Єдиний унікальний номер 233/4639/14-к Номер провадження 11-кп/775/643/2017

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганська, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ст. 15 ч. 3, ст. 185 ч. 3 КК України,
за участі обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 прокурора ОСОБА_8
в с т а н о в и л а :
Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від ОСОБА_9 визнано винним у тому, що він 08 липня 2014 року, приблизно об 11 годині 20 хвилин, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_10 , шляхом зламу замків вхідних дверей проникли у квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , звідки, діючи таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів, намагалися викрасти належне ОСОБА_11 майно: домашній кінотеатр марки «Sony» модель HBD-DZ310, вартістю 1 414,58 гривень, шкатулку, виконану із металу із зображенням Тутанхамона, яка матеріальної цінності для ОСОБА_11 не представляє, маючи намір заподіяти останній матеріальний збиток на вищевказану суму, однак покинути вищевказане приміщення квартири з чужим майном не встигли, оскільки були затримані співробітниками Костянтинівського MB ГУМВС України в Донецькій області на місці вчинення злочину.

В апеляційній скарзі прокурор в об`єднаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 не оспорюючи кваліфікації дій, вчинених обвинуваченими кримінальних правопорушень та обставин їх вчинення, доведеності вини у вчиненні злочинів, просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати в частині призначення судом покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та характеристики осіб обвинувачених, призначеному судом покаранню, внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_6 за ст. ст. 15 ч. 3, 185 ч. 3 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі. В решті вирок суду апелянт просить залишити без змін.

На обґрунтування своїх доводів посилається на те, що судом при призначенні ОСОБА_6 покарання з іспитовим строком, не було враховано, що він вже був судимий за вчинення злочину проти власності, однак, маючи непогашені судимості, належних висновків для себе не зробив та знов вчинив аналогічний злочин.

Зазначає, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, за місцем мешкання характеризується посередньо, не одружений, неповнолітніх дітей не має, інвалідом не являється, останній раз вироком Куйбишевського районного суду м. Донецька Донецької області від 28.02.2011 року ОСОБА_6 було засуджено за ст. ст. 185 ч. 2, 190 ч. 2, 70, 71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 3 місяці та звільнено по відбуттю строку покарання 15.01.2013 року, що свідчить про те, що обвинувачений не усвідомлює свої вчинки та не розкаюється у вчиненому, тобто, застосування звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком не призведе до його виправлення.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ст. 15 ч. 3, ст. 185 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2-4 ч. 1 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

У вироку суду також зазначено, що ОСОБА_6 раніше судимий:

- 06.12.2006 року Костянтинівським міським судом Донецької області за ст. 187 ч. 2 КК України до 7 років позбавлення волі; Апеляційним судом Донецької області вирок змінений, ухвалено вважати засудженим за ст. 187 ч. 2, ст. 69 КК України до 4 років позбавлення волі; 31.12.2009 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 5 місяців 4 дні;

- 28.02.2011 року Куйбишевським районним судом м. Донецька за ст. ст. 185 ч. 2, 190 ч. 2, ст. ст. 70, 71 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі, приєднано до покарання за вироком від 06.12.2006 року, звільнений 15.01.2013 року по відбуттю строку покарання.

Вироком суду також вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

Заслухавши суддю доповідача, прокурора ОСОБА_8 , який підтримав доводи апеляційної скарги та прохав про їх задоволення, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину при обставинах, зазначених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються матеріалами провадження, ніким, у тому числі, обвинуваченим, не оспорюються та є обґрунтованими.

Кваліфікація дій ОСОБА_6 в апеляційній скарзі також не оспорюється і є правильною.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції статті Особливої частини кримінального кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин із врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення й попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробовуванням.

Як вбачається із вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання, не належним чином врахував зазначені вимоги кримінального закону та, мотивуючи в ньому свої висновки, не належно обґрунтував можливість призначення йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Так, при призначенні ОСОБА_6 покарання суд не належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України який є тяжким злочином, дані про його особу та обставини, що пом`якшують покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 раніше судимий, судимості не зняті і не погашені, однак з огляду на це, він належних висновків для себе не зробив, вчинив замах на новий злочин проти особистої власності майна громадян, а посилання судом першої інстанції на те, що він повністю визнав вину, розкаявся у вчиненні злочину, на думку колегії суддів є засобом захисту обвинуваченого та намаганням уникнути кримінальної відповідальності.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 теж повністю визнав вину у вчиненому ним злочині, щиро покаявся у його вчиненні, просив врахувати його стан здоров`я, оскільки він страждає тяжкими хронічними захворюваннями (ВІЛ-інфекція 1 (перша) клінічна стадія, хронічний вірусний гепатит С та просив не позбавляти його волі.

Враховуючи викладене, керуючись вимогами ст. 50 КК України, згідно з якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції не обґрунтував свій висновок та передчасно прийняв рішення про можливість виправлення обвинуваченого без відбування реального покарання, є слушними та на думку колегії суддів є підставою для скасування вироку суду та ухвалення нового вироку.

При призначенні покарання, колегія судів враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий за злочини проти власності громадян, судимість не знята і не погашена у встановленому порядку, страждає тяжкими хронічними захворюваннями (ВІЛ-інфекція 1 (перша) клінічна стадія, хронічний вірусний гепатит С, на обліку у лікарів психіатра, нарколога та фтизіатра не стоїть, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, маючи непогашені та не зняті судимості знов вчинив замах на злочин проти власності громадян.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_6 міру кримінального покарання у вигляді позбавлення волі.

З урахуванням наведених фактичних обставин колегія суддів приходить до висновку про неможливість виправлення засудженого без відбування покарання, а тому не вважає за можливе призначення покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 березня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили негайно після його проголошення.

Строк відбуття покарання ОСОБА_12 рахувати з дня ухвалення цього вироку.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі трьох місяців з дня його проголошення, а особою, яка утримується під вартою, з дня отримання копії цього вироку.

Колегія суддів: