ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України,
зареєстрованого та проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 , не одруженого, судимого 24
вересня 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва
за ч. 1 ст. 191 КК України до трьох років позбавлення волі, на
підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування
покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 25 травня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 22 квітня 2016 року близько 19 год. 45 хв. знаходячись біля будинку № 7/2 по вул. Сімферопольська у м. Києві, придбав раніше у невстановленої судом особи (матеріали щодо якої виділені в окреме провадження) особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, після чого, продовжуючи знаходитись біля вищевказаного будинку, утримував при собі в руках цей наркотичний засіб опій, тим самим умисно, незаконно зберігав для власного вживання, без мети збуту.
В подальшому при появі працівників поліції з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_5 кинув незаконно придбаний ним особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований на землю.
22 квітня 2016 року в 21 год. 05 хв. на земельній ділянці біля будинку АДРЕСА_2 , де знаходився ОСОБА_5 , працівниками поліції було виявлено та вилучено медичний шприц одноразового використання ємністю 2 мл з рідиною коричневого кольору, масою 0,922 г, що в своєму складі містить особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, у перерахунку на суху речовину масою 0,032 г, який ОСОБА_5 умисно, незаконно придбав та зберігав без мети збуту.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді одного року позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до невідбутої частини покарання за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 24 вересня 2014 року частково приєднати покарання за даним вироком та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді одного року одного місяця позбавлення волі.
В доводах апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин злочину, доведеність винуватості ОСОБА_5 та правильність кваліфікації дій останнього, вважає, що судом першої інстанції призначене надто м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. На його думку, судом безпідставно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, зокрема ст. 71 КК України.
Прокурор зазначає, що ОСОБА_5 в період іспитового строку вчинив новий злочин, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення, а тому суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання зобов`язаний був дотриматись вимог ч. 3 ст. 78 КК України та визначити обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що ним оскаржено ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 жовтня 2016 року за нововиявленими обставинами, якою ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 24 вересня 2014 року у зв`язку із закінченням іспитового строку.
Прокурор зазначає, що ОСОБА_5 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, під час іспитового строку знову вчинив злочин, а тому вважає, що суд дійшов помилкового висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу, оскільки таке покарання не відповідатиме цілям, викладеним в ст. 50 КК України.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши дані про особу обвинуваченого та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 309 КК України як незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, про те, що суд при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 остаточного покарання не застосував вимоги ст. 71 КК України, є слушними.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 24 вересня 2014 року засуджений Дніпровським районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 191 КК України до трьох років позбавлення волі та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24 жовтня 2016 року ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 24 вересня 2014 року, у зв`язку із закінченням іспитового строку.
Як вбачається з вироку суду, який оскаржується, ОСОБА_5 22 квітня 2016 року вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України, тобто в період іспитового строку.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо про вчинення під час іспитового строку нового злочину стало відомо після винесення постанови про звільнення засудженого від покарання, суд, який розглядає справу про новий злочин, вправі призначити покарання за сукупністю вироків лише за умови скасування цієї постанови в установленому порядку.
Відповідно до ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 12 грудня 2017 року, ухвала Дарницького районного суду міста Києва від 26 жовтня 2016 року про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 24 вересня 2014 року, у зв`язку із закінченням іспитового строку, скасована.
А тому, доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, заслуговують на увагу.
В той же час, колегія суддів не погоджується з доводами прокурора про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 за вчинений злочин покарання у виді позбавлення волі, виходячи з наступного.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Посилаючись на вказану норму закону, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який раніше судимий раніше, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
На підставі цього суд зробив висновок про призначення ОСОБА_5 покарання у виді штрафу. З таким висновком погоджується також колегія суддів.
Відповідно до квитанції (а.с. 63), штраф, призначений за вироком Дарницького районного суду міста Києва від 25 травня 2017 року, сплачений.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 вчинив злочин невеликої тяжкості.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений розповів за яких обставин вчинив злочин, а відтак доводи прокурора про безпідставне визнання судом щирого каяття, як обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого є необґрунтованими, оскільки в суді першої інстанції ОСОБА_5 визнав вину, висловив жаль з приводу вчиненого.
Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів вважає, що рішення суду про призначення ОСОБА_5 покарання у виді штрафу відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.
За таких обставин колегія суддів вважає, щопризначене ОСОБА_5 покаранняє справедливим та достатнім, а тому підстав для задоволення в цій частині апеляційної скарги немає.
В доводах апеляційної скарги прокурор просить визначити ОСОБА_5 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді одного року одного місяця позбавлення волі.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_5 22 квітня 2016 року вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України, тобто в період іспитового строку.
Положеннями ч. 4 ст. 71 КК України передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Як вбачається з вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 24 вересня 2014 року, ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 191 КК України призначене покарання у виді трьох років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, встановлений іспитовий строк два роки.
З огляду на це, колегія суддів вважає, що доводи прокурора про призначення ОСОБА_5 остаточного покарання меншого, ніж було призначено за попереднім вироком не ґрунтується на законі.
Враховуючи те, що за вироком від 24 вересня 2014 року ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі, а за оскаржуваним вироком штраф, то відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України ці покарання виконуються самостійно.
Стосовно застосування ч. 4 ст. 309 КК України колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 добровільно пройшов курс лікування в Міському лікувально консультативному центрі з 23 січня 2017 року по 07 лютого 2017 року з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, що підтверджується довідкою вищевказаного центру (а.с. 38).
Проте, з урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше судимий та в період іспитового строку вчинив новий злочин, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України,після чого звернувся до медичного закладу для проходження лікування від наркотичної залежності, колегія суддів розцінює проходження лікування обвинуваченим як ухилення у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, а тому не може слугувати підставою для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 25 травня 2017 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити новий вирок.
Призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаного винуватим за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді штрафу в розмірі вісімдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 грн.
На підставі ст. 71 КК України остаточно визначити ОСОБА_5 покарання за цим вироком та вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 24 вересня 2014 року у виді трьох років позбавлення волі зі штрафом у розмірі вісімдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 грн.
Покарання у виді штрафу виконувати самостійно.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Копія вироку негайно, після його проголошення, вручається обвинуваченому та прокурору.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3