Справа № 306/1602/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

12.12.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів :
ОСОБА_1 /головуючої /
ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, з вищою освітою, раніше не судимого
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296, ч.1 ст. 345, ч. 2 ст. 309 КК України і призначено йому покарання:
за ч. 1 ст. 263 КК України 3 (три) роки 1 (один) місяць позбавлення волі;
ч. 4 ст. 296 КК України 3 (три) роки позбавлення волі;
за ч. 1 ст. 345 КК України 1 (один) рік позбавлення;
за ч.2 ст. 309 КК України 2 (два) роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 ичу покарання у виді 3 (трьох) років і 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту затримання.
Зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 24.02.2016 по 04.04.2016 .
Вирішено питання щодо речових доказів:
- легковий автомобіль марки «Шкода Супер Б», д/н НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_12 йому повернуто,
- металевий важіль УЗРГМ-2; 12 металевих уламків зі слідами брезентної дії; 11 металевих уламків зі слідами брезентної дії; металеві уламки від ручної осколочної гранати РГД-5, речовину рослинного походження, яка має анатомо-морфологічні ознаки рослини коноплі (пакети №№ 314346, 3246966, 3246967, 3246968); рушниця 16-го калібру моделі «ИЖБ-46» з серійним номером « НОМЕР_2 »; три горизонтально розташовані стволи до мисливської рушниці, три мисливські патрони 16-го калібру, які знаходяться на зберіганні в камері схову Свалявського відділення поліції Мукачівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області - ухвалено знищити.
- сокиру, навісний замок зі слідами пошкодження; врізний замок з вхідних дверей зі слідами пошкодження, які знаходяться на зберіганні в камері схову Свалявського відділення поліції Мукачівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області - повернуто ОСОБА_7 .
- бойову гранату РГД-5, вилучену 24.02.2016 року, придатну для використання, передано до складу озброєння матеріально-технічного відділу ГУ НП в Закарпатській області.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 16 742 (шістнадцять тисяч сімсот сорок дві) грн. 22 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.
До набрання вироком законної сили ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні ряду кримінальних правопорушень при наступних обставинах, а саме:
ОСОБА_7 при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці та часі, діючи умисно без передбаченого законом дозволу придбав вибуховий пристрій - ручну осколкову гранату РГД-5 та 26 грудня 2015 року незаконно відніс до будинку АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_12 та біля 21.30 год з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський спокій та порядок, що супроводжувалось особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, явно прагнучи показати свою зневагу до існуючих норм правил поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, умисно від`єднавши чеку, кинув її у сторону гаражного приміщення вказаного будинку та припаркованого навпроти легкового автомобіля марки «SKODASUPERB» з номерними знаками Чеської Республіки « НОМЕР_1 », який належить потерпілому ОСОБА_12 , у результаті чого відбувся вибух та уламками пошкоджено вказаний легковий автомобіль, чим спричинено ОСОБА_12 матеріальну шкоду у розмірі 58 923,92 грн. та 27 047,04 грн.
Окрім того ОСОБА_7 при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці та часі, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу придбав вибуховий пристрій - бойову гранату РГД-5, яка відноситься до категорії боєприпасів, є наступальною осколковою гранатою в остаточному спорядженні стані, виготовлена промисловим способом, придатна для використання за призначенням (здійснення вибуху) та 24.02.2016 року після обіду незаконно відніс її до приміщення кафе «Зустріч», розташоване у с. Березники, № 571 Свалявського району, та усвідомлюючи, що був викритий працівниками поліції, з метою уникнення кримінальної відповідальності не виконав законні вимоги працівників поліції Свалявського ВП Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо припинення протиправних дій та видачу вибухового пристрою, натомість, тримаючи гранату в руці імітував витягнення чеки та погрожував поліцейським їх вбивством за умови, якщо вони не залишать місця вчинення правопорушення. Після цього було викликано додатковий наряд слідчо-оперативної групи Свалявського ВП Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області, який у подальшому затримав ОСОБА_7 та вилучив зазначену бойову гранату.
Крім цього, ОСОБА_7 незаконно, за невстановлених обставин, без мети збуту, виготовив речовину рослинного походження, яка згідно висновку експерта № 6/72 від 09.03.2016 року має анатомо-морфологічні ознаки рослин коноплі, містить терагідроканабінол і є канабісом, який відноситься до особливо небезпечного наркотичного засобу загальною масою в перерахунку на суху речовину 1897,2903 г, яка знаходилася у сухому стані та розфасована до паперових згортків, яку зберігав без мети збуту у великих розмірах за місцем проживання в АДРЕСА_1 до моменту виявлення та вилучення працівниками міліції 27.02.2016 року під час обшуку.
В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень , просить вирок суду скасувати через м`якість призначеного покарання. Вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає його особі та характеру вчинених ним злочинів. Просить врахувати, що обвинувачений ніде не працює, вину у вчиненому не визнав, завдану шкоду не відшкодував. Прокурор просить постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за. ч 1 ст. 263 КК України - 5 років позбавлення волі; за ч. 4 ст. 296 КК України 6 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 345 КК України 3 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 309 КК України 2 роки позбавлення волі та на підставі ст. 70 КК України остаточно призначити 6 років позбавлення волі.
У апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає, що вирок суду підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та через неналежну оцінку судом матеріалів кримінального провадження. На переконання обвинуваченого його вина у вчиненні злочинів, у яких його визнано винуватим, не доведена, а в основу вироку покладено недопустимі та суперечливі докази. Щодо епізоду вибуху автомобіля потерпілого ОСОБА_13 , категорично заперечує свою причетність до цього злочину , стверджує, що в день та час коли стався вибув, його не було на місці події, оскільки він перебував вдома. Пояснює, що в нього з потерпілим та його сином справді неприязні стосунки і, що в день події близько 16 год. в нього був конфлікт з останнім , через те, що той висловлювався в його бік нецензурними словами, однак після інциденту він одразу пішов в кафе, що належить його дружині , а потім додому. Вважає, що жодних доказів, які б достовірно вказували на його причетність до вибуху немає, оскільки граната йому не належить і на місці події в той час його не було. Звертає увагу, що під час огляду транспортного засобу в ньому було виявлено бейсбольну биту, що на думку апелянта може вказувати про причетність інших осіб до вибуху авто. Щодо висновку експерта, згідно якого на металевих пластинах, вилучених з місця події виявлено кров, яка збігається з генетичними ознаками його крові , то даний доказ вважає недопустимим, оскільки було порушено процедуру відібрання біологічних зразків. Пояснює, що в нього двічі відбирали взірці крові без відповідного процесуального оформлення, а перед початком освідування йому не було пред`явлено відповідну постанову прокурора. Звертає також увагу, що у матеріалах кримінального провадження відсутні докази належності транспортного засобу саме потерпілому. Апелянт також вважає, що його слід виправдати й у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та закрити провадження з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України. Щодо обвинувачення його за ч. 1 ст. 263 КК України , то таке на його думку також не доведено стороною обвинувачення і ґрунтується виключно на припущення. Стверджує, що вилучена граната йому не належить, йому її підкинули, про що він також повідомив працівників поліції, які його затримували. Вказує, що свідки працівники поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 дали сумнівні свідчення та не могли достеменно пояснити хто вилучав у нього з кишені гранату. Натомість свідок ОСОБА_14 вказав, що гранату було вилучено з його лівої кишені, разом з тим понята ОСОБА_15 вказала, що не бачила, щоб у нього вилучали гранату, вона лише підписала протокол огляду місця події, проте суд не дав оцінки цим показам та з незрозумілих підстав надав перевагу показам свідка ОСОБА_16 . Сам же свідок ОСОБА_17 , який вилучав гранату та складав відповідний протокол повідомив суду, що така була вилучена з його правої кишені, хоча у написаному ним же протоколі вказано ліву кишеню. Акцентує увагу, що судом не дано оцінки висновку експерта, відповідно до якого на корпусі гранати виявлено клітини генетичних ознак декількох осіб, серед яких і його власні. Даний доказ, на думку апелянта так само є допустимим через грубе порушення процедури відібрання біологічних зразків, оскільки йому не пред`являли відповідну постанову прокурора, а протокол отримання біологічних зразків не містить даних про дотримання вимог ст. ст. 241, 245 КПК України. Не доведеним на думку ОСОБА_18 є і обвинувачення за ч. 1 ст. 345 КК України, оскільки доказів того, що з його боку в бік працівників поліції лунали будь-які погрози, немає. Також в частині обвинувачення за ч. 2 ст. 309 КК України заперечує свою причетність до цього злочину. Пояснює, що в будинку, де він проживає зламаний вхідний замок, а сам будинок не огороджений парканом, тобто до нього є вільний доступ, а отже достовірно ствердити, що вилучена наркотична речовина належить саме йому, не можна, таке твердження є лише припущенням. Ці обставини також підтвердила і свідок ОСОБА_19 , яка є його колишньою дружиною. З урахуванням наведеного, обвинувачений повторно просить дослідити належним чином докази в справі та за наслідками розгляду справи винести рішення, яким закрити провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
