Справа № 148/638/17
Провадження №1-кп/148/137/17
20 листопада 2017 року Тульчинський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю сторін кримінального провадження:
з боку обвинувачення - прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з боку захисту обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
за участю потерпілого ОСОБА_8 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, маючого на утриманні малолітню доньку, не працюючого, військовозобов`язаного, раніше судимого вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 26.06.2017 року за ч. 2 ст. 289, ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Кам`янка Біляївського району Одеської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 24.05.2016 року за ч. 2 ст.. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,-
14.02.2017 року ОСОБА_6 , діючи з ОСОБА_7 за попередньою змовою на крадіжку чужого майна, проникли на територію домогосподарства АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_8 . Скориставшись відсутністю господаря, діючи з умислом на незаконне заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 через незамкнені двері проникли в нежилий будинок вказаного вище домогосподарства. Переконавшись в тому, що за ними ніхто не спостерігає, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 умисно, протиправно, з корисливих спонукань таємно викрали бувші у використанні автозапчастини, а саме: радіатор інтеркулера до автомобіля марки «Peugeot Expert» 1,9 TDI, 2001 року випуску, вартістю 920,00 грн.; кронштейн паливного насоса до автомобіля марки «Peugeot Expert» 1,9 TDI, 2001 року випуску, вартістю 180,00 грн.; два кронштейна полуосі до автомобіля марки «Peugeot Expert» 1,9 TDI, 2001 року випуску, вартістю 170,00 грн за один кронштейн, на суму 340,00 грн.; дві верхніх подушки двигуна до автомобіля марки «Peugeot Expert» 1,9 TDI, 2001 року випуску, вартістю 420,00 грн. за одну подушку, на суму 840,00 грн.; радіатор водяного охолодження до автомобіля марки «OPELASTRA - A» 1.7 D, 1993 року випуску, вартістю 1900,00 грн. Своїми спільними незаконними діями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спричинили потерпілому ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму 4 180 грн. Викрадені запчастини ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перевезли в м. Тульчин, де продали ОСОБА_9 за 250,00 грн., а отримані кошти витратили на власні потреби, тобто розпорядились викраденим майном на власний розсуд.
Допитані у судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого їм злочину визнали повністю за обставин, викладених в обвинувальному акті. Суду надали однакові пояснення про те, що 14.02.2017 року вони разом відпочивали в одному з кафе у м. Тульчині. Близько 22.00 год. вирішили їхати в с. Клебань додому. Для цього взяли таксі, на якому також підвезли додому брата ОСОБА_10 . Після цього обоє вирішили повертатися назад в Тульчин, щоб продовжити відпочнок. По дорозі в м. Тульчин попросили таксиста зупинитись біля домогосподарства належного ОСОБА_8 , якого обоє знали, так як в нього раніше працювали. Будучи біля домогосподарства ОСОБА_8 , домовились вчинити крадіжку автозапчастин, так як їм було відомо про місце їх знаходження. Перелізши через паркан вони потрапили на подвіря. Там через незамкнені двері проникли до нежитлового будинку, яке ОСОБА_8 використовує як складське приміщення, звідки і викрали запчастини до автомобіля (радіатори, кронштейни, подушки двигуна). Завантажили їх до багажника таксі та перевезли до м. Тульчина, де продали ОСОБА_9 . Зазначили, що про їх дії таксисту нічого відомо не було. Вартість викраденого не оспорювалась. Розкаялись у вчиненому, просили суворо не карати.
Потерпілий ОСОБА_8 суду пояснив, що зранку 15.02.2017 року на території свого домогосподасртва по АДРЕСА_3 він виявив на снігу сліди, які вели до нежилого будинку, який він використовує як приміщення для зберігання автозапчастин, інших речей. Зайщовши туди, виявив відсутність автомобільних запчастин. Відразу подумав, що крадіжку могли вчинити ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оскільки вони в нього раніше працювали та їм було відомо, що зберігається у цьому будинку. Запропонував обвинуваченим відпрацювати за вкрадене, бо забрали вони найдорожчі речі. ОСОБА_11 відпрацював усе, а ОСОБА_12 4 дні. Вважажє, що обвинуваченим слід призначити не суворе покарання.
Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що 14.02.2017 року ОСОБА_11 з ОСОБА_13 приїхали до нього пізно та запропонували купити у них автозапчастин. Повідомили, що запчастини належать їм. Там були радіатори, подушки, кронштейни. За них він заплатив їм 250 грн. Вказані речі він на наступний день продав незнайомій йому особі.
