Код суду 233 Справа № 233/3420/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2018 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження (внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0003643 від 04 грудня 2016 року) за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Краматорськ Донецької області, громадянина України, із середньою технічною освітою, не одруженого, працюючого двірником ТОВ «БК «Іріда» м. Краматорська, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, -
в с т а н о в и в :
04 грудня 2016 року, приблизно об 11.55 год., ОСОБА_4 , маючі намір забрати свої особисті речі зі свого будинку, в якому мешкав раніше, приїхав за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає його колишня співмешканка ОСОБА_9 та її син ОСОБА_7 . У вказаний період часу ОСОБА_9 у будинку була відсутня, а ОСОБА_7 знаходився всередині. Зайшовши на територію домоволодіння за вищевказаною адресою, ОСОБА_4 піднявся до горища будинку, де взяв свою спортивну сумку, після чого збирався йти. В цей же час, коли ОСОБА_4 підійшов до вхідних дверей будинку за вищевказаною адресою, з нього вийшов обвинувачений ОСОБА_7 , у якого в руках знаходилась дерев`яна біта, обмотана ізоляційною стрічкою синього кольору.
В ході розмови між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 виникла сварка, під час якої останній почав нецензурною лайкою ображати ОСОБА_4 та став відчувати неприязнь по відношенню до нього, на підставі чого у ОСОБА_7 виник злочинний намір, спрямований на завдання ОСОБА_4 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_4 , та, тримаючи дерев`яну біту обома руками, замахуючись зверху вниз, наніс останньому не менш 2-х ударів в область обох передпліч, заподіявши тілесні ушкодження, які не є небезпечними для життя потерпілого в момент заподіяння. Після чого, у ОСОБА_7 випала з рук дерев`яна біта, а ОСОБА_4 , намагаючись покинути територію домоволодіння, почав рухатися в сторону вхідних воріт. Підійшовши впритул спиною до вхідних воріт, ОСОБА_4 розвернувся в півоберту і правою рукою почав шукати вхідну ручку, щоб відкрити двері воріт.
В цей час, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, ОСОБА_7 , діючи умисно, знову підійшов до ОСОБА_4 , та, тримаючи дерев`яну біту обома руками, замахуючись з лівого боку, наніс останньому один удар в область коліна лівої ноги, заподіявши тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя потерпілого в момент заподіяння.
Своїми умисними діями, безпосередньо спрямованими на заподіяння тілесних ушкоджень, обвинувачений ОСОБА_7 заподіяв потерпілому ОСОБА_4 наступні тілесні ушкодження: закритий перелам лівого надколінника зі зміщенням уламків, забій і крововилив середньої третини обох передпліч, що за ступенями тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та вимагають для свого лікування термін понад 21 день.
Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні свою провину у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав частково та пояснив, що потерпілий ОСОБА_10 був його вітчимом, вони разом проживали за адресою: АДРЕСА_1 . 04 грудня 2016 року біля 09.00 год. йому зателефонував ОСОБА_10 і сказав, що приїде забере свої речі, проти чого він не заперечував. Потім ОСОБА_10 зателефонував ще раз і сказав, що також забере телевізор, на що він сказав, що питання щодо телевізору варто вирішувати з його матір`ю. ОСОБА_10 приїхав, заліз на горище, при цьому зламав замок. Він одягнувся, вийшов з дому і виник конфлікт, спочатку словесний, а потім він декілька разів наніс удари бітою по руках ОСОБА_10 , так як той не реагував на прохання піти з двору. Бітою бив 2-3 рази тільки по руках, бо не хотів заподіяти значні тілесні ушкодження, при цьому біту тримав однією рукою. В область коліна удару не наносив. Він хватав ОСОБА_10 за куртку і витягував з двору і ОСОБА_10 за двором впав на коліна і міг отримати тілесні ушкодження. Не заперечував, що всі тілесні ушкодження у ОСОБА_10 утворилися саме від його дій, але заперечував нанесення удару бітою в область лівого коліна потерпілого. Вважає, що ОСОБА_10 погано ставився до його матері, йому було боляче на це дивитися і 04 грудня 2016 року він не стримався та спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_10 . Цивільний позов в частині відшкодування матеріального збитку визнав повністю. В частині відшкодування моральної шкоди цивільний позов визнав частково, вважаючи розмір відшкодування значно завищеним. Просив суворо його не карати.

