поживання, має на утриманні неповнолітню дитину. (т.2 а.к.п. 65,66,76)
Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провапдження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов до обґрунтованого висновку, що обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2 ст.15, ч.3 ст.368 КК України не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим, суд вважає необхідним в силу презумпції невинуватості закріпленого у ст. 62 Конституції України, виправдати ОСОБА_4 ..
Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні необхідно вирішити у відповідності з вимогами ст.100 КПК України.
Зокрема, письмові речові докази (документи) залишити в матеріалах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000084 від 01 липня 2013 року. Диктофон «OLYMPUS DIGITAL VOICE RECORDER VN-8600PC» який був вилучений у ОСОБА_6 23.06. 2014 року як речовий доказ, підлягає поверненню вказаній особі. ( т.3 а.к.п. 11,12)

Запобіжний захід ОСОБА_4 - особисте зобов`язання, підлягає скасуванню після набрання вироком законної сили.
Також, суд не знаходить підстав для стягнення з обвинуваченого на користь держави понесених у кримінальному провадженні процесуальних витрат за проведення судових експертиз, що узгоджується із ст. 124 КПК України, у зв`язку із ухваленням виправдувального вироку.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,
З а с у д и в:
ОСОБА_4 в пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст.15, ч.3 ст.368 КК України визнати невинуватим та виправдати, у зв`язку з недоведеністю, що в його діях є склад цього кримінального правопорушення.
Запобіжний захід ОСОБА_4 особисте зобов`язання, підлягає скасуванню після набрання вироком законної сили.
Письмові речові докази (документи) залишити в матеріалах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000084 від 01 липня 2013 року.
Диктофон «OLYMPUS DIGITAL VOICE RECORDER VN-8600PC» який був вилучений у ОСОБА_6 23.06. 2014 року як речовий доказ, підлягає поверненню ОСОБА_6 .

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Понесені у кримінальному провадженні процесуальні витрати за проведення судових фоноскопічних експертиз, не підлягають стягненню із ОСОБА_4 у зв`язку із ухваленням виправдувального вироку.
Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1