Справа №: 398/4353/16-к
провадження №: 1-кп/398/126/18
ВИРОК
Іменем України
"11" квітня 2018 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрія кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0003253 від 21 грудня 2016 року за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Пантаївка м. Олександрія Кіровоградської області, українця, громадянина України, з неповною середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, невійськовозобов`язаного, неповнолітніх чи малолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 березня 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 , маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став та вчинив умисний злочин у сфері злочинів проти власності за наступних обставин.

В кінці листопада 2016 року, точної дати не встановлено, у період часу з 00.00 годин по 04.00 годину, ОСОБА_5 , перебуваючи навпроти будівлі Приватбанку, розташованому на проспекті Соборний, 122 у місті Олександрії Кіровоградської області, діючи умисно, усвідомлюючи свої протиправні дії та бажаючи настання наслідків, заздалегідь не обіцяючи, отримав від ОСОБА_7 відеокамеру зовнішнього відеоспостереження марки «Green vision» моделі GV007-IP-E-COSP-14-20, яку останній одержав злочинним шляхом та яка належить ОСОБА_4 . Будучи достовірно обізнаним з приводу злочинного походження відеокамери зовнішнього відеоспостереження марки «Green vision» моделі GV007-IP-E-COSP-14-20, ОСОБА_5 переніс її до своєї квартири АДРЕСА_2 , де зберігав за місцем проживання. У подальшому ОСОБА_5 збув відеокамеру зовнішнього відеоспостереження марки «Green vision» моделі GV007-IP-E-COSP-14-20, на мікрорайоні Перемога у місті Олександрії Кіровоградської області ОСОБА_8 в рахунок оплати за проїзд у таксі. Зазначеними діями ОСОБА_5 спричинив ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 1 254,60 грн.

