АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 647/1963/16-к Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/791/94/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 cт.186 КК України
У Х В А Л А
іменем України
11 січня 2018 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000917 за апеляційною захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 09 жовтня 2017 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Берислав Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 05.03.2012 року Бериславським районним судом Херсонської області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого 26.12.2014 року за відбуттям строку покарання,
засуджено: за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки позбавлення волі.

Запобіжний захід тримання під вартою з 09.10.2017 року.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 19.07.2016 року близько 01:50 годині, знаходячись на торгівельному місці, яке на правах оренди належить ФОП ОСОБА_9 (свідоцтво про державну реєстрацію № 951098 від 12.04.2010), котре розташоване в АДРЕСА_2 , майнового комплексу ТОВ «Старт», Бериславського району Херсонської області, повторно, з корисливих мотивів, з метою протиправного заволодіння чужим майном, з прилавку торгівельного кіоску відкрито викрав готівкові грошові кошти в сумі 1928 гривень, що належали зазначеній особі, які обернув на свою користь, покинувши з цими коштами місце події, чим спричинив ФОП ОСОБА_9 матеріальний збиток на вищевказану суму.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , незважаючи на визнання обвинуваченим своєї вини, посилається на незаконність вироку з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування доводів указує, що в порушення вимог ст. 87 КПК України суд першої інстанції безпідставно не визнав недопустимими доказами протоколи огляду місця події від 19.07.2016 року з фототаблицями до них, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.07.2016 року, а також акт контрольної перевірки, постанову про оголошення розшуку від 22.07.2016 року та інші письмові докази. Зазначає, що слідчі дії - огляди місця події проведені з порушенням вимог ст. 234, 237 КПК України без ухвали слідчого судді. Додатки до протоколів огляду події складено в порушення вимог ч.3 ст. 105 КПК України, оскільки їх не засвідчено підписами всіх учасників слідчої дії. Зауважує, що протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.07.2016 року є недопустимими доказами, оскілки в порушення вимог ч.1 ст. 228 КПК України слідчий попередньо не з`ясував, чи може потерпіла ОСОБА_9 впізнати цю особу та не опитував її про зовнішній вигляд і прикмети особи. Інші письмові докази захисник вважає неналежними в силу ст. 85 КПК України, оскільки вони не підтверджують та не спростовують факт вчинення злочину. Просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 в зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості.

Іншими учасниками кримінального провадження вирок щодо ОСОБА_8 не оскаржується.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого, які підтримали апеляційні вимоги, наведені захисником, та просили їх задовольнити, думку прокурора про залишення вироку без зміни, а апеляційної скарги без задоволення, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який він засуджений, за встановлених та викладених у вироку обставин, обґрунтовані дослідженим під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Як убачається з матеріалів справи та змісту апеляційної скарги захисника, фактичні обставини вчиненого злочину, доведеність винуватості ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій, під час судового розгляду стороною захисту не оспорювалися.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав себе винним у відкритому викрадені чужого майна. Визнав розмір завданої шкоди, яку відшкодував в добровільному порядку.

Він же, під час проведення слідчого експерименту за участю захисника на місці злочину розповів про обставини та спосіб, за яких він вчинив відкрите викрадення чужого майна. (а.п.159-164)

Обставини вчинення злочину в судовому засіданні підтвердила потерпіла ОСОБА_9 , з яких випливає, що коли вона знаходилася у торгівельному кіоску, ОСОБА_8 схопив коробку з грошима в сумі 1928 грн. і став тікати з іншим хлопцем. Вона викликала поліцію, які наздогнали хлопців. Частину грошей вона забрала в поліції, а інші частину їй добровільно повернув ОСОБА_8 , який повністю відшкодував їй завдану шкоду, претензій матеріального та морального характеру до нього не має.

Доводи захисника про недопустимість та неналежність доказів обвинувачення - протоколів слідчих дій, зокрема, огляду місця події, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, були предметом перевірки в суді першої інстанції та не знайшли свого підтвердження, з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч.1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Частиною другою даної норми визначено перелік діянь, які суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини й основоположних свобод, на підставі чого можливо зробити висновок про недопустимість доказів.

Підстави, з яких апелянт стверджує про недопустимість та неналежність письмових доказів, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Частиною 1 ст. 233 КПК України передбаченого, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якої метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьої цієї статті.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, слідчі дії огляди місця події від 19.07.2016 року території майнового комплексу, де знаходиться торгівельний кіоск, власником якого є потерпіла ОСОБА_9 , проведені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону за добровільною згодою потерпілої, яка є не заперечувала проти проведення даних слідчих дій, про що свідчить її заява, тобто була виконана умова добровільної згоди особи на проникнення до іншого володіння особи, і не потребує ухвали слідчого судді про дозвіл на їх проведення.
(а.п. 165,166,168)
Жодних зауважень з приводу проведених слідчих дій від потерпілої чи понятих не надходило та зафіксовано в протоколах, тому висновок суду про допустимість як доказів даних письмових документів - протоколів слідчих дій, зазначених вище, не суперечить вимогам ст. 87 КПК України.
Посилання захисника на те, що фототаблиці до протоколів огляду не засвідчено підписами всіх учасників слідчої дії, не свідчить про недопустимість їх як доказів і не відповідають критеріям ст. 87 КПК України. Додатки до протоколів - фототаблиці підписані особисто особою, яка їх склала - слідчим, що відповідає вимогам ст. 105 КПК України. (а.п.169 - 171)
Крім того, захисником в апеляційній скарзі необґрунтовано, в чому саме полягає порушення права обвинуваченого на захист, який на досудовому розслідуванні та судовому розгляді добровільно та послідовно вказував, як саме він вчинив відкрите викрадення чужого майна, і ці обставини фактично стороною захисту не заперечуються.
Також є безпідставними доводи захисника про недопустимість як доказів протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілій, оскільки перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що вимоги ст. 228 КПК України слідчим дотримано в повному обсязі, при цьому порушень прав та свобод людини допущено не було.
Перед пред`явленням особи для впізнання потерпілій, слідчий попередньо з`ясував, чи може вона впізнати особу, опитав її про зовнішній вигляд та прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що отримано відповідні пояснення та зафіксовано у протоколі. (а.п.187-190) Жодних зауважень з приводу проведених слідчих дій не надходило.
Позбавлені підстав і доводи захисника про неналежність інших письмових доказів, зокрема, акту інвентаризації щодо визначення розміру шкоди, оскільки в судовому засідання обвинувачений повністю визнав себе винним та розмір заподіяної шкоди, яку добровільно відшкодував.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином мотивував свій висновок щодо належності та допустимості доказів та обґрунтовано поклав їх в основу обвинувального вироку, які у своїй сукупності викривають ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, а тому доводи захисника про те, що обвинувачення ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах, є безпідставними.
Отже, сукупність наведених у вироку доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, свідчать про те, що ОСОБА_8 відкрито викрав чуже майно, вчинене повторно. Його вина у цьому судом доведена повністю.
Злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України кваліфіковані правильно.
У зв`язку з чим, доводи захисника про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, є такими, що суперечать встановленим обставинам справи та наведеним доказам.

Підстав для скасування вироку та ухвалення нового виправдувального вироку, як про це ставить питання захисник, немає.

Покарання ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про його особу, який має непогашену судимість за вчинення умисного злочину проти власності, негативно характеризується за місцем проживання, обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням яких, суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.2 ст. 186 КК України, яке за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, необхіднім і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Даних, які б свідчили про те, що в справі неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які можуть бути підставами для скасування чи зміни вироку, під час апеляційного розгляду не встановлено, тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а вирок має бути залишений без зміни.

Керуючись ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Бериславського районного суду Херсонської області від 09 жовтня 2017 року щодо нього - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суд касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Копія ухвали оформлена 11 січня 2018 року
Ухвала набрала законної сили 11 січня 2018 року

Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2