Справа № 314/4435/17
Провадження № 1-в/314/73/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.03.2018 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_3

представника колонії ОСОБА_4
секретар судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому дистанційному судовому засіданні матеріали за клопотанням засудженого державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Оріхів, Запорізької області, українця, громадянина України, освіта неповна середня, до засудження не працював неофіційно, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Раніше судимого:
1) вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 13.02.2002 року за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням строком на 1 рік;

2) вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 01.09.2003 року за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 289, ст.ст. 70, 71 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 19.08.2006 року по відбуттю покарання;

3) вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 14.02.2007 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 30.09.2010 року по відбуттю покарання;

4) вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 02.04.2013 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі з випробуванням строком на 2 роки;

5) вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 11.07.2014 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 70,71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі,

По даній справі засуджений: 28.07.2015 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190, 70 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ст.71 КК України приєднано частину покарання по вироку від 11.07.2014 року та призначити покарання 4 років 2 місяців позбавлення волі.

Ухвалою від 25.04.2016 року Вільнянського районного суду Запорізької області на підставі ст.72 ч.5 КК України ( в редакції Закону України від 26.11.2015 року) в строк покарання за вироком зараховано строк попереднього ув`язнення, а саме з 02.05.2015 року по 28.08.2015 року.

Початок строку: 02.05.2015 року. Кінець строку:06.03.2019 року.

Про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_3 , який відбуває покарання у державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)», надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

В судовому засіданні засуджений на клопотанні наполягав, просив суд звільнити його умовно достроково від відбування покаранняна строк який залишився.

Представник адміністрації установи не заперечував проти задоволення клопотання засудженого.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_3 не довів своє виправлення.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому матеріали, вважає, що у задоволенні заяви має бути відмовлено з наступних підстав.

Так, при вивченні матеріалів особової справи засудженого встановлено, що останній з 14.09.2015 року відбуває покарання в державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)», характеризується наступним чином: вимоги режиму відбування покарання порушував, за що мав 4 стягнення накладені правами начальника колонії. За сумлінну поведінку та ставлення до праці 4 рази заохочувався правами начальника колонії.

На виробництві установи працевлаштований на дільниці «септик» до праці ставиться посередньо.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний.

Відповідно до статті 65 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджений не приймає участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі.

Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України не приймає участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу.

Відповідно до статті 126 Кримінально-виконавчого кодексу України не прагне до підвищення освітнього та вдосконалення професійно-технічних навичок.

Відповідно до статті 127 Кримінально-виконавчого кодексу України не приймає участь у роботі самодіяльних організаціях, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи. Не входить до складу ради колективу засуджених.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах.

З матеріалів справи встановлено, що під час відбування покарання у державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)» засуджений ОСОБА_3 протягом часу відбування покарання 2015-2017 роки був працевлаштований лише протягом незначного проміжку часу, а саме у 2015 році-взагалі ніде не працював, за 2016 рік коофіцєнт виробітку складає приблизно 1% та у 2017 році працював лише три місяці, що є дуже незначним.

Згідно медичної довідки наданої установою виконання покарань щодо стану здоров`я засудженого ОСОБА_3 є здоровим.

Рішенням комісії установи від 14.10.2017 року засудженому відмовлено як такому, що не довів своє виправлення.

Крім того, відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обов`язком суду, а засуджений повинен довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.

За таких обставин на теперішній час суд погоджується з висновком комісії державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» та не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_3 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволені клопотання засудженого державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, щодо вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

29.03.2018