УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №279/3984/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
скаржника ОСОБА_7 ,
представника скаржника ОСОБА_8 ,

Слідчий обґрунтував своє клопотання тим, що 06.10.2017 до чергової частини Коростенського ВП по телефону надійшло повідомлення від ОСОБА_10 про те, що в с. Дідковичі Коростенського району затримано невідомих осіб, які займалися незаконною порубкою лісу в кварталі № 12, виділу №16 , що належить ДП "Коростенський лісгосп АПК".
Враховуючи наявність достатніх підстав вважати, що вилучені у ході проведення огляду місця події від 06.10.2017 року автомобіль та речі, які зберегли на собі сліди злочину та набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя прийшов до висновку про задоволення клопотання слідчого.
Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, доводи прокурора який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Дослідивши надані органами досудового розслідування письмові матеріали та докази, які були предметом дослідження й в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає їх достатньо переконливими, такими що надали змогу слідчому судді здійснити обґрунтований висновок про необхідність задоволення клопотання слідчого, у зв`язку з чим суд правомірно наклав арешт на майно.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачається.
Так, відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Як вбачається з матеріалів провадження, вищевказане майно було вилучено в ході огляду місця події 06.10.2017 року - п`ятниця, а слідчий подав клопотання до суду 09.10.2017 року понеділок, тобто на наступний робочий день після вилучення майна та у строк передбачений ч.5 ст.171 КПК України.
Дана обставина спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що слідчий пропустив строки подачі клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, а тому воно підлягає поверненню власнику.
Доводи апелянта про те, що розгляд клопотання судом було здійснено без повідомлення власника майна апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки КПК України передбачено можливість розгляду такого клопотання у відсутності власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
З матеріалів клопотання про арешт майна не вбачається, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру в даному кримінальному провадженні.
Також, з копії протоколу огляду місця події від 06.10.2017 року, вбачається, що на місці події було виявлено двох осіб: ОСОБА_11 ( сина власника майна) та ОСОБА_12 (а.п. 7 зворот).
Крім того, в засіданні апеляційного суду прокурор пояснив, що з вказаним автомобілем ніякі слідчі дії не проводяться, експертизи не призначались.
Відповідно ч.4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також те, що даний автомобіль правомірно визнаний речовим доказом в кримінальному провадженні, апеляційний суд вважає за можливе накладення арешту на даний автомобіль, шляхом позбавлення власника права на відчуження та розпорядження з поверненням автомобіля останньому на відповідальне зберігання.
Вказаний спосіб арешту даного автомобіля, на переконання апеляційного суду, буде найменш обтяжливий для власника та в повній мірі забезпечить збереження речового доказу.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу гр. ОСОБА_7 задовольнити частково.
Постановити нову ухвалу в цій частині.
Клопотання слідчого СВ Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 про накладення арешту на майно задовольнити частково.
Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.
Судді: