У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"15" січня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дніпровського районного суду м. Києва заяву начальника Державної установи «Божковська виправна колонія (№16)» про уточнення судового рішення, -
в с т а н о в и в:
До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява начальника Державної установи «Божковська виправна колонія (№16)» ОСОБА_4 про уточнення судового рішення, в частині зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, згідно ч.5 ст.72 КК України, за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 04.08.2017 року.
Вислухавши думку прокурора, який поклався на розсуд суду, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного.
Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок.
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 04 серпня 2017 року /суддя ОСОБА_5 / ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначено йому покарання, з урахуванням норм ч.4 ст.70 цього Кодексу, у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання останньому термін попереднього ув`язнення, а саме: з 13 січня 2017 року по 04 серпня 2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У відповідності до положень ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст.26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява заявника за своєю суттю є сумнівною, а наявність останніх /сумнівів/ не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, /ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України/, а тому останнє, з урахуванням норм ч.6 ст.9, ст.7 КПК України, підлягає поверненню заявнику.
Також, суд звертає увагу на той факт, що заявник фактично піддає сумніву судове рішення, що є неприпустимим так, як відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 року, одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду.
Таким чином, у даному випадку, суд не може піддавати сумніву вирок від 04 серпня 2017 року будь-яким іншим рішенням суду, у зв`язку з тим, що це прямо суперечать принципу правової впевненості, оскільки в такий спосіб заявниками фактично здійснюється процедура «апеляційного оскарження» рішення у спосіб, який не передбачений КПК України.
Вирок суду набрав законної сили, та, згідно ст.533 КПК України, це судове рішення є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України, незалежно від їх відношення до нього.
Крім того, виходячи з положень ст.392 КПК України, дане судове рішення оскарженню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 26, 369-372, 392, 537, 539 КПК України, суд,
у х в а л и в:
У задоволенні заяви начальника Державної установи «Божковська виправна колонія (№16)» про уточнення судового рішення - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя: