Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА
Номер провадження 1-кс/711/324/18

Справа № 711/887/18

15 лютого 2018 року

Слідчий суддя Придніпровського районного суду міста Черкаси ОСОБА_1 , за участю:
секретар ОСОБА_2 , прокурор ОСОБА_3 , заявник ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси заяву ОСОБА_4 про відвід заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_5 та підлеглих йому процесуальних прокурорів в рамках кримінального провадження №001209 (кримінальна справа №1170 від 08.08.1994р.),

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з заявою, в якій заявив відвід заступнику прокурора Черкаської області ОСОБА_5 з його підлеглими прокурорами від участі у досудовому розслідуванні кримінальної справи №1170.

В обґрунтування заяви зазначено, що прокурор ОСОБА_5 разом з його підлеглими прокурорами умисно не здійснюють процесуальних дій з організації належного розслідування кримінальної справи №1170, а навпаки саботують здійснення розслідування, внаслідок чого вже протягом 24 років воно не закінчено і заявник не визнаний потерпілим. Оскільки такі є очевидним приховуванням злочинних дій працівників міліції та прокуратури, які порушили дану кримінальну справу відносно ОСОБА_4 та притягнули його в якості обвинуваченого, застосовували до нього безпідставні запобіжні заходи, то фактична бездіяльність прокурора ОСОБА_5 та підлеглих йому прокурорів свідчить про їх заінтересованість в результатах досудового розслідування, що свідчить про відсутність неупередженості таких осіб.

В судовому засіданні заявник підтримав доводи викладені в заяві та наполягав на задоволенні його вимог.

Прокурор пояснила, що заявлені вимог є необґрунтованими та безпідставними, оскільки прокурор ОСОБА_5 не бере участі в розслідування кримінального провадження №0001209 (кримінальна справа №1170), а доводи про упередженість інших прокурорів є необґрунтованими. Зауважила, що заявник не є підозрюваним чи обвинуваченим у краніальному провадженні, а на теперішній час має статус свідка. Просила відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у судовому засіданні з розгляду відводу, дослідивши надані учасниками кримінального провадження матеріали, слідчий суддя вважає, що заява про відвід не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З доданих до заяви про відвід документів вбачається, що на теперішній час слідчим підрозділом ГУ НП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження №001209 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, зареєстрованого в ЄРДР 22.09.2015р., за фактом того, що 08.08.1994р. близько 15год 00хв ОСОБА_6 , перебуваючи в магазині «Нік» по вул. Байди Вишневецького, 19, у м. Черкаси, отримав тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення органів черевної порожнини з пошкодженням печінки, шлунка і крововиливу в черевну порожнину.

Підставою внесення відомостей до ЄРДР слугувало те, що ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.12.2014р. скасовано постанову слідчого від 06.09.2011р. про закриття кримінальної справи №1170. Отже кримінальне провадження №001209 є продовженням досудового розслідування кримінальної справи №1170 від 08.08.1994р..

Під час досудового розслідування кримінальної справи №1170 ОСОБА_4 відповідно до п.2 ч.1 ст.43-1 КПК України 1960р. мав процесуальний статус підозрюваного, оскільки постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.10.1996р. до нього застосований запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Під час досудового розслідування в рамках кримінального провадження №001209 ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.03.2016р. запобіжний захід ОСОБА_4 за його заявою змінений на особисте зобов`язання з покладанням на нього обов`язків, передбачених п.1, 2, 3 ч.5 ст.194 КПК України 2012р..

На теперішній час в рамках кримінального провадження №001209 будь-яких письмових повідомлень про підозру у вчиненні злочину, за ознаками якого здійснюється досудове розслідування, нікому не повідомлялось, а ОСОБА_4 допитаний в якості свідка. В той же час ОСОБА_4 вважає, що він має статус обвинуваченого, оскільки під час досудового розслідування кримінальної справи №1170 до нього застосовувались запобіжні заходи і він був визнаний обвинуваченим і до теперішнього часу постанова про визнання його обвинуваченим не скасована. Проте, також ОСОБА_4 зазначає, що насправді він є потерпілим по цьому кримінальному провадженню, оскільки внаслідок полії, яке є об`єктом розслідування, йому також завдано тілесних ушкоджень.