Відповідно до довідки МП «Умілець» № 51 вартість бувших у використанні автозапчастин станом на 14.02.2017 року становить: радіатора інтеркулера до автомобіля марки «Peugeot Expert» 1,9 TDI, 2001 року випуску, - 920,00 грн.; кронштейна паливного насоса до автомобіля марки «Peugeot Expert» 1,9 TDI, 2001 року випуску, - 180,00 грн.; кронштейна полуосі до автомобіля марки «Peugeot Expert» 1,9 TDI, 2001 року випуску, - 170,00 грн.; верхньої подушки двигуна до автомобіля марки «Peugeot Expert» 1,9 TDI, 2001 року випуску, - 420,00 грн.; радіатора водяного охолодження до автомобіля марки «OPELASTRA - A» 1.7 D, 1993 року випуску, - 1900,00 грн..
Згідно висновку експерта № 45 від 24.02.2017 року ринкова вартість аналогічно нових автозапчастин на момент проведення експертизи, а саме: радіатора інтеркулера до автомобіля марки «Peugeot Expert» 1,9 TDI, 2001 року випуску становить 3452,34 грн.; кронштейна паливного насоса до автомобіля марки «Peugeot Expert» 1,9 TDI, 2001 року випуску, - 440,10 грн.; кронштейна полуосі до автомобіля марки «Peugeot Expert» 1,9 TDI, 2001 року випуску, - 380,00 грн.; верхньої подушки двигуна до автомобіля марки «Peugeot Expert» 1,9 TDI, 2001 року випуску, - 1313,85 грн., радіатора водяного охолодження до автомобіля марки «OPELASTRA - A» 1.7 D, 1993 року випуску, - 7841,88 грн..
Враховуючи, що учасники судового провадження визнають недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь - які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що згідно ч. 3 ст. 349 КПК України у такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Суд розцінює показання обвинувачених в сукупності з показами потерпілого та свідка, як належні, допустимі та достатні докази їх вини, оскільки вони є добровільними та такими, що повністю підтверджують всі обставини злочину, а саме: умисні дії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , корисливий мотив та мету, таємний спосіб, проникнення в інше приміщення, попередню змову.
При встановлених обставинах та досліджених доказах у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину доведена і зібраних доказів достатньо для визнання їх винуватими.
Надавши юридичну оцінку діям обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_14 , суд вважає, що їх слід кваліфікувати за ч. 3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченим, суд керується вимогами ст.ст. 65-68 КК України та приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи обвинувачених, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, має непогашену сидимість за вчинення корисливого злочину, офіційно не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, відшкодування завданої потерпілому шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого ОСОБА_6 , думки потерпілого щодо призначення йому несуворого покарання суд вважає, що його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства та покаранням необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.
Приймаючи до уваги, що даний злочин ОСОБА_6 вчинив до постановлення вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 26.06.2017 року, згідно якого він засуджений до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна, остаточне покарання ОСОБА_6 слід призначити відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, має непогашену судимість за корисливий злочин, офіційно не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та повне визнання вини.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, встановлених обставин, особи обвинуваченого ОСОБА_6 , думки потерпілого щодо призначення йому несуворого покарання, суд вважає, що його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства, оскільки він вчинив новий злочин в період іспитового строку, а отже відповідних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, а тому покаранням необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання в межах ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.
Приймаючи до уваги, що інкримінований ОСОБА_7 злочин вчинено ним після постановлення вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 24.05.2016 року, яким його засуджено до трьох років позбавлення волі з іспитовим строком два роки, суд вважає, що остаточне покарання йому слід призначити відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Цивільний позов не заявлено.
Речові докази відсутні.
Процесуальні витрати, пов`язані із залучення експерта, відповідно до ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинувачених в дохід держави в рівних частках.
Підстав для обрання запобіжних заходів відносно обвинувачених до набрання вироком законної сили суд не вбачає, оскільки під час судового розгляду вони добросовісно виконували процесуальні обовязки.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-
Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України з урахуванням вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 26.06.2017 року за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_6 призначити у виді 5 (пяти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві власності.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 відраховувати з дня приведення вироку до виконання.
Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 призначити за сукупністю вироків, частково приєднавши до покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 24.05.2016 року, призначивши його у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 відраховувати з дня приведення вироку до виконання.
Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в дохід держави в рівних частках процесуальні витрати пов`язані із залучення експерта, в розмірі 770 (сімсот сімдесят) гривень 35 копійок.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя ОСОБА_1