Суд вважає, що провина обвинуваченого ОСОБА_7 в об`ємі, встановленому вироком, повністю доведена сукупністю наступних досліджених у судовому засіданні доказів, які ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги:

- потерпілий ОСОБА_4 повідомив у судовому засіданні, що він проживав однією сім`єю з обвинуваченим та його матір`ю по АДРЕСА_1 , обвинуваченого ОСОБА_11 виховував з 2,5-річного віку. 30 листопада 2016 року він повідомив, що уходить до іншої жінки і 01 грудня 2016 року він уїхав до м. Краматорська. З обвинуваченим у нього конфліктів не було. 04 грудня 2016 року близько 09.00 години він зателефонував ОСОБА_11 і повідомив, що приїде забрати свої речі, проти чого ОСОБА_11 не заперечував. Через декілька хвилин знову зателефонував ОСОБА_11 і сказав, що також хоче забрати телевізор, на що ОСОБА_11 сказав, щоб це питання він вирішував з матір`ю. Приїхав до домоволодіння по АДРЕСА_1 він в обідній час, на дворі було небагато снігу, у дворі на снігу будь-яких слідів не було. Одразу пішов до сараю щоб перевірити наявність належного йому інструменту, якого не виявилося. Потім він поліз на горище, при цьому зірвав замок, де взяв свою спортивну сумку, і, коли зліз і підходив до вхідних дверей будинку, вийшов одягнений ОСОБА_11 з бітою у руках і сказав, що він «крысятничает». Потім ОСОБА_11 наніс близько 6-7 ударів бітою по обох його передпліччям. Коли ОСОБА_11 наносив удари, він рухався задом до воріт домоволодіння, при цьому нецензурно не лаявся. Потім біта вискочила з рук ОСОБА_11 і той намагався вдарити його кулаком, але промахнувся. Він повернувся до воріт щоб відкрити хвіртку і покинути це домоволодіння, але почув голос ОСОБА_11 : «А это тебе на память», і той вдарив бітою по його лівій колінці. Він відчув біль і пішов з двору, потім сів у сніг, так як боліло коліно. ОСОБА_11 кинув йому спортивну сумку і на прохання викликати швидку не відреагував. По коліну був один удар бітою. Коли ОСОБА_11 наносив удари, то біту тримав обома руками, всі побої були спричинені у дворі домоволодіння. Цю біту приблизно у 2006-2007 роках приніс додому ОСОБА_11 і вона знаходилася в коридорі як засіб самооборони. Біта була довжиною 60-70 см, обмотана ізолентою. Він не бажає суворого покарання для обвинуваченого. Цивільний позов підтримав.

Наведені вище пояснення потерпілого є послідовними, узгоджуються і підтверджуються іншими дослідженими у судовому засіданні доказами:

- протоколом проведення слідчого експерименту від 19 травня 2017 року, в ході якого потерпілий ОСОБА_4 розповів про обставини та показав механізм спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , що мало місце 04 грудня 2016 року у дворі домоволодіння АДРЕСА_1 ;

- висновком судово-медичної експертизи № 56 від 29 травня 2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_4 виявлені наступні тілесні ушкодження: закритий перелам лівого надколінника зі зміщенням уламків, забій і крововилив середньої третини обох передпліч, які утворилися від дії тупих предметів внаслідок нанесення не менш 3-х впливів, можливо у строк і за обставин, зазначених у постанові і відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що вимагають для свого лікування термін понад 21 день. Тілесні ушкодження, що малися у потерпілого ОСОБА_4 , могли утворитися за обставин, вказаних ним у ході проведення слідчого експерименту;
- висновком додаткової судово-медичної експертизи № 56/58 від 09 червня 2017 року, відповідно до якого: передам надколінника і крововиливи в області передпліч можуть утворитися як внаслідок падіння на тверду поверхню з упором на колінні суглоби і верхні кінцівки, так і внаслідок нанесення ударів твердим предметом в зазначені області. Разом з тим в наданих матеріалах будь-яких даних про те, що мало місце падіння, не мається. При переламі надколінника виникає обмеження руху в колінному суглобі, але неможливо виключити вірогідність того, що потерпілий міг здійснювати самостійні дії. В наданих медичних документах не описані морфологічні особливості пошкоджень, через що судити про давність їх утворення не представляється можливим. Але також відомо, що при надходженні в травматологічне відділення м. Краматорська 04 грудня 2016 року потерпілий зазначав, що травму отримав також 04 грудня 2016 року;

- протоколом огляду місця події від 09 червня 2017 року, в ході якого було оглянуто територію двору домоволодіння АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 , де була зафіксована обстановка та розташування об`єктів, що співпадає з поясненнями потерпілого ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_7 .
Суд вважає вищеописані досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

Аналізуючи досліджені по кримінальному провадженню перелічені вище докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провина обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення повністю доведена.

Виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення, поведінку обвинуваченого і потерпілого, що передувала події та під час події, а також поведінку обвинуваченого після події, місце вчинення злочину, суд вважає, що обвинувачений, спричиняючи потерпілому тілесні ушкодження, усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій та умисно спричинив потерпілому тілесні ушкодження, після чого залишив потерпілого та пішов, не прийнявши заходів щодо надання потерпілому допомоги (на прохання потерпілого виклик швидкої особисто або звернення за допомогою до інших осіб тощо), хоча реально мав таку можливість. Обставин, які б вказували на отримання потерпілим тілесних ушкоджень у інший, ніж це встановлено висновком експертизи та цим вироком спосіб, у т.ч. при падінні на коліна, під час судового розгляду не встановлено.

Крім того, в ході судового розгляду досліджено судом достатньо доказів, які беззаперечно свідчать про пряму причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до умисного спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 саме за встановленим цим вироком механізмом.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що він завдав удари бітою тільки по руках потерпілого ОСОБА_4 , а в область коліна удару бітою не завдавав, суд розцінює як спосіб захисту з метою уникнути відповідальності за вчинене, оскільки поясненнями потерпілого як при проведенні з його участю слідчого експерименту, так і даними у судовому засіданні, спростовується факт його падіння на коліна та отримання таким чином тілесного ушкодження, що повністю узгоджується з висновками судово-медичних експертиз по справі.

Згідно ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Враховуючи викладене, суд, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, яке кваліфікує за ч.1 ст. 122 КК України, так як він своїми умисними протиправними діями спричинив потерпілому ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечними для життя в момент заподіяння, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Призначаючи покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості щодо особи обвинуваченого, за відсутності по даному кримінальному провадженню обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_7 раніше не судимий; під наглядом у лікаря психіатра не знаходиться; на обліку у лікаря нарколога не перебуває; на обліку в протитуберкульозному диспансері не перебуває; за місцем проживання характеризується посередньо.
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинене кримінальне правопорушення покарання у виді обмеження волі, приходячи при цьому до переконання, що його виправлення, в силу тяжкості і обставин вчиненого, з урахуванням даних щодо особи, його поведінки в період досудового слідства і судового розгляду, висновку органу пробації, можливо без ізоляції від суспільства, тому в силу ст.ст. 75, 76 КК України вважає за можливе звільнити обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням і покладенням спеціальних обмежень, вважаючи, що саме таке покарання буде найбільш відповідати принципам та цілям його призначення і буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Потерпілим ОСОБА_4 заявлений цивільний позов, в якому він просив стягнути на його користь з обвинуваченого ОСОБА_7 : у відшкодування матеріальної шкоди (витрати на лікування) 2406,36 грн.; у відшкодування моральної шкоди 20000,00 грн.
Пункт 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» зазначає, що вирішуючи цивільний позов у кримінальній справі про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я потерпілого (витрат на лікування, посилене харчування, протезування, сторонній догляд, поховання тощо), суди повинні керуватися відповідним цивільним законодавством і виходити з роз`яснень із цих питань, які містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 1 ст. 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Встановлено, що позивач ОСОБА_4 за вказаних у цьому вироку обставин є потерпілим внаслідок неправомірного спричинення йому тілесного ушкодження обвинуваченим ОСОБА_7 і поніс грошові витрати, пов`язані з лікуванням, у загальному розмірі 2406,36 грн., що підтверджується відповідними розрахунковими документами, а також в цій частині позов визнаний обвинуваченим ОСОБА_7 .

За наведених обставин суд вважає, що в частині відшкодування матеріального збитку цивільний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Суд при визначені розміру моральної шкоди враховує характер та обсяг страждань потерпілого, конкретні обставини справи і наслідки, що наступили, у вигляді отримання тілесного ушкодження та порушення звичайного укладу життя, а тому приходить до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, а саме у розмірі 15000,00 грн.

Процесуальні витрати відсутні.

Речових доказів по справі немає.

Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 в ході досудового розслідування не обирався. Під час судового провадження клопотання від прокурора про застосування запобіжного заходу не надходило.
Керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, -
у х в а л и в :
ОСОБА_8 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Обов`язок нагляду за засудженим ОСОБА_7 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.

Захід забезпечення кримінального провадження засудженому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з засудженого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_4 :
- у відшкодування матеріального збитку (витрати на лікування) 2406 (дві тисячі чотириста шість) грн. 36 коп.;
- у відшкодування моральної шкоди 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп.,
а всього 17406 (сімнадцять тисяч чотириста шість) грн. 36 коп.
В іншій частині позову відмовити.
Процесуальні витрати відсутні.

Речових доказів по справі немає.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Суддя