У запереченні на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_7 вважає її необґрунтованою та просить залишити без задоволення. Вважає, що така не обґрунтована, а доводи викладені в ній не відповідають фактичним обставинам. Апелянт акцентує увагу на тому, що його вина у вчиненні злочинів не доведена. Поряд з цим, просить врахувати, що займається політичною діяльністю, має на утриманні двох дітей, а твердження прокурора про невідшкодування шкоди є безпідставним, оскільки з боку потерпілих до нього жодного позову матеріального характеру не заявлено.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення апелянтів в підтримання доводів своїх апеляційних скарг, заперечення потерпілих щодо апеляційної скарги обвинуваченогого та про підтримання апеляційної скарги прокурора, дослідивши докази у кримінальному провадженні в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення потерпілих та свідка ОСОБА_15 , перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Встановлено, що суд першої інстанції з повнотою та ретельно дослідив усі докази кримінального провадження, а тому його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 296, ч.1 ст. 263 ч.1 ст. 345 КК України є правильним, вирок суду в цій частині обгрунтованим і законним.
Апеляційний суд перевіривши доводи апелянта про його невинуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, вважає їх необґрунтованими з таких підстав.
Щодо епізоду події від 24 лютого 2016 року, апеляційний суд також приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визнав ОСОБА_7 винуватим за ч.1 ст. 263 та ч.1 ст. 345 КК України. Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили апеляційному суду, що коли вони зайшли у кафе за ОСОБА_7 з метою з`ясування чому було пошкоджено майно кафе, ОСОБА_7 висловився в їх адресу з погрозою , що якщо вони не залишать приміщення, то він може все підірвати, оскільки кафе належить йому, вийняв з лівої кишені куртки гранату, демонструючи, що збирається зірвати чеку, підніс її до рота. Вони запропонували покласти гранату у кишеню, він це зробив, вони перевели розмову про його дружину, вийшовши з приміщення на терасу. Після цього вжили заходів, щоб його затримати, та у присутності директора школи ОСОБА_14 скрутили руки, поклали на землю, викликали слідчо-оперативну групу, якій і повідомили про наявність у ОСОБА_7 гранати. По приїзду, гранту було вилучено слідчим ОСОБА_17 . Оскільки при виконанні ними службових обов`язків (будучи у групі швидкого реагування виїхали з приводу зірваних замків та побитих вікон кафе, яке належить ОСОБА_7 ), ОСОБА_7 погрожував їм, тому вважають, що їх правильно визнано потерпілими, оскільки вони боялися за своє життя. Окрім показань потерпілих, в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_15 підтвердила обставини з-за яких ОСОБА_7 був затриманий потерпілими до приїзду інших працівників поліції, а після складання протоколу, їй показали гранату, яку вилучили у ОСОБА_7 і про яку раніше не мала уявлення.
Згідно висновку судово-криміналістичної експертизи № 12/12 від 05.07.2016 вилучений у ОСОБА_7 предмет схожий на гранату, є гранатою РГД-5, та відноситься до категорії боєприпасів, є осколковою гранатою, виготовленою промисловим способом та придатною до використання ( а.с. 271-279 т. 3).
Висновком судово-криміналістиної експертизи № 10/172 від 09.06.2016 підтверджено, що у змивах вищеназваної гранати, наявні генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_7 ( а.с. 247-254 т. 3).
Таким чином, твердження апелянта, що йому підкинули гранату, не заслуговують на увагу, а відтак, доводи про безпідставність його засудження за ч.1 ст. 345 та ч.1 ст. 263 КК України є необґрунтованими.
Також апеляційний суд вважає безпідставним твердження обвинуваченого про те, що він після події злочину 26.12.2015 надавав біологічні зразки, але такі ніде не зафіксовані і тому він вважає, що вони були використані проти нього. Однак, на підтвердження своїх доводів, обвинувачений не зміг надати інформацію при яких обставинах проводилася така процесуальна дія та з участю якої процесуальної особи. Суд першої інстанції перевіряв доводи обвинуваченого з приводу цього та відхилив їх як необґрунтовані, перевірив, які саме біологічні взірці він надавав та на підставі якого рішення, про що і відображено у вироку.