Визначаючи правовий статус ОСОБА_4 та наявність в нього права заявити відвід прокурору варто звернути увагу, що кримінальне провадження №001209 є продовженням досудового розслідування кримінальної справи №1170 і стосується однієї події. Незважаючи на те, що досудове розслідування було розпочато за КПК 1960р., на теперішній час воно здійснюється за діючим кримінально-процесуальним законодавством, що передбачено п.10 Перехідних положень КПК 2012р..

Діючий кримінально-процесуальний закон виокремлює таких учасників кримінального провадження як підозрюваний та обвинувачений і розкриває ознаки такого статусу у ст.42 КПК 2012р..

З огляду на положення ч.2 ст.42 КПК 2012р. ОСОБА_4 не є обвинуваченим, оскільки по кримінальному провадженню щодо нього не складений обвинувальний акт. Наявність в матеріалах кримінального провадження постанови слідчого про притягнення ОСОБА_4 в якості обвинуваченого, яка винесена 10.08.1994р. за правилами КПК 1960р. і до теперішнього часу не скасована, не дає підстав вважати ОСОБА_4 обвинуваченим, оскільки досудове розслідування на теперішній час здійснюється виключно за правилами КПК 2012р., яким в імперативній формі визначено, що до складання обвинувального акту особа, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, може мати лише статус підозрюваного.

За змістом ч.1 ст.42 КПК 2012р. підозрюваний це особа, яка відповідає одній з таких ознак: 1) особі у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру; 2) особа затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення; 3) особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Жодна з цих умов не дотримана, а тому ОСОБА_4 не має статусу підозрюваного в кримінальному провадженні №001209. Зазначене підтверджується і витягом з ЄРДР, в якому відсутні відомості про особу, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за ознаками якого здійснюється досудове розслідування.

Стосовно доводів ОСОБА_4 щодо наявності в нього запобіжного заходу варто зауважити, що пунктом 9 Перехідних положень КПК 2012р. передбачено, що запобіжні заходи, застосовані під час досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Фактична зміна запобіжного заходу ОСОБА_4 здійснена ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.03.2016р., якою відносно ОСОБА_4 змінено запобіжний захід на особисте зобов`язання з покладанням обов`язків, передбачених п.1, 2, 3 ч.5 ст.194 КПК 2012р.. В зазначеній ухвалі не визначений строк її дії, але згідно ч.6 ст.194 КПК 2012р. строк дії такої ухвали в частині покладання обов`язків припинився 18.05.2016р.. Враховуючи сутність такого запобіжного заходу, як особисте зобов`язання (ч.1 ст.179 КПК 2012р.), то з припиненням строку дії покладених на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ст.194 КПК 2012р., припинився і строк дії запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. Таким чином, починаючи з 19.05.2016р. припинився строк дії покладених на ОСОБА_4 слідчим суддею обов`язків, обумовлених запобіжним заходом, що був застосований до нього під час досудового розслідування по кримінальній справі №1170 та змінений на особисте зобов`язання під час досудового розслідування по кримінальному провадженню №001209, а отже відповідно до ст.203 КПК 2012р. припинився і строк дії ухвали слідчого судді від 18.03.2016р.. Враховуючи, що ніяких інших запобіжних заходів під час досудового розслідування кримінального провадження №001209 в період з 19.05.2016р. по теперішній час не застосовувалось, то доводи ОСОБА_4 про наявність в нього запобіжного заходу є помилковими.

Таким чином, на теперішній час ОСОБА_4 не має процесуального статусу підозрюваного чи обвинуваченого у кримінальному провадженні №001209, а відтак і не наділений правами та обов`язками таких учасників кримінального провадження.

Частиною другою статті 80 КПК 2012р. передбачено, що відвід прокурору може бути заявлений особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Натомість, зміст зазначеної норми необхідно визначати враховуючи обсяг процесуальних прав осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, що передбачено спеціальними нормами глави 3 Розділу І КПК 2012р..

За змістом пояснень ОСОБА_4 та прокурора, а також аналізом досліджених письмових документів, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 має статус свідка в кримінальному провадженні, а свідок за змістом ст.66 КПК 2012р. не має права заявляти відвід прокурору.

В той же час ОСОБА_4 зазначає, що він є потерпілим. В цьому контексті слід зауважити, що за змістом ст.55 КПК 2012р. права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення (стосується випадків до початку досудового розслідування) або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (стосується випадків після початку досудового розслідування). Враховуючи, що ОСОБА_4 повідомляв органи досудового розслідування про те, що він є саме потерпілим в цьому кримінальному провадженні, а прокурором не надано доказів того, що в матеріалах кримінального провадження наявна постанова про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим, то задля недопущення порушень принципу верховенства права, сприяючи ефективному способу юридичного захисту та забезпеченню реалізації учасниками кримінального провадження їх законних прав, свобод та інтересів, в контексті положень п.25 ч.1 ст.3, ч.6 ст.9, ст.55, ч.2 ст.80 в даному випадку заява ОСОБА_4 про відвід прокурора підлягає до розгляду як така, що заявлена особою, яка може вважатись потерпілим.

Надаючи оцінку доводам заяви про відвід по суті слідчий суддя виходить з наступного.

Оцінюючи доводи заявника вважаю за необхідне зауважити, що в контексті положень п.15 ч.1 ст.3, ст.ст.36, 37 КПК 2012р. право заявити відвід прокурору стосується прокурора, який уповноважений законом на здійснення відповідних процесуальних повноважень у конкретному кримінальному провадженні. Керівник органу прокуратури бере процесуальну участь у кримінальному провадженні лише для здійснення своїх адміністративних повноважень і не є учасником кримінального провадження. Беручи до уваги, що у кримінальному провадженні №001209 процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється прокурорами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , то заявлений ОСОБА_4 відвід прокурору ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що прокурор ОСОБА_5 обіймає посаду заступника прокурора Черкаської області, то прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 є підпорядкованими йому прокурорами, а тому викладені ОСОБА_4 доводи про відвід прокурора оцінюються щодо конкретно таких осіб.

В контексті обґрунтованості доводів щодо наявності підстав для відводу прокурорам ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , то варто зауважити, що підстави для відводу прокурору зазначені у ст.77 КПК України. Однією з таких підстав є інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості слідчого. При оцінці обґрунтованості таких сумнівів вирішальне значення мають обставини, які об`єктивно підтверджують, що вчинені прокурором дії свідчать про його упереджене ставлення до процедури досудового розслідування, тобто вчинення дій або допущення бездіяльності, внаслідок якої неможливо досягти мети кримінального провадження. Тобто мають бути підтверджені належним чином обставини, які можуть викликати сумніви в об`єктивності і неупередженості прокурора у стороннього спостерігача щодо здатності прокурора належним чином використовувати надані йому законом повноваження для досягнення мети та основних завдань кримінального провадження.

Доводи заявника щодо об`єктивності його сумнівів в упередженості прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 є неприйнятними з огляду на те, що в судовому засіданні не встановлено об`єктивних даних, які б поза розумним сумнівом свідчили про упереджений характер дій таких осіб. Допущенні під час досудового розслідування недоліки ефективності його здійснення, внаслідок чого неодноразово скасовувались остаточні рішення за наслідками його проведення не є свідченням наявності особистої упередженості у зазначених прокурорів. Не може бути покладено саме на таких прокурорів відповідальність за строк проведення досудового розслідування, яке здійснюється вже протягом 24 років і не знайшло логічного завершення. Проте в цьому контексті слід звернути вагу, що саме відсутність ефективної організації досудового розслідування стала причиною передачі кримінального провадження із Черкаського ВП до слідчого підрозділу вищого рівня при ГУ НП в Черкаській області, що обумовило процесуальну участь прокурорів прокуратури Черкаської області в такому кримінальному провадженні.

Таким чином, обставини для відводу прокурорів на підставі заявлених ОСОБА_4 мотивів, ґрунтуються на його суб`єктивній оцінці поведінки прокурорів і на теперішній час вони не є об`єктивними та обґрунтованими.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.77, 81, 83 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошений 16 лютого 2018 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1