Отже, ОСОБА_5 вчинив заздалегідь не обіцяне отримання, зберігання та збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ст.198 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , після зміни обвинувачення, свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що приблизно за місяць до нового 2017 року він посварився з батьком і пізно ввечері пішов гуляти містом, де зустрів раніше знайомого ОСОБА_9 . Грошей в них не було і вони вирішили пошукати заліза. Він повідомив ОСОБА_10 , що красти не буде, так як перебуває на іспитовому строку. Проходячи навпроти магазину «Гірник» ОСОБА_11 сказав, щоб він зачекав, а сам вискочив на підвіконня і з кондиціонеру, розташованому над вікном, дістав відеокамеру зовнішнього спостереження. На його запитання чи камера не крадена, ОСОБА_10 завіряв, що не крадена. Вони пішли в магазин «Арка», потім до магазину «Попугайчик», але відеокамеру продати там не змогли. Домовились, що обвинувачений забере відеокамеру, а вранці спробує продати її на ринку, виручені гроші поділять порівну. Налоголосив, що не був обізнаний щодо злочинного походження відеокамери, оскільки ОСОБА_11 йому не повідомляв звідки взяв відеокамеру. Якби він знав, що відеокамера викрадена, то не погодився б на пропозицію ОСОБА_12 щодо продажу відеокамери. Вранці він проспав, того дня на ринок з відеокамерою не ходив і з ОСОБА_13 в намічений час не зустрівся. Коли збирався на ринок побачив, що відеокамера пошкоджена. Знайомий продавець на ринку сказав, що в нього її ніхто не купить, щоб нікому її не показував, бо повісять на нього всі крадіжки. Він злякався і не знав, що робити з відеокамерою. Коли він їхав у таксі до мікрорайонуну «Перемога» в нього не вистачало коштів, щоб розплатитись за таксі, він заплатив 20 грн. і залишив у заставу відеокамеру. Пізніше, коли точно не пам`ятає, до нього підходив ОСОБА_14 і вимагав, що він повернув відеокамеру, на що він повідомив, що камера в «залозі». Вони разом поїхали до таксиста, ОСОБА_15 сплатив останньому 20 грн., а той повернув йому камеру. Через декілька годин після цього він поїхав до наркодиспансеру за ліками. Повертаючись з лікарні зустрів поліцейських, які запропонували підвезти його до міста. Привезли його до приміщення Олександрійського відділення поліції, де почали розпитувати «де, що і коли він крав». Оскільки працівники поліції застосовували до нього примус, то він зізнався у крадіжці відеокамери і зазначив, що її вже повернув. Якого це було числа він не пам`ятає, як не пам`ятає і того, хто це був з працівників поліції. З заявою про застосування до нього насилля до прокуратури та поліції не звертався. Під час досудового слідства давав неправдиві пояснення, оскільки він попався з відеокамерою.
Незважаючи на не визнання ОСОБА_5 вини, його вина підтверджується дослідженими судом фактичними даними, що містяться в наступних джерелах доказів:
Показаннях допитаного судом потерпілого ОСОБА_4 , який пояснив, що на початку грудня 2016 року він звернувся до поліції з заявою про викрадення відеокамери. Точної дати викрадення повідомити не може. В кінці листопада його не було в місті, коли повернувся, співробітники повідомили про викрадення відеокамери. Відеокамера зовнішнього спостереження працювала автоматично, пам`яті вистачало на 2 доби, коли переглянули запис, то бачили лише темний екран, тобто камеру викрали більш ніж за дві доби. Камера належить йому, куплена у 2016 році, десь за пів року до вчинення крадіжки, точної вартості не пам`ятає. На момент вчинення крадіжки камера була працююча, а повернули з перепаяними «дорожками» хтось намагався її полагодити, але вона так і не працює.
Показаннях допитаного судом свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що працює таксистом. Наприкінці 2016 року, точної дати не пам`ятає, на «Райбиті» по пр. Соборному, біля буд. 111 в м. Олександрії Кіровоградської області до нього підійшов чоловік років 30-35, худорлявий і попросив відвезти до «гаштету» на мікрорайон «Перемога» в м. Олександрії Кіровоградської області. Коли приїхали на вказане місце, пасажир заплатив за поїздку лише 20 грн. і залишив датчик, білого кольору циліндричної форми. Сказав, що за декілька днів віддасть 20 грн. і забере датчик. Пройшло декілька місяців, але за датчиком ніхто не звертався, він так і лежав в машині біля водійського крісла, що це за прилад він не знав. Одного дня, до його авто під`їхала біла легкова машина, з неї вийшов невідомий чоловік дав йому 20 грн. і сказав повернути датчик, оскільки власник приладу сидить в його машині. На зазначену вимогу він повернув датчик. Чоловік був у цивільній формі, пізніше його колеги повідомили, що це був чоловік з охорони «Оптовичка». Зазначений прилад наступного разу він побачив у працівників поліції, які повідомили, що це відеокамера. Він написав заяву про добровільну видачу цього датчика та поліцейські склали документі про його вилучення. Вказав, що саме ОСОБА_5 передав йому «датчик».
Показаннях свідка ОСОБА_7 , допитаного судом за клопотанням обвинуваченого, який пояснив, що подіївідбувалися ввечері, було темно, в кінці листопада, ближче до початку грудня, 2016 року. Він зустрів ОСОБА_16 на проспекті Соборному і розповів йому, що в нього є відеокамера та запропонував йому, щоб він знайшов куди її можна продати. ОСОБА_5 її взяв, пообіцяв продати і пропав, десь тиждень свідок ОСОБА_5 не бачив. До зустрічі з ОСОБА_5 ця відеокамера була вже в ОСОБА_7 , схована в арці біля Приватбанку, що знаходиться на проспекті Соборному. Знята відеокамера була ОСОБА_7 з метою подальшого продажу, з будівлі через дорогу, за сутки до зустрічі з ОСОБА_5 та передачі йому відеокамери. ОСОБА_5 погодився та сказав, що знайде кому її можна продати. Свідок сказав, щоб ОСОБА_5 його почекав, а сам пішов взяв відеокамеру, після чого віддав її ОСОБА_5 . Відразу ОСОБА_7 . ОСОБА_5 не говорив конкретно де взяв відеокамеру, а пояснив, що відеокамеру необхідно продати так, щоб ніхто про це не знав, бо він її вкрав, зняв. На питання захисника свідок повідомив, що на момент передачі відеокамери ОСОБА_5 він сказав, що відеокамера крадена, але не говорив де і звідки викрадена. Зрозуміло було, що відеокамера не його, що він її не купив. На питання прокурора повідомив, що ОСОБА_17 знав про злочинне походження камери, зрозуміло було, що він її не купив. Свідок ОСОБА_5 сказав, але не конкретно, що отак і так він її вкрав. При передачі камери ОСОБА_7 сказав Компанійцю: «Я її отработав», тобто вкрав в принципі. З цих слів ОСОБА_5 міг зрозуміти, що відеокамера здобута злочинним шляхом. Десь через тиждень ОСОБА_5 йому повідомив, що відеокамеру продав, а гроші забрав собі та витратив на власні потреби. Також ОСОБА_5 йому повідомив, що відносно нього здійснюється кримінальне провадження щодо викрадення цієї відеокамери і ОСОБА_5 всю вину бере на себе, оскільки сам «спалився». Компанійця знає декілька років, оскільки обидва перебувають на метадоновій програмі.

Фактичними даними, що містяться у наступних джерелах доказів:
- протоколі про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 21 грудня 2016 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_4 звернувся з заявою про вчинення в листопаді 2016 року крадіжки належної йому відеокамери (т. 2 а. к. п. 2);
- протоколі огляд місця події від 21 грудня 2012 року з фототаблицею, відповідно до якого проведено огляд за адресою: АДРЕСА_3 , в ході якого було оглянуто вхід до будівлі зі сторони пр. Соборного, над вхідними дверима будівлі знаходиться, на висоті близько 3-х метрів, кріплення білого кольору з трьома гвинтами, з кріплення звисає частина кабелю білого кольору (т. 2 а. к. п. 8 10);
- заявою ОСОБА_8 від 22 грудня 2016 року щодо добровільної видачі камери зовнішнього спостереження, яку близько 2-х тижнів тому, залишив йому хлопець на ім`я ОСОБА_18 , якого він підвозив до наркологічного диспансеру (м-ні Перемога, м. Олександрії), в рахунок сплати за проїзд в таксі (т. 2 а. к. п. 17);

- протоколом огляду місця події від 22 грудня 2016 року з фототаблицею, відповідно до якого в приміщенні службового кабінету №217 в будівлі Олександрійського ВП оглянуто камеру зовнішнього відеоспостереження циліндричної форми з корпусом білого кольору з написом зеленого кольору по боках «Green Vision» та емблеми у вигляді зеленого ока. Камера має механічні пошкодження (т. 2 а. к. п. 18 19);

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22 грудня 2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_8 серед чотирьох фотознімків, на фотознімку №4, на якому зображено ОСОБА_5 , впізнав чоловіка, який залишив йому відеокамеру в рахунок оплати вартості за проїзд у таксі (т. 2 а. к. п. 20);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 26 грудня 2016 року за участю свідка ОСОБА_8 та відеозаписі зазначеного слідчого експерименту, переглянутого в судовому засіданні, в ході якого ОСОБА_8 повідомив, що близько місяця тому до нього в машину «таксі» сів чоловік та сказав їхати на житловий масив мікрорайону «Перемога». Коли приїхали до місця призначення, почав розраховуватися, при цьому дав лише 20 грн. та сказав, що залишить датчик в автомобілі, а завтра забере. Близько місяця він не бачив того чоловіка, за датчиком ніхто не звертався. Нещодавно цей чоловік сам прийшов та повідомив, що скоро принесе гроші за таксі, а датчик забере. Це був прилад білого кольору, сильно до нього не придивлявся. Чоловік був худорлявий 30 35 років (т. 2 а. к. п. 21 23);

- протоколі пред`явлення речей для впізнання від 22 грудня 2016 року з фототаблицею, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_4 з чотирьох відеокамер, пред`явлених для впізнання, на фото під №3 впізнав викрадену у нього відеокамеру «Green Vision» (т. 2 а. к. п. 27 28);

- протоколі огляду предметів від 22 грудня 2016 року з фототаблицею, відповідно до якого оглянута відеокамера зовнішнього спостереження «Green Vision» (т .2 а. к. п. 33 34);

- постанові про визнання матеріальних об`єктів речовими доказами від 22 грудня 2016 року, відповідно до якої відеокамеру «Green Vision» визнано речовим доказом (т. 2 а. с. 35);

- висновку судово-товарознавчої експертизи №128 від 23 грудня 2016 року, відповідно до якого ринкова вартість відеокамери «Green Vision», яка була придбана восени 2016 року в новому стані, з урахуванням фізичного зносу, становить 1 254,60 грн. (т. 2 а. к. п. 38 42);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 24 грудня 2016 року за участю обвинувачено ОСОБА_5 та відеозаписі зазначеного слідчого експерименту, переглянутого в судовому засіданні, в ході якого ОСОБА_5 розповів як приблизно 17 листопада 2016 року з будинку АДРЕСА_3 викрав відеокамеру зовнішнього спостереження та показав свої дій на місцевості (т. 2 а. к. п. 56 58).
Крім того, судом досліджено витяг з ЄРДР, повідомлення про підозру, обвинувальний у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , внесеному до ЄРДР за №0002469 від 21 серпня 2017 року, згідно з яким останній обвинувачується, в тому числі у викраденні відеокамери зовнішнього спостереження, відомості, що мають значення для вирішення долі речових доказів (т. 2 а. к. п. 1, т. 2 а. к. п. 50 53, т. 1 а. к. п. 200 204, т. 1 а. к. п. 35, 43).

З метою перевірки повідомлення обвинуваченого ОСОБА_5 щодо застосування до нього недозволених методів (вчинення фізичного та психологічного тиску) під час досудового розслідування, судом постановлено ухвалу, якою доручено прокурору Кіровоградської області провести відповідну перевірку (т. 1 а. к. п. 108). На підставі зазначеної ухвали суду прокуратурою Кіровоградської області внесено відповідні відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України. Вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (т. 1 а. к. п. 196 199).

З урахуванням викладеного, зазначені вище докази суд визнає належними, допустимими, достовірними, так як отримані у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку, в матеріалах кримінального провадження відсутні об`єктивні дані які б свідчили, що ці докази здобуті з істотним порушенням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого з приводу того, що він не знав, що камера зовнішнього відеоспостреження, отримана ним від ОСОБА_7 , одержана останнім злочинним шляхом, а також, що він не продавав її, оскільки зазначене твердження спростовується показаннями свідка ОСОБА_7 , який пояснив, що повідомив обвинуваченому, що відеокамеру необхідно продати, щоб про це ніхто не знав, бо вона крадена, тобто отримана ОСОБА_7 злочинним шляхом, а обвинувачений погодився її продати з метою отримання коштів. Зазначене також підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту з обвинуваченим, під час якого ОСОБА_5 детально розповів про обставини викрадення відеокамери, що свідчить про його обізнаність щодо одержання ОСОБА_7 відеокамери злочинним шляхом.

Крім того, позиція обвинуваченого спростовується показаннями свідка ОСОБА_8 , який повідомив, що обвинувачений передав йому відеокамеру в рахунок оплати вартості послуг таксі через недостатність грошових коштів та в подальшому обвинувачений не звертався до ОСОБА_8 щодо повернення відеокамери. Також, сам обвинувачений зазначив, що з метою продажу відеокамери ходив на ринок, однак не зміг її продати, після чого відеокамера певний час зберігалася у нього вдома.

Вказані показання обвинуваченого щодо його необізнаності про те, що камера відеоспостереження одержана ОСОБА_7 злочинним шляхом не відповідає встановленим судом фактичним обставинами справи і спростовуються сукупністю зазначених вище доказів, а тому такі показання обвинуваченого суд сприймає як позицію захисту.

Таким чином, оцінюючи у сукупності всі досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що зібраними по справі доказами повністю підтверджується вина обвинуваченого у вчиненні заздалегідь не обіцяного отримання, зберігання та збуту майна, завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України.

Згідно із ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Вчинений обвинуваченим злочин відповідно до ст. 12 КК України належить до злочинів середньої тяжкості, є умисним корисливим злочином.
Досліджуючи дані про особу обвинуваченого встановлено, що за місцем проживання скарг та заяв щодо нього не надходило, на обліку в лікаря психіатра не перебуває (т. 2 а. к. п. 71, 84). Знаходиться на диспансерному обліку в лікаря нарколога з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності з 2012 року. Офіційно не працює та суспільно-корисною працею не займається, на час вчинення інкримінованого злочину мав не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, злочин вчинений обвинуваченим під час відбування покарання з випробуванням.

Згідно з досудовою доповіддю ризик вчинення повторного злочину органом пробації оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства середній. На думку органу пробації виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, у тому числі для окремих осіб, а тому виконання покарання не пов`язаного з позбавленням волі можливо лише у винятковому випадку (т. 1 а. к. п. 34 36).
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно з ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, згідно з ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.

Відповідно до абз. 4 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» частиною 2 статті 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Згідно з ст. 35 КК України рецидив злочинів враховуються при призначенні покарання, при вирішенні питання щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності та покарання у випадках, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням тяжкості скоєного обвинуваченим, відношення обвинуваченого до скоєного, даних про його особу, а також поведінки до вчинення злочину, з якої вбачається, що обвинувачений не має бажання стати на шлях виправлення, оскільки злочин вчинений обвинуваченим в період іспитового строку, відсутності обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд приходить до висновку, що обвинувачений, як особа представляє суспільну небезпеку, та як наслідок виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, а томусуд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання пов`язане з позбавленням волі, оскільки саме таке покарання на думку суду, з урахуванням положень ч. 2 ст. 50 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а також відповідатиме цілям покарання.
Вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 березня 2015 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки (т. 2 а. к. п. 78). За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 78 КК України, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 71 КК України та до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Оскільки, протягом судового розгляду обвинувачений порушував свої обов`язки, зокрема неодноразово не в з`явився в судові засідання без поважних причин, внаслідок чого був підданий приводу, для забезпечення виконання вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання, яке слід відбувати в місцях позбавлення волі, та з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, пов`язаних з виконанням вироку, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до часу вступу вироку в законну силу.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Питання речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 березня 2015 року у виді 1 (одного) року 7 (семи) місяців позбавлення волі та остаточно призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Обрати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, взявши його під варту в залі суду.
Строк відбування покарання рахувати з 11 квітня 2018 року.
Речовий доказ відеокамеру, марки «Green vision», передану на зберігання потерпілого ОСОБА_4 , залишити останньому.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Кіровоградської області, через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1