Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2017 року Слідчий суддя Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_3 , розглянувши клопотання про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В :
Прокурор Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно.

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні слідчого відділу Подільського УП ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000103 від 06.01.2016 року, за ознаками ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України за фактом незаконного заволодіння чужим майном невстановленими особами, шляхом обману, вчиненого в особливо великих розмірах.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та невстановлена група осіб, незаконно на підставі підроблених документів заволоділи житловими об`єктами нерухомості (квартирами) за наступними адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_7 .

Так, згідно відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації від 22.06.2017 року встановлено, що первина реєстрація квартири АДРЕСА_8 була проведена за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.03.1993 року.

В подальшому, на підставі документів вилучених в ході проведення тимчасового доступу до речей та документів встановлено, що ОСОБА_7 продав квартиру ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.12.2006 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 .

Далі ОСОБА_8 відчужив квартиру ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.02.2015 року, а останній в подальшому відчужив її ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу від 26.02.2015 року.

Згідно відповіді приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 від 22.08.2017 року договір купівлі-продажу вищевказаної квартири не посвідчувався.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що на даний час право власності на квартиру АДРЕСА_8 належить ОСОБА_11 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

Під час досудового розслідування встановлено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення особливо тяжкого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом вчинення злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження. Підставою арешту майна є наявність сукупності підстав та розумних підозр вважати, що майно є предметом злочину.

Досудовим розслідуванням встановлено, що злочинні дії невстановлених осіб прямо спрямовані на незаконне заволодіння вищевказаних об`єктів нерухомості та права на їх розпорядження та незастосування арешту майна призведе до його відчуження.

З огляду наведеного, вважає необхідним накласти арешт на вказаний об`єкт нерухомості з метою недопущення порушення законних прав власника (потерпілого) та забезпечення збереження речового доказу до постановлення у кримінальному провадженні кінцевого рішення.

Клопотання про арешт майна просить розглянути без повідомлення осіб, які незаконно заволоділи вказаними об`єктами нерухомого майна, для забезпечення арешту майна.

У судовому засіданні прокурор клопотання про арешт майна підтримав з викладених вище підстав, просив його задовольнити.

Слідчий суддя, заслухавши прокурора, вивчивши матеріали клопотання, прийшов до висновку про його задоволення виходячи з наступних підстав.

В провадженні Подільського УП ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000103 від 06.01.2016 року, за ознаками ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України за фактом незаконного заволодіння чужим майном невстановленими особами, шляхом обману, вчиненого в особливо великих розмірах.

Відповідно до ч. 2 ст 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Ч. 10 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Клопотання прокурора за змістом, формою та строком подання до суду відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Враховуючи зазначені вище обставини у їх сукупності, приходжу до висновку про те, що прокурором було доведено необхідність накладення арешту на вказане майно.

Керуючись ст. 170-174 та враховуючи ст. 168 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :
Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт нерухомості за адресою АДРЕСА_7 , реєстраційний номер 00, яка на даний час на праві власності належить ОСОБА_11 .

Заборонити проведення будь-яких дій щодо реєстрації (перереєстрації) права власності на об`єкти нерухомості за адресою АДРЕСА_7 , реєстраційний номер 00, яка на даний час на праві власності належить ОСОБА_11 до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.

Копію ухвали надіслати слідчому, прокурору, іншим заінтересованим особам не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня її оголошення. Порядок оскарження ухвали визначено ст. 392, 395 КПК України.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 .