Дата документу Справа № 310/1201/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №310/1201/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1411/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Красноармійська Донецької області, громадянина України, який зареєстрований та до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 19 січня 2004 року Бердянським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі;

- 04 березня 2005 року Бердянським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.190, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 - ч.3 ст.185, ст.69, ч.2 ст.70 КК України до 1 року 4 місяців позбавлення волі, звільнився 15 березня 2005 року по відбуттю строку покарання;

- 02 листопада 2005 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст.296 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнився 31 жовтня 2008 року по відбуттю строку покарання;

- 27 січня 2010 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ст.69 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнився 02 грудня 2011 року по відбуттю строку покарання;

- 14 лютого 2012 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст.307, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.306, ст.ст.69, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнився 26 серпня 2016 року по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)»,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:
прокурор Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 червня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, залишений без змін, до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання обвинуваченого, тобто з 27 лютого 2017 року, зараховано у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з 27 лютого 2017 року до 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта в сумі 703 грн 68 коп. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_6 , просить вищевказаний вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд безпідставно призначив м`яке покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , при тому, що останній має 5 непогашених судимостей, та нові кримінальні правопорушення вчинив через 3 місяці після звільнення з місць позбавлення волі, з обтяжуючою обставиною рецидив злочинів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 15 грудня 2016 року приблизно о 21-00 годині, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , маючи намір на таємне викрадення чужого майна, переліз через паркан, яким огороджено вищевказане домоволодіння, та, знаходячись на території домоволодіння, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, через вікно проник до квартири АДРЕСА_3 вищевказаного будинку, звідки з прихожої таємно викрав майно, що належить ОСОБА_10 , після чого з викраденим майном з місця злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 5470 гривень.

Крім того, 09 січня 2017 року приблизно о 21-00 годині, ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , маючи намір на таємне викрадення чужого майна, переліз через паркан, яким огороджено вищевказане домоволодіння, та знаходячись на території домоволодіння, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, за допомогою металевої труби пошкодив замок та проник до гаражу, розташованому у дворі будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно, що належить ОСОБА_11 , після чого з викраденим майном з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 9600 гривень.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених в судовому засіданні, належним чином оцінених судом, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Дії ОСОБА_6 судом вірно кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло та інше приміщення.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Разом з тим, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України, та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, де зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, при призначенні ОСОБА_6 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, який кваліфікується як тяжкі, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не працевлаштований, за місцем проживання характеризується позитивно. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочинів. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочинів.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції статті обвинувачення.

Проте, визначаючи розмір покарання, суд в достатній мірі не врахував те, що ОСОБА_6 неодноразово судимий, в тому числі за аналогічні правопорушення; вищевказані злочини вчинив через декілька місяців після звільнення з місць позбавлення волі; шкода потерпілим не відшкодована.

Тому, призначення обвинуваченому покарання на мінімальний строк, передбачений санкцією статті обвинувачення, не відповідає положенням ст.65 КК України, є надто м`яким, та на думку колегії суддів, не буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

З огляду на викладене, вирок суду, в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, підлягає скасуванню, з ухваленням нового вироку, яким необхідно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 413, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:
апеляційну скаргу прокурора Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 червня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України, в частині призначеного покарання, скасувати.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4