З урахуванням викладеного, апеляційна скарга обвинуваченого щодо оспорювання засудження за ч.1 ст. 345, ч.4 ст. 296, ч.1 ст. 263 КК України задоволенню не підлягає.
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що заслуговують на увагу доводи сторони захисту про те, що обвинувачення за ч.2 ст. 309 КК України грунтується на припущеннях, як і вирок суду в цій частині. Під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції було встановлено, що обшук у дворогосподарстві ОСОБА_7 проводився у його відсутність, оскільки в цей період ОСОБА_7 утримувався під вартою на підставі ухвали Свалявського районного суду від 26.02.2016 зі строком дії з 24.02.2017 до 18.03.2016. Також було встановлено, що домоволодіння ОСОБА_7 не обгороджено парканом, а отже доступ до нього є вільним, як і до поряд розташованих господарських будівель, що і вбачається із фототаблиць, доданих до протоколу обшуку ( т.2 а.с. 70-75, т.3 а.с. 36-43 ) .
27.02.2016 під час проведення обшуку у домогосподарстві було виявлено 1897,2903 грами сухої подрібненої речовини, розфасованої у пакети, яка згідно висновку експерта є рослиною коноплі, марихуаною, яка відноситься до особливо небезпечного наркотичного засобу. Свідок ОСОБА_19 , колишня дружина обвинуваченого, висловила припущення про ймовірну належність виявленої у дворогосподарстві наркотичної речовини її колишньому чоловіку.
Суд першої інстанції ці докази перевіряв, однак дав їм невірну оцінку, вважаючи, що вони доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України. Суд залишив поза увагою, що у дворогосподарстві ОСОБА_7 05.01.2016 проводився обшук житла і гоподарських споруд, при якому жодних заборонених до обігу предметів не було виявлено. Однак, в той період, коли ОСОБА_7 , будучи у статусі підозрюваної особи у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України з 24.02.2016 знаходився під вартою, за місцем його проживання 27.02.2016 знову був проведений обшук, але без його участі, де вже були знайдені заборонені до обігу предмети. Оскільки дворогосподарство не огороджено, доступ до нього вільний, тому апеляційний суд вважає сумнівним, що вилучене належало ОСОБА_7 . Інших доказів, які б вказували на дотичність обвинуваченого до виготовлення і зберігання наркотичних речовин , в суді не встановлено.
Відповідно до ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З наведених підстав, апеляційний суд приходить до висновку, що у ході судового розгляду не було доведено винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, тому вирок суду на підставі ч.1 ст. 411 КПК України щодо його засудження за ч.2 ст. 309 КК України підлягає скасуванню, а кримінальне провадження в цій частині - закриттю.
Апеляційна скарга прокурора про м`якість призначеного покарання задоволенню не підлягає з таких підстав.
Суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, призначив обвинуваченому покарання, відповідаюче тяжкості вчиненого його особі. Суд врахував які саме обставини призвели до вчинення ОСОБА_7 протиправних діянь, його особу, характеризуючі дані, сімейний та матеріальний стан, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання не встановив, і призначив йому покарання в межах санкцій статтей, передбачених законом та у виді позбавлення волі. Апеляційний суд вважає, що покарання є справедливе, призначене відповідно до положень ст. 65 і ст.50 КК України і підстав для його посилення не вбачає.
Водночас, апеляційний суд бере до уваги висловлену позицію прокурора в суді апеляційної інстанції про те, що суд, визнаючи ОСОБА_7 винуватим за ч.4 ст. 296 КК України вийшов за межі висунутого йому обвинувачення, а саме, визнав винуватим і за кваліфікуючою ознакою «винятковий цинізм», яка не висувалась обвинуваченням і така також і не була підтверджена під час судового розгляду.
Апеляційний суд вважає слушним таке судження прокурора, тому на підставі п.4 ч.1 ст.408 КПК України вважає за необхідне виключити з вироку посилання суду на доведеність кваліфікуючої ознаки ч. 4 ст. 296 КК України - «винятковий цинізм».
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд , -
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення,
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 11 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 , яким його визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296, ч.1 ст. 345, ч. 2 ст. 309 КК України - змінити.
В частині засудження ОСОБА_7 за ч.2 ст. 309 КК України - вирок скасувати, а кримінальне провадження в цій частині закрити;
та виключити з вироку кваліфікуючу ознаку ч.4 ст. 296 КК України " винятковий цинізм".
В решті вирок залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою - в цей же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: