АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/355/17 Справа № 711/1992/16-к Категорія: ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27.02.2017 року, яким

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Черкаси, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, пенсіонера, раніше судимого, Придніпровським районним судом м.Черкаси від 24.10.2012 року за ч.І ст.121, ч.1 ст.122 КК України із застосуванням ст.69 Кодексу до 1 року позбавлення волі, звільненого 20.07.2013 року,

визнано винним та засуджено за ч.1ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахується з моменту затримання, тобто із 12.09.2015 року.

Зараховано строк перебування під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 із 12.09.2015 року по день набрання вироку законної сили (включно) у строк відбутого покарання у співвідношенні 1 день попереднього ув`язнення до 2 днів позбавлення волі згідно з положеннями ч.5 ст.72 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишений попередній - тримання під вартою.

Цивільний позов, поданий потерпілим ОСОБА_9 задоволений частково.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 2230,93грн в рахунок відшкодування майнової шкоди та 10000грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 12230,93грн.

Цивільний позов, заявлений в рамках кримінального провадження Черкаською місцевою прокуратурою, задоволений повністю та стягнуто із ОСОБА_7 на користь Черкаської міської ради 1857,69грн в якості відшкодування витрат, які були здійснені Третьою Черкаською міською лікарнею швидкої медичної допомоги.

Вирішена доля речових доказів, відповідно до положень ст.ст. 100 КПК України, -

в с т а н о в и л а :
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він 12 вересня 2015 року близько 17 години 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_9 , під час спільного розпивання спиртних напоїв на кухні квартири, в ході конфлікту, що виник на грунті раптово виниклих неприязних відносин, що виник через фінансовий спір з метою вбивства наніс ОСОБА_9 кулаком правої руки удар в обличчя, в подальшому ОСОБА_7 схопив з кухонного столу ніж, утримуючи його в правій руці наніс ОСОБА_9 не менше 2 ударів в область життєво важливих органів, спричинивши потерпілому згідно висновку судово-медичної експертизи N° 1864 від 29.09.2015 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення живота без ушкодження внутрішніх органів, що є небезпечним для життя в момент заподіяння, так і в своєму клінічному протіканні та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень; непроникаючого поранення грудної клітки зліва, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після нанесення ножових поранень потерпілому, ОСОБА_7 зник з місця пригоди, а ОСОБА_9 була своєчасно надана кваліфікована медична допомога.

Дії ОСОБА_7 органами досудового розслідування кваліфіковані . за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, тобто закінчений замах на умисне вбивство.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_7 перекваліфіковані з ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України, як умисне, тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Не погоджуючись з вироком суду в своїх апеляціях:

- прокурор просить вирок суду скасувати в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення особі обвинуваченого через м`якість. Провести часткове судове слідство, допитати обвинуваченого ОСОБА_7 , допитати потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , дослідити відсозаписи слідчих дій (том І, аркуші справи 181-186), письмові матеріали які характеризують обвинуваченого ОСОБА_7 та дослідити висновки експертиз. Ухвалити новий вирок та засудити ОСОБА_7 за ст.15, ст.115 ч.1 до 10 років позбавлення волі.

- обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі зазначає про необхідність кваліфікації його дій за ст.123 КК України, оскільки даний злочин він вчинив в стані сильного душевного хвилювання, тому просив пом`якшити покарання призначене судом першої інстанції.

- захисник ОСОБА_8 просить вирок суду змінити в частині призначення покарання та задоволення цивільного позову, призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у вигляді 5(п`яти) років позбавлення волі, в задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 про стягнення майнової та моральної шкоди відмовити повністю. Врешті вирок Придніпровського районного суду м. Черкас від 27.02.2017 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав свою апеляцію, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які просили пом`якшити призначене покарання та відмовити в задоволенні цивільного позову, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадження підлягає до часткового задоволення, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону судом не виконані.

