А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

09.11.2017 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 25 жовтня 2017 року,
в с т а н о в и в :
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу - тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця , громадянина України, з вищою освітою, вдівця, раніше не судимого, працюючого вчителем Ізянської ЗОШ І-ІІІ ступенів, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.286 КК України та застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту до 23 грудня 2017 року включно, заборонивши останньому без дозволу слідчого, прокурора або суду залишати місце проживання в період часу з 22.00. до 06.00 год.
Органом досудового слідства ОСОБА_6 підозрюється в тому, що він 23 вересня 2017 року близько 21 години 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Opel» моделі «Vectra» реєстраційний номерний знак Республіки Польща НОМЕР_1 , разом з пасажирами ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рухаючись з перевищенням швидкості автодорогою з боку с.Іза в напрямку с.Нанково, Хустського району, проїжджаючи лівостороннє заокруглення дороги, не забезпечив безпечну швидкість руху на даній ділянці дороги, що призвело до заносу автомобіля, втрати ним керованості та наступному виїзді автомобіля на узбіччя з подальшим перекиданням.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажири автомобіля ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи №122 від 24.09.2017 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася розривом атланто-октіпітального з`єднання з частковим пошкодженням спинного мозку, субарахноїдальним крововиливом, забоєм та набряком речовини головного мозку, що стало безпосередньою причиною її смерті. Тілесні ушкодження виявлені в ОСОБА_10 знаходяться в прямому причинному звязку з настанням її смерті і відносно до живих осіб, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. ОСОБА_11 , згідно висновку судово-медичної експертизи №574 від 03.10.2017 отримав тілесні ушкодження у вигляді: садна правої скроні, геморагічного забою головного мозку, САК, дифузного набряку головного мозку, субдуральної та супратенторіальної гематоми, косого перелому нижньої щелепи справа без зміщення, які є небезпечними для життя, тобто тяжкі тілесні ушкодження.
Вказані тілесні ушкодження отримані потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 характерні для даної дорожньо-транспортної події, вкладаються у час пригоди, яка мала місце 23.09.2017 та знаходяться у причинному звязку з фактом даної ДТП.
Водій автомобіля ОСОБА_6 згідно висновку судово-медичної експертизи №572 від 02.10.2017 отримав тілесні ушкодження у вигляді: синця правої вушної раковини, , тупої травми правої половини грудної клітки, перелому ІV, V та ІХ ребер справа, правобічного субтотального пневмотораксу, ЗЧМТ зі струсом головного мозку, які є небезпечними для життя, тобто тяжкі тілесні ушкодження.
Невиконання водієм ОСОБА_6 вказаних вимог п.п. 1.10, 1.5, 2.3 «б» та 12.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали, а саме: смертю ОСОБА_10 та отриманням ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України.
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя вказав, що клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень слідчого про наявність обставин, які можуть бути достатніми для обрання запобіжного заходу тримання ОСОБА_6 під вартою на досудовому слідстві, а сама лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчинення якого підозрюється ОСОБА_6 не може бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу. Слідчим суддею також враховано визнання підозрюваним ОСОБА_6 своєї вини, його вік, позитивну характеристику за місце роботи, наявність постійного місця проживання та роботи, незадовільний стан здоров`я, відсутність судимостей та прийшов до висновку, що підстав для застосування щодо ОСОБА_6 такого найбільш суворого запобіжного заходу, немає.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання ОСОБА_6 під вартою. На думку прокурора, слідчий суддя допустив невідповідність своїх висновків фактичним обставинам кримінального правопорушення, оскільки не врахував наявність ризиків, які містять достатні підстави для застосування саме цього запобіжного заходу а саме: що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 8 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до 3 років або без такого, а тому ОСОБА_6 , знаходячись на волі може незаконно впливати на свідків та потерпілих, переховуватись від органів розслідування або суду, виїхати за межі України.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які вважають апеляцію прокурора необґрунтованою, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовуються виключно у разі, якщо більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.
Дослідивши матеріали провадження та заслухавши пояснення учасників судового розгляду, слідчий суддя правильно встановив, що достатніх обставин для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу тримання під вартою немає, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні слідчого не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено.
Обставини справи та дані про особу ОСОБА_6 свідчать, що зазначені ризики нічим не підтверджені, а одна лише тяжкість злочинів, у вчиненні яких підозрюється останній і на що посилається прокурор, не можуть вважатись виключними підставами для запобіжного ув`язнення підозрюваного.
З урахуванням вказаного, а також даних про особу ОСОБА_6 , який має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується за місцем роботи, має постійне місце проживання та роботи, слідчий суддя вірно дійшов висновку про можливість застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, а саме, домашнього арешту у період з 22.00 год. до 06.00 год. Такий запобіжний захід може забезпечити дотримання ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.
Крім того, суд поклав на ОСОБА_6 певні обов`язки, які повинні забезпечити виконання ним процесуальних дій, зокрема: прибувати до прокурора, слідчого та суду за вимогою; не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт(паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.
Висновок слідчого судді про те, що докази та обставини, зазначені у клопотанні та наведені у судовому засіданні не дають підстав застосувати винятковий запобіжний захід - тримання під вартою, ґрунтуються на матеріалах справи. Така позиція слідчого судді відповідає вимогам ст.ст. 176-178, 183, 193, 194 КПК України, що регулюють вирішення питання про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного.
Обставини, на які вказує прокурор в апеляції, були враховані слідчим суддею при прийнятті рішення, в зв`язку з чим до підозрюваного застосовано запобіжний захід, який, на думку колегії співмірний з наведеними ризиками і відповідає даним про особу підозрюваного, тяжкості злочину та його наслідкам, і підстав вважати його м`яким, не має.
В контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою. Як зазначено в рішенні №7064/05 від 01.06.2006 року «Мамедова проти Росії - «потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді постановлена на підставі наданих органом досудового розслідування матеріалів кримінального провадження, є вмотивованою та відповідає вимогам, встановленим нормами Кримінального процесуального кодексу України.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді, немає, а тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 25 жовтня 2017 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: