н/п 1-кп/490/893/2017
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
З участю сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_6 ; сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_7
ВСТАНОВИВ:
18 липня 2016 року громадянин України ОСОБА_3 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) від 09.08.2017 №172 старшого матроса ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду водія 2-го розрахунку 1-го артилерійського взводу 3-ї артилерійської батареї зазначеної військової частини. 14 серпня 2017 року о 08:00 год. старший матрос ОСОБА_3 , діючи умисно, будучи військовослужбовцем за контрактом, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. 19 серпня 2017 року о 08:00 год. старший матрос ОСОБА_3 , добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків. Однак, 21 серпня 2017 року о 08:00 год. старший матрос ОСОБА_3 повторно протягом року, діючи умисно, будучи військовослужбовцем за контрактом, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. 30 серпня 2017 року о 16:00 год. старший матрос ОСОБА_3 добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків. Крім того, 01 вересня 2017 року о 08:00 год. старший матрос ОСОБА_3 , повторно протягом року, діючи умисно, будучи військовослужбовцем за контрактом, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. 05 вересня 2017 року о 08:00 год. старший матрос ОСОБА_3 добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків. Таким чином, дії ОСОБА_3 , кваліфіковано за ч.4 ст.407 КК України - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану. У підготовчому судовому засіданні сторони надали суду угоду про визнання винуватості, відповідно до якої сторони прийшли до згоди про те, що обвинувачений беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, про наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: особу обвинуваченого який за місцем служби характеризується виключно позитивно, раніше не судимий, з`явлення із зізнанням та щире каяття, сторони вважають за можливе призначити покарання ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти ) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Згідно угоди, ОСОБА_3 повністю беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Прокурор, обвинувачений та його захисник в судовому засіданні заявили, що вони цілком розуміють наслідки укладення даної угоди, просять суд затвердити угоду. Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного. Відповідно до п.2 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладено угоду між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Згідно ч.4 ст.469 КПК України, угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим чи підозрюваним може бути укладено у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкоду завдано лише державним чи суспільним інтересам. ОСОБА_3 визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України. Вказаний злочин в силу ст.12 КК України, є тяжким злочином, внаслідок якого шкоду завдано лише державним та суспільним інтересам, а отже угоду про визнання винуватості може бути укладено.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 цілком розуміє положення п.1 ч.1 ст.473, ч.4 ст.474 КПК України, усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, який буде застосовано, також суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обвинувачений ОСОБА_3 погодився на призначення йому узгодженого покарання та виконати його шляхом сплатити вказаного штрафу на розрахунковий рахунок для зарахування штрафів по кримінальним провадженням до державного бюджету у місячний строк після набрання вироком суду законної сили. Умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, а також інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, підстави вважати, що укладення угоди було недобровільним відсутні, фактичні підстави для визнання винуватості мають місце. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором і обвинуваченим та призначення йому узгодженого сторонами покарання. Таким чином, своїми умисними неправомірними діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України, а саме: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні покарання, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: з`явлення зі зізнанням та щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, наявнісь на утриманні 2 неповнолітніх дітей, з урахуванням особи обвинуваченого, який характеризується позитивно, суд вважає можливим застосувати положення ст. 69 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання, перейшовши до іншого, більш м`якого покраання, не зазначеного в санкції ч.4 ст. 407 КК України, у вигляді 50 (п`ятдесяти ) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374-376, 474, 475 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК Україниі призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти ) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.
Суддя ОСОБА_1