Справа № 211/765/17-к
Провадження № 1-кп/211/239/17
У Х В А Л А
іменем України
26 жовтня 2017 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001014 від 16.12.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч. 3 ст. 189, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_8 потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ,

встановив:
16.05.2017 року до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт по вказаному кримінальному провадженню.

Ухвалою суду від 18.05.2017 року призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 просив суд призначити справу до судового розгляду.

Потерпілі підтримали думку прокурора.

Захисники ОСОБА_11 та ОСОБА_12 просили повернути обвинувальний акт прокурору, оскільки він не відповідає вимогам закону. Обвинувачені підтримали думку своїх захисників.

Заслухавши сторони, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд приходить до таких висновків.

Згідно п. 3 ч. 3ст. 314 КПК України, суд має право з підготовчого судового засідання повернути обвинувальний акт прокурору у випадку, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.

Положеннями ст. 291 КПК України, встановлено процесуальний порядок складення обвинувального акту у кримінальному провадженні, наведено вичерпний перелік відомостей, що їх має містити обвинувальний акт, а також чітко визначено ті процесуальні документи, що в обов`язковому порядку додаються органом досудового розслідування до обвинувального акту.

Згідно ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання обвинувачення та кваліфікуючих ознак.

Відсутність в обвинувальному акті точного формулювання обвинувачення унеможливлює реалізацію в повній мірі права обвинуваченого на захист.

З огляду на забезпечення права на захист, обвинувачений має право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. Тому, викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація з посиланням на закон про кримінальну відповідальність, має бути чітким, зрозумілим, не повинен містити протиріч, неточностей та неоднозначного тлумачення. Лише в такому випадку особа зможе ефективно захищатись від пред`явленого обвинувачення.

У відповідності до п.1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення, а саме: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 конвенції».

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом.

Разом з цим ч. 1 ст. 337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.146 ч. 2, 28 ч. 2, 365 ч. 3, 189 ч. 3, 28 ч. 2 , 357 ч. 3 КК України.

Згідно ч. 3 ст. 365 КК України, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, які супроводжувалися насильством та погрозами застосування насильства чи спричинили тяжкі наслідки, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Так, злочинний характер дій службової особи при перевищенні влади або службових повноважень виражається у тому, що службова особа вчиняє те чи інше діяння по службі, яке не входить до її компетенції. Саме у цьому полягає принципова відмінність цього злочину від зловживання владою або службовими повноваженнями, при якому службова особа в межах її повноважень, визначених законом, використовує їх всупереч інтересам служби. Об`єктивну сторону характеризує лише вчинення службовою особою дії. Перевищення влади проявляється в діях службової особи, яка маючи владні повноваження стосовно підлеглих або більш широкого кола осіб, під час виконання своїх владних чи організаційно-розпорядчих функцій виходять за межі цих повноважень.

Перевищення влади або службових повноважень утворює склад злочину, передбаченого ст.365, лише у випадку вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй законом прав і повноважень. Явний вихід службової особи за межі наданих їй повноважень слід розуміти як відкритий, очевидний, ясний для всіх, у т.ч. для винного, безсумнівний, відвертий. Для того, щоб визначити, чи мало місце перевищення службовою особою влади або службових повноважень, необхідно з`ясувати компетенцію цієї службової особи і порівняти її із вчиненими діями.

Суб`єктом перевищення влади або службових повноважень може бути лише службова особа. Якщо злочини, передбачені відповідними статтями Особливої частини КК (зокрема, ст.ст.371, 372, 373, 424), являють собою спеціальні види перевищення влади або службових повноважень, відповідальність за них можуть нести лише точно вказані у цих випадках службові особи (спеціальні суб`єкти). Кваліфікація дій виконавців і співучасників зазначених злочинів ще й за ст. 365 можлива лише за наявності реальної сукупності діянь.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 26.12.2003 року № 15 "Про судову практику у справах про перевищення влади або службових повноважень", судам необхідно мати на увазі, що виконавцем (співвиконавцем) злочину, відповідальність за який передбачена ст.365 Кримінального кодексу України, може бути лише службова особа. При вирішенні питання про те, чи є особа службовою, потрібно виходити з положень, що містяться у примітках 1 і 2 до ст.364 КК.
Відповідальність за ст. 365 КК, настає лише за умови, що дії службової особи були зумовлені її службовим становищем і пов`язані з її владними чи службовими повноваженнями. Якщо такого зв`язку не встановлено, дії винного за наявності до того підстав можуть кваліфікуватися за статтями названого Кодексу, що передбачають відповідальність за злочини проти особи, власності, громадського порядку тощо.
Організаторами, підбурювачами, пособниками перевищення влади або службових повноважень можуть визнаватись як службові, так і не службові особи. Дії таких співучасників потрібно кваліфікувати за відповідними частинами статей 27 та 365 КК.
Так, в обвинувальному акті відсутня інформація про посаду у правоохоронному органі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та у зв`язку з виконанням яких саме службових обов`язків у правоохоронному органі ними вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 365 КК України.

Крім того, як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 саме виконували умови спільного злочинного плану, діючи умисно, за попередньою домовленістю з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . ОСОБА_5 , тобто вони були виконавцями кримінального правопорушення, а не організаторами, підбурювачами, посібниками та їх дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 28 КК України, тобто за злочин, вчинений за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення, а не за відповідними частинами ст. 27 КК України.

Питання щодо доведеності вини, наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, вирішується судом, у відповідності до положень ст. 368 КПК України, при розгляді кримінального провадження по суті та постановленні вироку. Разом з тим, для вирішення вказаних питань в обвинувальному акті повинні бути зазначені фактичні обставини справи, які прокурор вважає встановленими, у співвідношенні з усіма складовими елементами злочину, наявність чи відсутність яких суд і повинен буде перевірити при розгляді даного кримінального провадження.
Слід зазначити, що у суду відсутній правовий механізм примушення прокурора до усунення недоліків обвинувального акта під час судового розгляду шляхом зміни обвинувачення. Якщо формулювання обвинувачення не відповідає викладеним фактичним обставинам кримінального правопорушення, та кваліфікації дій обвинувачених, то такі недоліки повинні бути виправлені прокурором після повернення йому обвинувального акта зі стадії підготовчого судового засідання, тому що вони є очевидними і перешкоджають призначенню судового розгляду.
Приймаючи до уваги те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, і вказане вище порушення допущене при його складанні, перешкоджає призначенню кримінального провадження до судового розгляду на підставі цього обвинувального акту, суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокуророві, для усунення вищевказаних порушень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.291,314-316 КПК України, суд, -

ухвалив:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001014 від 16.12.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 3 ст. 189, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст.365 КК України - повернути прокуророві для усунення зазначених в ухвалі порушень вимог ст. 291 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1