АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/475/18 Справа № 202/5997/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
особи, відносно якої направлено
клопотання про застосування
примусових заходів медичного
характеру ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001018 від 23 травня 2017 року, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2017 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпро, громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
про застосування відносно неї примусових заходів медичного характеру, -
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2017 року у відношенні ОСОБА_7 застосовано примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричну лікарню зі звичайним наглядом.
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_7 страждала на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдальної, що позбавило її можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого їй діяння.
Ухвалою суду встановлено, що ОСОБА_7 , будучи неосудною, вчинила суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України, за наступних обставин.
22 травня 2017 року близько 13 години 30 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні торгівельного залу магазину «Простор 178», що належить ТОВ «Стиль Д», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Янтарна, 88-А, побачила на відкритих полицях із косметикою блиск для губ TM «LOreal Infaillible Glam Shine 505» стійкий, який вона обрала як об`єкт своїх злочинних посягань.
Того ж дня, близько 13 години 30 хвилин ОСОБА_7 , керуючись раптово виниклим злочинним наміром, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, озирнувшись по сторонам та впевнившись, що за її діями ніхто не спостерігає і вона діє таємно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, усвідомлюючи таємний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи спричинення матеріальної шкоди та бажаючи її настання, шляхом вільного доступу, своєю рукою взяла з відкритої вітрини магазину «Простор 178», що належить ТОВ «Стиль Д», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Янтарна, 88-А, вищезазначений блиск для губ, вартість якого складає 207,75 гривень, та поклала до кишені принесеної з собою сумки.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , діючи умисно, достовірно знаючи про те, що у неї при собі в кишені сумки знаходиться вищезазначений не сплачений товар, пройшла лінію касової зони з викраденим майном та попрямувала до виходу з магазину, виконавши таким чином всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, оскільки ОСОБА_7 була зупинена працівником вказаного магазину.
В апеляції прокурор просить ухвалу суду змінити, виключити посилання на спрямованість умислу, мету і мотив її дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 с. 1 ст. 185 КК України. Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги, прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту. На переконання прокурора, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст.ст. 19, 23, 24 КК України посилався на наявність умислу, мети та мотиву, в той час, коли згідно з висновком експертизи ОСОБА_7 не могла віддавати собі звіт у своїх діях та керувати ними.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, що підтримує державне обвинувачення у суді апеляційної інстанції, який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора, думку особи, відносно якої застосовано примусові заходи медичного характеру, яка висловила свою згоду з клопотанням прокурора та ухвалою суду першої інстанції, захисника, який покладався у вирішенні апеляційної скарги на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження за клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора залишенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_10 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст.ст.15ч.2, 185 ч.1 КК України, а саме за обставин, викладених в ухвалі суду, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі прокурора не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин, які могли б істотно вплинути на висновки суду та правову оцінку дій особи, відносно якої застосовано примусові заходи медичного характеру, а також тягнуть за собою скасування ухвали, колегією суддів не виявлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності та відповідно до ч.3 цієї статті, на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій, ґрунтується кримінально-правова оцінка суспільно-небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності.
Відповідно до ч.1 ст.505 КПК України, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру встановлюються час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення.
Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру відповідно до ч.1 ст.513 КПК України, суд між іншим з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення.
При цьому, відповідно до ч.1 ст.18 КК України суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність. Осудною відповідно до ч.1 ст.19 КК України визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
Таким чином, здатність особи усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, про що йдеться в апеляційній скарзі прокурора є невід`ємною ознакою, що характеризую суб`єкт злочину за критерієм осудності, за відсутності якої відсутній суб`єкт злочину та з цих підстав не утворюється склад злочину. В цьому випадку можливо вести мову лише про вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, наслідком чого є здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, що передбачено главою 39 КПК України, в ході якого, як вбачається з викладених вище процесуальних норм, як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні під час постановлення ухвали необхідно обов`язково з`ясувати чи мало місце суспільно небезпечне діяння та відповідно надати йому кримінально-правову оцінку, яка повинна ґрунтуватись на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій.
Тобто тим ознакам, що характеризують суспільно-небезпечне діяння, які прокурор вважає необхідним виключити з мотивувальної частини ухвали, а саме спрямованість умислу, мету і мотив дій особи при вчиненні суспільно небезпечного діяння, суд має надати оцінку в сукупності з іншими для встановлення чи було вчинено та має місце суспільно небезпечне діяння, визначитись яке саме та надати йому належну кримінально-правову оцінку.
Крім того, як вбачається з клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , слідчим за погодженням з прокурором встановлено та викладено ті ж ознаки суспільно-небезпечного діяння, що їй інкриміновано, які прокурор просить виключити з ухвали суду.
Відповідно до ч.2 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює ухвалу суду про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у разі:
1) зміни правової кваліфікації діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає відповідальність за менш тяжке діяння;
2) пом`якшення виду примусових заходів медичного або виховного характеру.
Таким чином, в апеляційній скарзі прокурора не наведено та судом при розгляді його апеляційної скарги не встановлено зазначених підстав Закону для зміни ухвали суду про застосування примусових заходів медичного щодо ОСОБА_7 . За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2017 року відносно ОСОБА_7 про застосування відносно неї примусових заходів медичного характеру, залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді: