Єдиний унікальний номер 233/4665/17 Номер провадження 11-кп/775/423/2018

17 квітня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03.01.2018р., яким
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Костянтинівка Донецької області, громадянина України, не одруженого, студента 4 курсу Донецького національного технічного університету, проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 300 (триста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що складає 5100 грн.), без позбавлення права керування транспортними засобами.
Стягнуто з засудженого ОСОБА_6 на користь держави у відшкодування втрат на залучення експертів (проведення судової автотехнічної експертизи № 2/19-244 від 12 вересня 2017 року - 988,70 грн.; № 2/19-259 від 26 вересня 2017 року - 988,70 грн.) у розмірі 1977 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят сім) грн. 40 коп.
участі прокурора ОСОБА_7
захисника ¬ ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_6
в с т а н о в и л а :
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винуватим у тому що він 01 серпня 2017 року, приблизно об 11.55 год., він керуючи автомобілем «ВАЗ-21154», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїжджій частині вул. Громова м. Костянтинівка Донецької області за напрямком руху з боку вул. Леваневського у бік вул. Європейської м. Костянтинівка Донецької області.

В цей же час, попереду автомобіля «ВАЗ-21154», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 , навпроти будинку № 26 по бул. Космонавтів м. Костянтинівка Донецької області, на проїжджу частину вул. Громова вийшла пішохід ОСОБА_5 , яка стала переходити дорогу у бік зупинки громадського транспорту, розташованої з протилежної сторони дороги.

Водій ОСОБА_6 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, керуючи транспортним засобом - автомобілем «ВАЗ-21154», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перевищив дозволену швидкість руху в населеному пункті і рухаючись у вказаному напрямку із швидкістю не менш 62-65 км/год., чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху України, де сказано: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.», а також п.12.9 б) Правил дорожнього руху, де сказано, що: «Водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил», та при виникненні небезпеки для його руху або перешкоди, у вигляді пішохода ОСОБА_5 , яку водій ОСОБА_6 об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, чим порушив п.12.3 Правил дорожнього руху України, де сказано: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 .

В результаті наїзду автомобіля «ВАЗ-21154», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 на пішохода ОСОБА_5 , останній були заподіяні тілесні ушкодження: закритий перелам середньої третини правої ключиці, який відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що вимагає для свого лікування термін понад 21 день (3 тижні).

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_5 із посиланням на те, що призначене обвинуваченому покарання є незаконним та не справедливим, прохає вирок суду першої інстанції скасувати та призначити більш суворе покарання. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що обвинувачений не вибачився перед нею, вона потребує додаткового оперативного втручання для лікування наслідків дорожньо-транспортної пригоди. Вважає, що обвинувачений має понести більш суворе покарання.

Заслухавши суддю доповідача, потерпілу ОСОБА_5 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та наголосила, що під більш суворим покаранням вбачає позбавлення ОСОБА_6 права керувати транспортним засобом на певний строк, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти доводів апеляційної скарги потерпілої, прохали вирок суду першої інстанції залишити без змін, прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги потерпілої прохав залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишити без змін, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги потерпілої за таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України в апеляційному порядку оскаржено не було, а тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України вирок суду в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Згідно п.2 ч.1ст.420, ч.1 ст.421 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання; обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати суворіше покарання лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий або його представник.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_6 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, урахував його тяжкість, дані, що характеризують особу винного, та обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого.

Зокрема, суд узяв до уваги те, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є студентом 4-го курсу ДонНТУ, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра та протитуберкульозному диспансері не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, приймаючи рішення про незастосування до обвинуваченого ОСОБА_6 додаткового виду покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд формально послався на те, що врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, визнання своєї провини й щиросердне каяття, компенсацію матеріальної шкоди, а також той факт, що він раніше не судимий, і на підставі цього дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Так, призначаючи ОСОБА_6 основне покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд належним чином не мотивував своє рішення та в цій частині та не в повні мірі оцінив обставини вчинення ним кримінального правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу, що обвинувачений скоїв ДТП поблизу зупинки громадського транспорту, де мав би бути максимально уважним, як водій передбачити можливий рух пасажирів як до маршрутного таксі так і від нього, вжити заходів до зменшення швидкості на цій ділянці дороги. Крім того колегія суддів враховує настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень потерпілої, яка є особою похилого віку та її думку щодо розміру призначення покарання та приходить до висновку що відповідно до ст. 50 КК України у якості виховного механізму при запобіганні вчинення нових злочинів, до ОСОБА_6 має бути крім іншого застосовано таке покарання, як позбавлення права керувати транспортним засобом на певний строк.

Отже, рішення суду про незастосування до ОСОБА_6 додаткового покарання, передбаченого у санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому в цій частині підлягає скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_5 є обґрунтованою, а вирок в частині призначення ОСОБА_6 покарання підлягає скасуванню через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а обвинуваченому, має бути призначена додаткова міра покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, у межах санкції частини 1 статті 286 КК України.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу потерпілої у кримінальному провадженні ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 січня 2018 року щодо ОСОБА_9 скасувати в частині призначеного покарання з ухваленням в цій частині нового вироку.

Вважати ОСОБА_9 засудженим до міри кримінального покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

В решті цей вирок залишити без змін.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Колегія суддів