Справа № 715/811/17
Провадження № 1-кп/715/5/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.04.2018 смт. Глибока
Глибоцький районний суд Чернівецької області в складі:
Судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
учасники кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_3
обвинувачений ОСОБА_4
представника обвинуваченого ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
представник потерпілого ОСОБА_7
В С Т А Н О В И В:
01.05.2016 біля 21 год. 30 хв. ОСОБА_8 разом зі разом з іншими особами матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, прийшов на літню площадку біля приміщення магазину - бару ПП ОСОБА_9 , який розташований по АДРЕСА_1 , де діючи умисно, узгоджено між собою у групі осіб, підійшли до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя с. Купка Глибоцького району Чернівецької області та нічого не пояснюючи, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до загальноприйнятих правил поведінки в суспільстві та громадських місцях, в присутності сторонніх осіб які також в той час перебували у вказаному місці, безпричинно, з особливою зухвалістю, почали наносити чисельні удари руками та ногами в область життєво важливих органів тобто в область голови та живота, а також по іншим частинам тіла ОСОБА_6 , внаслідок чого, згідно висновку судово-медичної експертизи, спричинили ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці нижньої повіки зліва, по внутрішній поверхні правого плеча в середній третині в кількості 3-х, садна по задній поверхні лівого ліктьового суглобу та крововиливу підкон`юнктивального в ділянці лівого очного яблука у зовнішніх квадрантах, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та тілесні ушкодження у вигляді розриву селезінки по нижньому полюсу з переходом на ворота, з розвитком гемоперитонеума, які відносяться до категорії тяжких та таких, що небезпечні для життя. Побиття ОСОБА_6 тривало біля 3-5 хвилин, незважаючи на намагання сторонніх громадян припинити хуліганські дії, після чого ОСОБА_4 разом зі разом з іншими особами матеріали відносно яких виділені в окреме провадження з місця вчинення злочину втекли.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 296 КК України, хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, за кваліфікуючою ознакою - вчинені групою осіб.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю та підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті, вказав на те, що шкоду потерпілому відшкодував. Розкаявся у вчиненому та просив суд застосувати до нього пункт «В» ст. 1 ЗУ « Про амністію у 2016 році» і звільнити його від відбування покарання.
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті, пояснив при яких обставинах йому були нанесені тілесні ушкодження в тому числі обвинуваченим. Крім цього, вказав на те, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю відшкодував завдану йому шкоду, претензій матеріального та морального характеру до нього не має, а тому просив суд залишити без розгляду його позовну заяву. Проти звільнення обвинуваченого по амністії не заперечував.
За згодою учасників судового процесу, згідно ч.3 ст.349 КПК України, судом було визнано недоцільно дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорювались. Обвинувачений повністю визнав свою вину, правильно розуміє фактичні обставини справи, а також суть пред`явленого йому обвинувачення, сумнівів у добровільності та істинності його позиції не має, а тому суд, згідно вимог ч.2 ст.349 КПК України, обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом потерпілого, частковим дослідженням письмових доказів, а також оголошенням характеризуючих даних на обвинуваченого, які наявні в матеріалах кримінального провадження.
Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, його вина також підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, з якими обвинувачений повністю погодився, а саме:
- протоколом прийняття заяви про вчинення злочину від 01.05.2016 року від ОСОБА_6 ;
- протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 від 15.06.2016 року;
- висновком експерта № 693 екс від 19.05.2016 року, на підставі проведеної судово-медичної експертизи ОСОБА_6 .
Аналізуючи зібрані по справі та перевірені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені злочину передбаченого ч.2 ст.296 КК України доведена у повному обсязі. Вищенаведені докази, надані стороною обвинувачення, не викликають сумнівів у суду, з них встановлено фактичні обставини події, вони є належними, достовірними та допустимими, зібрані відповідно до вимог чинного законодавства, з якими обвинувачений повністю погодився.
З огляду на викладене, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, за кваліфікуючою ознакою - вчинені групою осіб.
При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує всі обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, суд визнає визнання ним своєї вини, щире каяття та відшкодування шкоди.
Обтяжуючих покарання обставин не встановлено.
Згідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що він вчинив злочин, який відноситься до категорії середньої тяжкості, характер вчинення злочину та обставини при яких він був скоєний, ту обставину, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, його характеристику за місцем проживання. При цьому суд також враховує, що обвинувачений вчинив злочин вперше, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та нарколога, а тому в даному конкретному випадку, суд вважає, що для досягнення мети покарання можливе призначення покарання обвинуваченому без його ізоляції від суспільства, проте на нього слід покласти ряд обов`язків під час іспитового строку. При цьому за глибоким переконанням суду в даному конкретному випадку саме така міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення.
Разом з тим, судом також встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» і на день набрання цим Законом чинності 07 вересня 2017 року є батьком неповнолітнього ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 20.07.2011 року, щодо якого не позбавлений батьківських прав, що підтверджується довідкою з Служби у справах дітей Глибоцької РДА від 17.04.2018 року.
Таким чином, ОСОБА_4 відноситься до осіб, які підпадають під дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Обставини, передбачені ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_4 , судом не встановлені, амністія до нього не застосовувалась.
Враховуючи, що ОСОБА_4 є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році» у зв`язку з тим, що на день набрання чинності цим Законом він є батьком дитини віком до 18 років, стосовно якої не позбавлений батьківських прав, кримінальне правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується не є тяжким або особливо тяжким, а також те, що Закон України «Про амністію у 2016 році» поліпшує становище обвинуваченого, зокрема, передбачає звільнення його від призначеного покарання, суд вважає необхідним клопотання обвинуваченого про його звільнення від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» задовольнити.
Наслідки застосування амністії обвинуваченому роз`яснено.
Цивільний позов в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди з обвинуваченого, слід залишити без розгляду.
Запобіжний захід у вигляду домашнього арешту скасувати.
Речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 85, 86 КК України, ст.3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні", п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст.ст. 349, 368, 371, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчинені злочину передбаченого ч.2 ст.296 КК України і призначити йому міру покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі волі.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він на протязі іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності до ст.76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 в період іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту обраний ухвалою суду від 17.04.2018 року скасувати.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання.
Цивільний позов ОСОБА_6 в частині стягнення з ОСОБА_12 про стягнення матеріальної та моральної залишити без розгляду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
На вирок може бути подано апеляцію на протязі 30 діб з моменту його проголошення у порядку, передбаченому Кримінально-процесуальним кодексом України, з підстав, передбачених статтею 394 цього Кодексу.
СУДДЯ: ОСОБА_1