Справа № 136/1007/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2017 року м. Липовець
Липовецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000155 від 08.06.2017 року про обвинувачення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вітово, Чигиринського району, Черкаської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, непрацюючого, раніше судимого: 26.10.2011 року Чигиринським районним судом Черкаської області за ч.ч. 1, 2 ст. 185, ст.ст. 70, 71 КК України до остаточного покарання у виді 2 років 3 місяців 2 днів позбавлення волі; 28.01.2014 року звільнений із Райківської ВК № 73 Житомирської області, у зв`язку з відбуттям покарання; 19.02.2016 року Липовецьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1 рік, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження

з боку обвинувачення

прокурора ОСОБА_4

з боку захисту

обвинуваченого ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
08.06.2017 близько 07:00 години, ОСОБА_3 прийшов в особистих справах до домогосподарства своєї сусідки ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . У подальшому ОСОБА_3 , у пошуках останньої зайшов до будинку через вхідні двері, які не були зачинені. Перебуваючи у вітальній кімнаті на підвіконні ОСОБА_3 виявив мобільний телефон марки «Nokia 308». У подальшому, на ґрунті раптово виниклого умислу на крадіжку майна, пересвідчившись у тому, що потерпіла ОСОБА_5 спить, тобто перебуває у стані, що унеможливлює розуміння значення того, що відбувається, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу повторно здійснив крадіжку мобільного телефону марки «Nokia 308» в корпусі чорно-золотистого кольору, ринкова вартість якого становила 683, 33 грн. Після вчинення крадіжки ОСОБА_3 покинув даний будинок, викраденою річчю розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріального збитку на суму 683,33 грн.
Такі умисні дії ОСОБА_3 органами досудового розслідування було кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за кваліфікуючими ознаками крадіжка, вчинена повторно.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав за обставин вказаних в обвинувальному акті, які підтвердив суду, погодившись з кваліфікацією вчиненого ним діяння, у вчиненому щиро розкаявся, про скоєне жалкує, просить суд його суворо не карати, а також враховуючи ту обставину, що він є інвалідом ІІІ групи загального захворювання просить суд застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році», звільнивши від відбування призначеного судом покарання.
Суд переконався, що показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Ураховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість та, беручи до уваги, що інші учасники судового провадження не оспорюють фактичних обставин кримінального провадження, і судом також встановлено, що учасники судового розгляду розуміють правильно зміст цих обставин, не має сумніву у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, що узгоджується з положеннями ч.3 ст.349 КПК України.
Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), ), за кваліфікуючими ознаками крадіжка, вчинена повторно.
Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу винного, а саме: ОСОБА_3 раніше судимий, останній раз 19.02.2016 року Липовецьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1 рік.
За місцем проживання ОСОБА_3 характеризується задовільно, на що вказує довідка видана виконавчим комітетом Староприлуцької сільської ради Іллінецького району; не одружений, на утриманні дітей не має, непрацюючий, на обліку в лікаря психіатра та в наркологічному кабінеті на обліку не перебуває.
Відповідно до ст. 66 КК України суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяної шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі на строк в межах санкції частини статті, за якою кваліфіковано його діяння.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 просив суд застосувати до нього амністію, мотивуючи тим, що він є інвалідом ІІІ групи загального захворювання.
Прокурор не заперечував проти застосування амністії щодо ОСОБА_3 .
Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників процесу вважає, що ОСОБА_3 підлягає звільненню від відбування покарання на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», від 22.12.2016, № 1810-VIII, який набрав чинності 07.09.2017 року, оскільки його на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідом ІІІ групи загального захворювання, в підтвердження чому є пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 (а.с.п.12).
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Питання про речові докази та процесуальні витрати, суд вирішує відповідно до ст.100, 124 КПК України.
Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.
Керуючись ст.ст. 65, 66, 67, 75, 76 КК України, ст. 368, 370, 374, 376 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного судом покарання на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Речовий доказ, що переданий власнику на зберігання залишити в його розпорядженні.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення товарознавчого дослідження в сумі 683, 33 грн.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_1