В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"10" листопада 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010729 від 31 червня 2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:
Судом визнано доведеним, що 28.07.2017 приблизно о 17 год.00 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні будинку АДРЕСА_3 , маючи не погашену судимість за вчинення злочину проти власності, з корисливих мотивів, переслідуючи злочинний умисел направлений на повторне заволодінні чужим майном, а саме мобільним телефоном марки «Lenovo A6010», вартістю 3398 грн. 90 коп., який належить ОСОБА_5 , шляхом зловживання довірою останнього, з його дозволу взяв зазначений мобільний телефон, під приводом прослуховування музики.
Після цього, ОСОБА_4 з вищевказаним мобільним телефоном з місця вчинення злочину зник, а майном потерпілого розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 3398 грн. 90 коп.
Будучи допитаними в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.
Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_4 , просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи/провадження.
Покази обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового слідства і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Таким чином, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством та наданих стороною захисту матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого у відповідності до Кримінального Кодексу України.
За таких обставин, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, однак у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України за обставин, встановлених судом.
Тож, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві) повторно.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так й іншими особами.
Так, обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації, позитивну характеристику за місцем проживання, спосіб життя (одружений, не працює, раніше судимий), відсутність на утриманні членів родини, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення, а саме прокурора про те, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі; відношення обвинуваченого до вчиненого; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 190 КК України у виді позбавлення волі.
При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні, обвинуваченому, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України та дані про його особу слід визначити у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків з числа регламентованих ч. 5 т. 194 КПК України до набрання вироком законної сили.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за 2 ст. 190 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту затримання, в порядку приведення вироку до виконання.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання за адресою: АДРЕСА_2 , та покласти на нього обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися із м. Києва без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну до набрання вироком законної сили.
Речові докази у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010729 від 31 червня 2017 року - мобільний телефон «Леново А6010» - залишити у володінні власника.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я: ОСОБА_1