Справа № 600/424/17
Справа № 1-кп/600/42/2017
УХВАЛА
11 жовтня 2017 року Козівський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4

ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6

ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Козова питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченим у кримінальному провадженні внесеному 19 листопада 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000190 стосовно ОСОБА_4 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.186 КК України, ч.2 ст.121 КК України та стосовно ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в:

органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 186 КК України та ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.2 ст.121 КК України, ч.1 ст.186 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу тримання під вартою з тих підстав, що ризики, передбачені ст.177 КПК України продовжують існувати, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у скоєнні тяжких злочинів, можуть перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватись від органу досудового розслідування та суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, розголошувати дані досудового розслідування, впливати на свідків та потерпілих, у зв`язку із чим просить клопотання задовольнити.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в судовому засіданні проти клопотання прокурора заперечили.
Захисники зазначили, що посилання прокурора на існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України є необґрунтованим та голослівними, підстав для продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у виді тримання під вартою немає. Вважають, що їм може бути обраний інший альтернативний запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

27.09.2017 року до суду надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, у якому посилаючись на ст.9, 176, 177 КПК України, практику Європейського суду з прав людини (рішення від 25.12.2016 року у справі «Ігнатов проти України» №40583/15) зазначає, що вирішивши питання про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою порушено вимоги ч.1 ст.194 КПК України, тому що не було враховано наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України і на які не вказує прокурор. Не вирішувалось питання щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризиків, зазначених у клопотанні. Судом не враховано, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод від 1950 р., а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини. Вважає, що підстав для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час немає та бути не може. Просить врахувати те, що він являється військовослужбовцем, призваним за контрактом до кінця особливого періоду добровільно до Збройних сил України, учасником бойових дій на території Луганської та Донецької областей, має на утриманні матір, яка потребує матеріальної та сторонньої допомоги, має місце проживання за місцем реєстрації, що свідчить про міцність соціальних зв`язків. Враховуючи викладене, просить змінити йому міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання.

11.10.2017 року захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 подав до суду заперечення на продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою та застосування йому запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Вказує на те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обмежує права і свободи обвинуваченого не зважаючи на презумпцію невинуватості та поваги до свободи особистості, у зв`язку з чим порушено вимоги ч.1 ст.194 КПК України тому, що не враховано наявність обґрунтованої підозри та обвинувачення у вчиненні підзахисним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які не вказує прокурор. Не вирішено питання щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Вважає, що застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_5 є безпідставним, а також обмежує конституційні права громадянина, гарантовані державою. Докази про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення є сумнівними, за своїм характером є припущеннями. У інших кримінальних правопорушеннях він не підозрюється. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження розміру завданої діями чи бездіяльності ОСОБА_5 шкоди потерпілому. Просить відмовити у продовженні строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 .

11.10.2017 року захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_7 подав до суду клопотання про заміну запобіжного заходу, у якому зазначає, що на даний час відпали будь-які ризики зазначені в ч.1 ст.177 КПК України у тому числі тих, на які вказав суд, в ухвалі від 03.08.2017 року, а саме: ОСОБА_4 не має будь-якого наміру переховуватися від суду, більше того, він має постійне місце проживання в АДРЕСА_1 ; ОСОБА_4 позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь-які з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, так як всі речові докази вилучені та долучені до матеріалів кримінального провадження; ОСОБА_4 не має необхідності перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином адже він дав ґрунтовні і послідовні показання, які не змінював; ОСОБА_4 не має намірів незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, так як під час досудового слідства було допитано вищевказаних осіб у тому числі із застосуванням аудіо- та відеотехніки та на досудовому слідстві зроблено відповідні експертні висновки; ОСОБА_4 не збирається вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення за яке його обвинувачують; ОСОБА_4 не має наміру виїжджати та переховуватись за межі України. Більше того, він представляє свій діючий закордонний паспорт органам правосуддя для підтвердження відсутності таких намірів; переконаний що діям ОСОБА_4 дано невірну правову кваліфікацію, а злочинним діям самих потерпілих - Склінерів, які своїми діями спровокували у тому числі ОСОБА_4 захищатися від їхніх агресивних, із застосуванням ножів, злочинним діям-дасть відповідь досудове та судове слідство щодо них по заявам самого ОСОБА_8 та іншого обвинуваченого ОСОБА_5 ; ОСОБА_4 є учасником АТО, інвалідом III групи, поганий стан його здоров`я підтверджується відповідними документами (додаються). Крім того, ОСОБА_4 раніше не суджений і вперше притягується до кримінальної відповідальності, виключно позитивно характеризується та на його утриманні перебуває його перестаріла мати.

Просить змінити ОСОБА_4 , 1971 року народження, обвинуваченому за ч.2 ст.121, ч.1 ст.186 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний згідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.11.2016 року на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою зокрема на домашній арешт або заставу. У відповідності до вимог ч.6 п.п.1,2 ст.206 забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження ОСОБА_4 та доручити відповідному органу досудового розслідування (Козівському ВП Бережанського ВП ГУНП в Тернопільський області) провести дослідження фактів, викладених в заявах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Прокурор у судовому засіданні щодо вищевказаних клопотань заперечив та просив такі відхилити.

Заслухавши думку учасників судового провадження, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного.

В провадженні Козівського районного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 186 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.2 ст.121 КК України, ч.1 ст.186 КК України.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, на стадії досудового розслідування ухвалами слідчого судді від 17.05.2017 року обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб. Ухвалами Козівського районного суду Тернопільської області застосування запобіжного заходу неодноразово продовжувався. Такий закінчується 16.10.2017 року.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Судом враховується, що на даний час судове слідство не завершено, ті ризики які були на момент обрання не зникли і не змінилися.
Відтак, суд погоджується з доводами прокурора з приводу існування ризиків того, що обвинувачені можуть продовжити свою злочинну діяльність, ухилятись від явки до суду, впливати на свідків чи потерпілих, оскільки такі є обґрунтованими та доведеними.
З врахуванням наведеного вище, суд приходить до переконання, що клопотання прокурора слід задовольнити.
Одночасно, суд дійшов до висновку, що слід відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_7 про заміну запобіжного заходу, так як ризики, які наведені вище не співвідносяться із заходами кримінального провадження (щодо ОСОБА_5 особистого зобов`язання, щодо ОСОБА_4 домашній арешт або заставу), про які просять захисники обвинувачених.

Керуючись ст.ст. 177, 331 КПК України, -

у х в а л и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід - тримання під вартою в установі виконання покарань № 26 м. Чортків Тернопільської області на 60 днів, а саме: з 16.10.2017 року до 15.12.2017 року включно.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід - тримання під вартою в установі виконання покарань № 26 м. Чортків Тернопільської області на 60 днів, а саме: з 16.10.2017 року до 15.12.2017 року включно.

В задоволенні клопотання ОСОБА_5 відмовити.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відмовити.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_7 про заміну запобіжного заходу відмовити.

Копію ухвали вручити прокурору, захисникам, обвинуваченим та скерувати начальнику установи виконання покарань № 26 м. Чортків Тернопільської області для відома.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1