Справа № 732/1642/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/67/2018
Категорія - ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів судового засідання - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

з участю: прокурора - ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0000168 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 31 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Чернігова, проживає у АДРЕСА_1 , не одружений, освіта середня-спеціальна, не працює, раніше судимий 18.10.2011 року Городнянським районним судом за ч.3 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,

засуджений за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено обчислювати з моменту його затримання 17 листопада 2016 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_10 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 17 листопада 2016 року по 31 травня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_10 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін у вигляді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь місцевого бюджету Чернігівської області кошти на лікування потерпілого ОСОБА_12 в сумі 3276 грн. 80 коп.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь бюджету Городнянського району кошти на лікування потерпілого ОСОБА_12 у сумі 346 грн. 12 коп.

Вироком місцевого суду встановлено, що 30 квітня 2016 року, близько 14.30 год., ОСОБА_10 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс ОСОБА_12 , який сидів на ґанку вказаного будинку, один удар правою ногою в праву частину лоба, в результаті чого заподіяв йому тілесні ушкодження, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 147 від 27.07.2016 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просив скасувати вирок місцевого суду, посилаючись на його незаконність та невмотивованість, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, відсутність доказів, що підтверджують вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Вказав, що конфлікт між ним та потерпілим виник 29 квітня 2016 року, а не 30 квітня 2016 року, як зазначено у вироку. Послався на суперечливість показань потерпілого щодо частини голови, в яку ним було нанесено удар ногою. Наполягав на тому, що штовхнув ногою потерпілого в голову, а не вдарив, як пояснював останній. Крім того, зазначив, що місцевим судом не було взято до уваги показання свідків сторони захисту.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених вище підстав; прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для її задоволення не вбачає, з огляду на таке.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 29 квітня 2016 року, близько 15 години, разом із ОСОБА_13 проходив повз будинок потерпілого, на ганку якого сидів ОСОБА_12 та його співмешканка ОСОБА_14 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння. Між ОСОБА_10 та потерпілим виникла сварка, в ході якої останній нецензурно вилаявся на адресу обвинуваченого. Тоді він підійшов до ОСОБА_12 і штовхнув його підошвою правої ноги в лоб. Від поштовху потерпілий трохи відхилився, але не впав. Після цього ОСОБА_10 пішов додому. Вказав, що не міг заподіяти ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень, оскільки він не наносив потерпілому ударів ногою по голові. Також вказав, що інцидент між ним та потерпілим мав місце 29.04.2016 року, а не 30.04.2016 року, як указано в обвинувальному акті. Вважає, що ОСОБА_12 міг отримати тілесні ушкодження від падіння, будучи п`яним, або ж тілесних ушкоджень йому могли завдати особи, з якими потерпілий вживав спиртне до цього інциденту і після нього.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, його вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, допитаний у місцевому суді потерпілий ОСОБА_12 показав, що 30 квітня 2016 року, близько 14.30 год., він сидів на ґанку свого будинку, що виходить прямо на вулицю. У цей час по вулиці проходили ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , які проживають по сусідству. Раптом, без будь-яких пояснень, останній наніс ОСОБА_12 удар ногою по голові. Від удару потерпілий відчув сильну біль і йому стало зле. В цей час на ґанок вийшла його співмешканка ОСОБА_14 , яка затягла його до будинку, так як сам він не міг піднятись. До лікарні ОСОБА_12 одразу не звернувся, сподіваючись, що йому стане краще. Однак з часом йому ставало все гірше та у нього почались судоми, а тому через декілька днів викликали «швидку допомогу». Потерпілого відразу забрали до районної лікарні, а потім доставили в обласну лікарню. Після обстеження його терміново прооперували, оскільки виявили в голові гематому. Наполягав на тому, що ОСОБА_10 наніс йому саме удар ногою в голову, а не штовхнув, як стверджує обвинувачений.

Допитана в судовому засіданні місцевого суду в якості свідка ОСОБА_15 пояснила, що є співмешканкою потерпілого ОСОБА_12 30 квітня 2016 року останній робив ставні на вікнах в їх будинку. Коли вона вийшла на ґанок, то побачила як ОСОБА_10 один раз вдарив ногою по голові потерпілого, який сидів на ганку. Від удару ОСОБА_16 впав. Він не міг йти, а тому вона затягла його до будинку та поклала у ліжко. Після цього ОСОБА_12 вже не виходив з будинку і лежав у ліжку та скаржився на головний біль. «Швидку» вони відразу не викликали, так як сподівались, що ОСОБА_12 стане краще. Однак стан його погіршувався, він втрачав свідомість. Десь через три дні ОСОБА_12 стало ще гірше і вона викликала «швидку допомогу», яка забрала потерпілого до лікарні.

Допитана в судовому засіданні місцевого суду в якості експерта ОСОБА_17 , пояснила, що у даному кримінальному провадженні вона з двома іншими експертами проводила комісійну судово-медичну експертизу. За результатами дослідження у ОСОБА_12 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку та підгострою правобічною субдуральною гематомою. Вказаний комплекс тілесних ушкоджень у потерпілого утворився внаслідок ударної дії тупого предмету. При цьому гематома у ОСОБА_12 була травматичного характеру і вона не могла у нього утворитись від яких-небудь внутрішніх захворювань. Виявлені у потерпілого тілесні ушкодження не могли утворитись від поштовху. В даному випадку мала місце ударна дія тупого предмету, а не поштовх. Звернула увагу на те, що гематома виникає в перші 3 години після завдання удару, потім для такої черепно-мозкової травми характерний період в три доби, який називається світлим проміжком часу. В цей період потерпілий може почувати себе нормально, натомість об`єм крові в порожнині черепа збільшується і стан потерпілого з часом погіршується, навіть до втрати свідомості. Виявлена у потерпілого гематома була локалізована над правою гемісферою головного мозку. Не виключає, що тілесні ушкодження могли бути завдані потерпілому 30.04.2016 року або після цього, оскільки до моменту операції пройшло 6 днів і це повністю вкладається в період виникнення загострення для цієї травми. Менш ймовірним вважає можливість нанесення тілесних ушкоджень до 30.04.2016 року. Також вказує на те, що немає підстав однозначно стверджувати, що наявні у потерпілого тілесні ушкодження могли утворитись від падіння. У даному випадку вона бачить у потерпілого наслідки лише однієї травмуючої дії. В той же час для тілесних ушкоджень при падінні характерно наявність двох ділянок травмуючого ураження, а саме ділянка удару та ділянка протиудару. У ОСОБА_12 відсутня ділянка травмуючого ураження від протиудару. Тому у даному випадку вона може ствердно говорити про утворення у ОСОБА_12 тілесних ушкоджень саме від удару, а не від падіння. Крім того, у потерпілого були відсутні ознаки зовнішніх ушкоджень на обличчі, утворення яких характерно при падінні, і це також вказує на те, що тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_12 не могли утворитися від падіння. Щодо напрямку вектора травмуючої сили, то потерпілого могли вдарити ногою як завгодно і навіть спроба прикритися руками в момент удару і часткове потрапляння удару в руки могло призвести до такої гематоми.

Окрім показів потерпілого та свідків, вина обвинуваченого підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- рапортом про надходження 04.05.2016 року, о 16.15 годині, до чергової частини Городнянського відділення поліції повідомлення від чергової медсестри Городнянської ЦРЛ про доставлення до реанімаційного відділення ОСОБА_12 з діагнозом: гостре порушення мозкового кровообігу, забій голови (т.1, а.к.п.170);

- висновком №54 судово-медичної експертизи ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якого в останнього наявні: закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку, підгостра правобічна субдуральна гематома, утворені дією механічних сил, за механізмом удару, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, не протирічать можливості утворення в час, вказаний у медичній документації 30.04.2016 року. Інших тілесних ушкоджень не виявлено. Тілесні ушкодження, наявні у ОСОБА_12 , не протирічать можливості утворення внаслідок побиття. Тілесні ушкодження утворені дією механічних сил, за механізмом удару, уточнити кількість травмуючих дій не представляється можливим у зв`язку з відсутністю відповідних даних у наданій документації (т.1, а.к.п.172-173);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.06.2016 року за участю ОСОБА_15 , згідно якого під час проведення слідчої дії ОСОБА_15 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , пояснила, що коли 30.04.2016 року вона вийшла з будинку на ґанок, де сидів її співмешканець ОСОБА_12 , то побачила як ОСОБА_10 ногою вдарив ОСОБА_12 в голову. Після удару ОСОБА_12 відхилився, але не впав, і вона завела його в будинок (т.1, а.к.п.174-176);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.06.2016 року за участю ОСОБА_12 , з якого встановлено, що під час проведення даної слідчої дії ОСОБА_12 , перебуваючи біля свого будинку АДРЕСА_2 , пояснив, що 30.04.2016 року він перебував вдома і сидів на ґанку будинку. В цей час до нього підійшов ОСОБА_10 і зненацька вдарив його ногою в лоб. При цьому він помітив вже як нога ОСОБА_10 , взута в кросівок, летіла йому в лоб. Після удару він відкинувся назад, але не впав, так як його зупинила сходинка ґанку (т.1, а.к.п.177-179 );

- висновком № 147 комісійної судово-медичної експертизи ОСОБА_12 , 1958 року народження, відповідно до якого у ОСОБА_12 мались тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку та підгострою правобічною субдуральною гематомою. Вказаний комплекс тілесних ушкоджень є наслідком ударної дії тупого предмета. Всі описані вище тілесні ушкодження в ділянці голови (закрита черепно-мозкова травма), в сукупності, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в мить спричинення. Комісія експертів вважає можливим утворення описаного вище комплексу тілесних ушкоджень, в тому числі, і від удару взутою ногою в лобну ділянку голови. Хоча вивченням наданої на комісійну судово-медичну експертизу медичної документації не встановлено переконливих судово-медичних даних, які б могли свідчити про те, що у ОСОБА_12 малась описана вище черепно-мозкова травма до подій 30.04.2016 року, така можливість не виключається. Також з наявними судово-медичними даними неможливо однозначно стверджувати про можливість утворення описаних вище ушкоджень внаслідок падіння на площині з наступним ударом лобною ділянкою об неї. Тілесні ушкодження могли утворитись як мінімум від однієї дії тупого предмету, що травмувала. Вказані вище тілесні ушкодження були небезпечними для життя в мить спричинення (т.1, а.к.п.181-184);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 18.11.2016 року за участю підозрюваного ОСОБА_10 , згідно якого під час проведення даної слідчої дії ОСОБА_10 , у присутності захисника, пояснив, що 30.04.2016 року, близько 15 години, він йшов разом з ОСОБА_18 по АДРЕСА_3 , він побачив, що на ґанку вказаного будинку знаходились ОСОБА_19 та ОСОБА_14 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння. Вони з ОСОБА_20 пожартували над ОСОБА_21 і це не сподобалось ОСОБА_12 , а коли вже стали відходити від потерпілого, то останній вслід їм став кричати та ображати їх нецензурною лайкою. Йому це не сподобалось і він підійшов до ОСОБА_12 та п`яткою правої ноги штовхнув його в центр лоба. Від його поштовху ОСОБА_22 відхилився назад, але одразу ж підвівся. Після цього вони з ОСОБА_20 пішли (т.1, а.к.п.200-202).

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи обвинуваченого про відсутність доказів завдання ним тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_12 , не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Зокрема, факт завдання ОСОБА_10 удару ногою в голову потерпілому підтверджується показаннями самого ОСОБА_12 , які є послідовними та узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_15 , а також з висновками судово-медичної експертизи та комісійної судово-медичної експертизи і показаннями експерта ОСОБА_17 щодо механізму утворення 30.04.2016 року наявних у ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того, наявність інциденту, який трапився між обвинуваченим та потерпілим, підтверджується показаннями і самого обвинуваченого.

Твердження ОСОБА_10 про те, що він не бив потерпілого, а лише штовхнув його ногою в голову, також спростовуються як показаннями потерпілого та свідків, так і висновками судово-медичних експертиз, згідно яких наявні у потерпілого тілесні ушкодження є наслідком ударної дії тупого предмета і могли утворитися від удару взутою ногою в лобну ділянку голови. При цьому, експерт ОСОБА_17 у судовому засіданні чітко вказала, що в даному випадку мала місце ударна дія тупого предмету, а не поштовх.

Доводи апелянта про те, що інцидент між ним та ОСОБА_12 мав місце 29.04.2016 року, а не 30.04.2016 року, як зазначено в обвинувальному акті, спростовуються матеріалами кримінального провадження та показаннями потерпілого і свідків, даними у місцевому суді, які підтверджують факт учинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення саме 30 квітня 2016 року.

При цьому, під час досудового розслідування обвинувачений підтверджував факт скоєння ним кримінального правопорушення саме 30.04.2016 року і вказував саме на цю дату навіть у ході проведення слідчого експерименту.

Щодо показань допитаного в місцевому суді свідка ОСОБА_13 , який стверджував, що інцидент між обвинуваченим та потерпілим мав місце 29.04.2016 року, а також те, що ОСОБА_10 штовхнув, а не вдарив ногою потерпілого в область голови, то місцевий суд обґрунтовано критично поставився до даних показань, оскільки вони не узгоджуються ні з показаннями ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_15 , ні з іншими матеріалами кримінального провадження стосовно дати і обставин отримання потерпілим тілесних ушкоджень.

Відтак, позицію обвинуваченого ОСОБА_10 щодо його непричетності до заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення ним відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення його апеляційної скарги.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується за місцем проживання; відсутність обставин, які пом`якшують покарання; обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочину; позицію потерпілого ОСОБА_12 ; та прийшов до правильного висновку про необхідність призначення покарання саме у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.1 ст.121 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Порушень місцевим судом під час розгляду кримінального провадження вимог кримінального або кримінально-процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 31 травня 2017 року щодо нього без змін.

Відповідно до ч.2 ст.404 КПК України, на підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_10 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 01 червня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а починаючи з 21 червня 2017 року і по 12 лютого 2018 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4