Перекваліфіковуючи дії ОСОБА_7 з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України, суд першої інстанції в своєму вироку послався на те, що стороною обвинувачення залишено поза увагою диспозицію ст.115 ч.1 КК України, яка свідчить, що замах на вбивство може бути вчинений лише за наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, тобто коли особа усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає суспільно-небезпечні наслідки і головне бажає їх настання. Докази у кримінальному провадженні не містять даних, які б свідчили про умисел ОСОБА_7 вчинити вбивство ОСОБА_9 .

Проте такий висновок районного суду є невірним.

Згідно з роз`ясненням, яке міститься у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 р. № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин злочину, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій. При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Провівши у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 за клопотанням прокурора часткове дослідження доказів, колегія суддів приходить до висновку, що злочин передбачений ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України ОСОБА_7 вчинив при наступних обставинах.

ОСОБА_7 12 вересня 2015 року близько 17 години 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись за адресою АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_9 , під час спільного розпивання спиртних напоїв на кухні квартири, в ході конфлікту, що виник на грунті раптово виниклих неприязних відносин, через конфлікт ОСОБА_7 із ОСОБА_10 , з метою вбивства наніс ОСОБА_9 кулаком правої руки один удар в обличчя, в подальшому ОСОБА_7 схопив з кухонного столу ніж, утримуючи його в правій руці та маючи умисел на вчинення умисного вбивства наніс ОСОБА_9 не менше 2 ударів в область життєво важливих органів, спричинивши потерпілому згідно висновку судово-медичної експертизи N° 1864 від 29.09.2015 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення живота без ушкодження внутрішніх органів, що є небезпечним для життя в момент заподіяння, так і в своєму клінічному протіканні та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень; непроникаючого поранення грудної клітки зліва, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після нанесення ножових поранень потерпілому, ОСОБА_7 зник з місця пригоди, а ОСОБА_9 була своєчасно надана кваліфікована медична допомога.

Дії ОСОБА_7 колегія суддів кваліфікує за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

В суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_7 вину в інкримінованому злочині органами досудового розслідування, а саме закінчений замах на умисне вбивство ОСОБА_9 не визнав, до даних показів колегія суддів відноситься критично та розцінює як намагання пом`якшити покарання за скоєне.

Не дивлячись на невизнання вини ОСОБА_7 у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство ОСОБА_9 , його вина підтверджується даними протоколу проведення слідчого експерименту від 29 вересня 2015 року (т.1 а.п. 219-225) за участю потерпілого ОСОБА_9 з фото таблицями та спеціаліста криміналіста, в ході якого, останній детально розповів та відтворив, як обвинувачений ОСОБА_7 вдарив його кулаком в лобну частину голови, після чого кинув ОСОБА_9 на підлогу та схватив ніж зі столу та почав наносити останньому ножові поранення, а саме: в область грудної клітки зліва, а потім нижче живота з лівої сторони. Після отриманих поранень потерпілий ОСОБА_9 нічого не памятає, а прийшов до тями вже в лікарні.

Зокрема, дані протоколу слідчого експерименту узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи № 1864 від 29.09.2015 року, відповідно до якої у ОСОБА_9 , згідно даних медичної картки, мали місце ушкодження: проникаюче поранення живота без ушкодженнявнутрішніх органів, непроникаюче поранення грудної клітки зліва.

Згідно показів потерпілого ОСОБА_9 , допитаного в суді апеляційної інстанції, останній пояснив, що 11.09.2015 року він познайомився з жінкою Емою. На наступний день вона прийшла до нього додому разом з подружкою та із чоловіком на ім`я ОСОБА_11 . Вони разом розпивали спиртні напої. ОСОБА_11 вдарив ОСОБА_12 по голові сковородкою, він заступився за неї. Потім ОСОБА_11 наніс удар кулаком, від удару ОСОБА_13 впав і в цей момент ОСОБА_14 схватив ножа на столі і наніс йому удари в живіт та в серце.

Дані покази потерпілого узгоджуються з показами свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, що 11.09.2015 року познайомилася із ОСОБА_15 , який запропонував їй зайти в гості. На наступний день, вона, її подруга ОСОБА_16 та ОСОБА_14 зайшли в гості до Вторушина. Вони познайомились і продовжили вживати алкогольні напої. Потім за столом ОСОБА_11 схватив сковорідку і наніс їй удар по голові. В цей момент за неї заступився потерпілий, щось сказав. ОСОБА_14 вдарив його кулаком, той впав на підлогу, потягнув на себе ОСОБА_11 , останній ще його вдарив і схватив на столі ножа і наніс удари потерпілому в область тулуба. Потім встав, забрав ножа і сказав нікому не рухатись та вийшов із квартири.

Про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України свідчать і покази свідків: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які були досліджені судом першої інстанції, проте суд зробив хибний висновок про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Крім того, закінчений замах ОСОБА_7 на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині свідчить і його поведінка, після нанесення удару кулаком потерпілому ОСОБА_9 він продовжив свій злочинний намір, взявши на кухні ніж та наніс декілька ударів в область важливо життєвих органів. Після цього залишив потерпілого в безпорадному стані, не викликав швидку допомогу, забрав знаряддя злочину та пішов з квартири.

Також вина ОСОБА_7 у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство ОСОБА_9 підтверджується:

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 13.09.2015 року, згідно якого було зафіксовані покази свідка ОСОБА_20 на носії інформації, який додається до даного протоколу, в ході якого було зафіксовано, що ОСОБА_20 як очевидець події показала, що за адресою проживання потерпілого, перебувала разом із потерпілим, ОСОБА_21 та ОСОБА_14 , вживали спиртні напої. На кухні виник конфлікт між ОСОБА_21 і ОСОБА_14 , в ході якого ОСОБА_14 вдарив ОСОБА_21 по голові сковородою. ОСОБА_22 заступився за жінку. ОСОБА_14 вдарив його, впали обоє на підлогу, він схватив ніж і наніс декілька ударів потерпілому, при цьому останній лежав на підлозі. Потім ОСОБА_23 вийшов із квартири, а Еля викликала швидку;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 13.09.2015 року, згідно якого було зафіксовані покази свідка ОСОБА_10 на носії інформації, який додається до даного протоколу, в ході якого було зафіксовано, що ОСОБА_10 як очевидець події показала, аналогічні покази як свідок ОСОБА_20 ;

- даними виписки №1833 від 12.09.2015, якою були встановлено, що ОСОБА_24 був в стані алкогольного сп`яніння;

- даними висновку експерта № 2029 від 16.10.2015, згідно якого виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження могли виникнути за обставин на які вказала ОСОБА_10 в протоколі проведення слідчого експерименту від 13.09.2015;

- даними висновку експерта № 1926 від 30.09.2015, згідно якого виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження могли виникнути за обставин на які вказала ОСОБА_20 в протоколі проведення слідчого експерименту від 13.09.2015;

- даними висновку експерта № 1924 від 30.09.2015, згідно якого виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження могли виникнути за обставин на які вказав ОСОБА_9 в протоколі проведення слідчого експерименту від 29.09.2015;

- даними висновку експерта № 05-5-06/160 від 05.10.2015, згідно якого виявлено сліди крові від потерпілого ОСОБА_9 та підозрюваного ОСОБА_7 ;

- даними висновку експерта № 1864 від 29.09.2015, згідно якого виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження;

- даними висновку експерта № 05-01-08/271 від 24.11.2015, згідно якого виявлені сліди крові ОСОБА_9 ;

- даними висновку експерта № 05-01-08/27 від 30.11.2015, згідно якого виявлені сліди крові ОСОБА_9 ;

- даними протоколу огляду предметів від 25.01.2016 року, згідно якого було вилучено одяг затриманого ОСОБА_7 , футболку жовтого кольору, штани спортивні чорного кольору, кросівки;

- даними протоколу огляду предметів від 14.09.2015 ст. слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області майора поліції ОСОБА_25 ;

- даними протоколу огляду місця події від 12.09.2015 слідчим СВ Придніпровського РВ УМВС України в Черкаській області лейтенант міліції ОСОБА_26 , згідно якого були оглянуті місця події встановлено та вилучені сліди та предмети, та приєднано фото таблиці;

- даними протоколу огляду місця події від 12.09.2015 слідчим СВ Придніпровського РВ УМВС України в Черкаській області лейтенант міліції ОСОБА_26 , згідно якого було оглянуто ділянка місцевості розташована на відстані близько 20 м. від будинку АДРЕСА_2 .

Колегія суддів досліджуючи докази в їх сукупності відповідно до положень ст.94 КПК України вважає, що немає сумнівів щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Покази ОСОБА_7 щодо невизнання вини, колегія суддів оцінює, як намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

Доводи обвинуваченого про те, що злочин він вчинив в стані сильного душевного хвилювання, а тому його дії слід кваліфікувати за ст.123 КК України є безпідставними, які спростовуються вище наведеними доказами в їх сукупності, а також висновком судово-психіатричної експертизи №301 від 29.12.2015 року. Крім того, характер та локалізація нанесення ударів, іх наслідки, а також відсутність належних доказів свідчать про необґрунтованість доводів ОСОБА_7 щодо вчинення ним злочину в стані сильного душевного хвилювання.

Щодо вимог апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого, колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів при апеляційному розгляді вони не знайшли свого підтвердження, а лише є тактикою захисту ОСОБА_7 від більш тяжкого покарання за скоєний злочин.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року із змінами і доповненнями «Про виконання судами України законодавства і ППВСУ з питань судового розгляду справ і постановлення вироку», необхідно мотивувати у вироку вирішення цивільного позову в кримінальній справі, керуючись КПК України, відповідними нормами ЦПК України, роз`ясненнями ПВСУ №3 від 31.03.1989 року.

Згідно п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року із змінами і доповненнями «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, заподіянної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», суд має навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Вищевказані вимоги КПК України та Постанови Пленуму ВСУ судом першої інстанції при постановлені вироку в частині розв`язання цивільного позову були виконані.

Розмір моральної шкоди, який був стягнутий з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 відповідає розміру моральних страждань останнього. Покази потерпілого ОСОБА_9 в суді першої інстанції про те, що «він почуває себе добре» не впливає на пережиті моральні страждання потерпілого після отримання тілесних ушкоджень та в період лікування.

Доводи адвоката в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про безпідставне задоволення цивільного позову в частині задоволення матеріальної шкоди, так як відсутні докази, що ОСОБА_9 купував ліки в аптечній мережі на своє лікування та які були призначені лікарем є необґрунтованими. Всі медикаменти, які потерпілий ОСОБА_9 купував під час лікування, стосуються захворювання наявного у нього та більш того, купувались в період лікування, тому наявність рецепту у даному випадку не має значення.

За вищевказаних обставин, вирок підлягає скасуванню в частині кваліфікації дій засудженого ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України, та ухваленням в цій частині нового вироку, яким ОСОБА_7 необхідно визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України колегія суддів, у відповідності з вимогами ст.65, 66, 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до особливо тяжких, відсутність пом`якшуючих обставин, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення умисного тяжкого злочину, за яке було призначено покарання із застосуванням положень ст.69 КК України, знов вчинив умисний особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, вину не визнав, є особою схильною до вживання алкогольних напоїв, при цьому вчинив один епізод злочинної діяльності, враховуючи наслідки вчиненого (ненастання наслідків у виді смерті потерпілого), колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 слід призначити мінімальне покарання в межах санкції ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України у виді 7 років позбавлення волі, тому апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а апеляційні скарги обвинуваченого та захисника про пом`якшення покарання слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

з а с у д и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27.02.2017 року відносно ОСОБА_7 в частині кваліфікації дій за ч.1 ст.121 КК України скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.15, ч. 1 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді 7 (сім) років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 в строк відбутого покарання у виді позбавлення волі, строк його попереднього ув`язнення в період з 27.02.2017 року по 20.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27.02.2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України протягом трьох місяців з дня проголошення, а ОСОБА_7 в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Головуючий :

Судді :