Ухвала іменем україни 10 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

переглянула в судовому засіданні вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 13 грудня 2016 року за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 щодо ОСОБА_7 .

Вказаним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом, засуджено:
ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красна, Тячівського району, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3 ст. 76 КК.
ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано за ч. 1 ст. 135 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування шкоди 243 000 грн.
Як встановлено судом, 25 серпня 2015 року, приблизно о 09.00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи у хворобливому стані, в порушення вимог підпункту «б» пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, керував автомобілем марки «Опель Фронтера» д.н.з. НОМЕР_1 , і рухався по вул. Леніна в с. Калини в напрямку смт. Дубове. Навпроти будинку № 91, через короткочасну втрату свідомості, під час якої він не зміг в повній мірі розуміти значення своїх дій, виїхав на праве узбіччя, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який йшов по правому узбіччю дороги в попутному з ним напрямку. В результаті цієї ДТП потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він завідомо залишив без допомоги особу, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, коли він сам поставив потерпілого у небезпечний для життя стан, у зв`язку із залишенням місця події після вчинення ДТП.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 порушує питання про скасування судових рішень через істотне порушення судами вимог кримінального процесуального закону та просить закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Обґрунтовуючи свої вимоги захисник зазначає, що суд дав неправильну оцінку доказам, чим порушив вимоги ст. 94 КПК. Стверджує, що, оскільки причиною ДТП стало не порушення правил безпеки дорожнього руху, а короткочасна втрата свідомості і засуджений не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, то в його діянні відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК. Вважає, що суд першої інстанції порушив вимоги ч. 7 ст. 284, п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 373 КПК, а суд апеляційної інстанції - вимоги п. 5 ч. 1 ст. 407, ст. 417, ст. 419 КПК та не виклав всіх доводів, наведених в апеляційній скарзі захисника і не надав їм оцінки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника та просив судові рішення залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Свій висновок щодо доведеності вини засудженого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку.
Такий висновок відповідає наведеним у вироку: показанням самого засудженого ОСОБА_7 про те, що він, у зазначений у вироку час, керуючи своїм автомобілем, рухався по вул. Леніна та раптово відчувши себе погано, приїхав додому, залишив автомобіль та зайшов в будинок, а через деякий час самопочуття покращилось і він, оглянувши автомобіль, побачив, що він має пошкодження передньої правої сторони; показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про те, що потерпілого ОСОБА_9 збив автомобіль зеленого кольору, який після ДТП зупинився, а потім поїхав у напрямку смт. Дубове; показанням експерта ОСОБА_12 про те, що наявні у засудженого захворювання прирівнюються до хворобливого стану; протоколу огляду місця події, схеми до нього на якому відображено місце вчинення ДТП; протоколу огляду гаража, який розташований у смт. Дубове, відповідно до якого виявлено автомобіль марки «Опель Фронтера» д.н.з. НОМЕР_1 , темно-зеленого кольору з наявними пошкодженнями правої фари, капота та бамперу; висновку експерта № 116 від 18 вересня 2015 року про те, що причиною смерті ОСОБА_9 стало спричинення останньому при ДТП тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок чого настала його смерть; висновку судової автотехнічної експертизи № 98/08 від 28 серпня 2015 року, відповідного до якого гальмівна та рульова системи транспортного засобу, яким керував ОСОБА_7 в момент ДТП були технічно-справними; висновку комісійної судової медичної експертизи № 20 від 18 квітня 2016 року, відповідно до якого за наявним станом здоров`я ОСОБА_7 розуміти в повній мірі значення своїх дій та керувати ними у стані короткочасної втрати або запаморочення свідомості не міг.
Суд належним чином дослідив ці та інші докази по справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, допустимості й належності, а тому суд правильно обґрунтував ними обвинувачення засудженому ОСОБА_7 та правильно, визнавши його винуватим, кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.
При цьому, суд обґрунтовано, з наведенням належних мотивів, правильно відхилив доводи засудженого та його захисника щодо відсутності вини засудженого у вчиненому злочині.
Вирок суду відповідає вимогам статей 370, 373-374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Апеляційний суд переглянув вирок суду першої інстанції та з наведенням ґрунтовних мотивів визнав висновок суду щодо доведеності вини та кваліфікації дій засудженого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК правильним і переконливо мотивував це в ухвалі. Вважати цей висновок необґрунтованим чи сумнівним підстав немає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки засуджений порушив вимоги підпункту «б» пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, які стали причиною дорожньо-транспортної пригоди за наслідками якої потерпілий ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер, що знаходиться у прямому причинному зв`язку між діяннями засудженого та наслідками злочину.

Отже, підстав вважати ОСОБА_7 необґрунтовано засудженим за

ч. 2 ст. 286 КК України, колегія суддів не вбачає.
Що стосується покарання, то воно призначено ОСОБА_7 у відповідності до вимог статей 50, 65, 75 КК з врахуванням усіх обставин справи. З висновками судів першої та апеляційної інстанцій у цій частині погоджується і колегія суддів, оскільки призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність які, відповідно до ст. 438 КПК, були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, при перегляді судових рішень в касаційному порядку, не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги захисникане вбачається.
Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 13 грудня 2016 рокущодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3