У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 вересня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі :
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
При секретарі судового засідання: ОСОБА_2
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_3
особи щодо якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру - ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
законного представника особи щодо якої розглядається клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру в кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002527 від 08.08.2015 року відносно малолітнього
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рома за національністю, громадянина України, уродженця м.Ужгород, учня 7 класу Часлівецької загальноосвітньої спеціальної школи-інтернату, мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
20 листопада 2015 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання про застосування до малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 , 07.08.2015 року, будучи малолітнім, скоїв суспільно - небезпечне діяння за таких обставин: неповнолітній ОСОБА_7 07 серпня 2015 року приблизно о 19 годині 15 хвилин, за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_8 та з використанням малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для вчинення злочину, маючи єдиний умисел на заволодіння чужим майном, умисно, таємно, з корисливих мотивів, через неповністю зачинене скло на лівій передній дверці(з боку водія) автомобіля марки «Дейво Ланос», вишневого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований на узбіччі дороги поряд з будинком АДРЕСА_2 , викрали з салону гаманець коричневого кольору належній потерпілій ОСОБА_9 в середині якого знаходилися кошти в сумі 5700 гривень, після чого, разом з неповнолітнім ОСОБА_8 та малолітнім ОСОБА_4 покинули місце вчинення злочину, а викрадені грошові кошти розділили між собою в рівних частинах.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив суспільно-небезпечне діяння передбачене ч. 2 ст. 185 КК України однак повідомлення про підозру йому не оголошувалося у звязку з тим, що він не досяг віку кримінальної відповідальності , тобто не є субєктом вказаного кримінального правопорушення.
В судовому засіданні ОСОБА_4 винним себе визнав у скоєному, показав, що дійсно скоїв крадіжку гаманця з припар кованого на узбіччі дороги автомобіля разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Пояснив, що викрадені гроші вони розділили між собою та витратили їх.
Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з"явилася, в заяві, поданій на адресу суду вказує, що претензій до обвинувачених не має, просить розглядати справу у її відсутності .
Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання та просила застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 примусові заходи виховного характеру, у вигляді передачі його під нагляд опікуна ОСОБА_6 до досягнення ним повноліття.
Захисник ОСОБА_4 ОСОБА_5 не заперечував проти застосування щодо неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру та просив передати неповнолітнього ОСОБА_4 під нагляд його опікуна ОСОБА_6 .
Законний представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 не заперечувала проти застосування щодо неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у вигляді передачі його під її надгляд .
Оцініючи усі докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в діях неповнолітнього ОСОБА_4 містяться ознаки суспільно небезпечного діяння, що підпадають під ознаки діяння, передбаченого ст.185 ч.2 КК України.
Заслухавши пояснення неповнолітнього ОСОБА_4 , який на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння не досяг віку кримінальної відповідальності, його законного представника ОСОБА_6 , захисника , враховуючи думку прокурора про задоволення клопотання, перевіривши докази та інші обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд прийшов до висновку, що клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру підлягає до задоволення.
Судом встановлено, що на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно ст. 22 КК України не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» № 2 від 15 травня 2006 року, примусові заходи виховного характеру застосовують лише у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст. 97 КК України, до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч.2 ст.97 КК України) та при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч.1 ст.105 КК України.
Відповідно до ч.2 ст.97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ч.2 ст.105 КК України, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.
У даному випадку суд, відповідно до п.3 ч.2 ст.105 КК України, застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру, як передачу його під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють , а саме опікуна ОСОБА_6 . Цей захід виховного характеру за своєю суттю припускає встановлення контролю і посилення виховного впливу з боку тих осіб, що були зобов`язані на підставі сімейних відносин його здійснювати і мали реальну можливість позитивно впливати на неповнолітнього та поведінку. Саме тому ці заходи можуть застосовуватися тільки тоді, коли батьки здатні здійснювати такий вплив, створити нормальну обстановку для виховання неповнолітнього, забезпечити позитивний вплив на підлітка та постійно контролювати його поведінку.
Відповідно до ст.498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
При вирішенні питання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд враховує те, що ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.185 КК України, а саме умисне таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена за попередньою змовою групою осіб, особу малолітнього, разом з тим на момент скоєння умисного суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_4 виповнилось повних 13 років, тобто він не досяг віку, з якого можлива кримінальна відповідальність за вчинене діяння.
В зв`язку з цим до ОСОБА_4 необхідно застосувати примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд опікуна, яка дає згоду на те, щоб застосувати до ОСОБА_4 такий примусовий захід виховного характеру, як передача під її нагляд.

При цьому, як зазначено в абзаці 4 п. 7постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» № 2 від 15. 05.2006 року, нагляд має здійснюватись, як правило, не менше одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним (але не довше, ніж досягнення особою повноліття).
Керуючись ст.97, 105 КК України, ст.ст. 497, 500-501 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього ОСОБА_4 - задовольнити.
Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рома за національністю, громадянина України, уродженця м.Ужгород, учня 7 класу Часлівецької загальноосвітньої спеціальної школи-інтернату, мешканця АДРЕСА_1 , примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд опікуна ОСОБА_6 .
Строк примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити до досягнення ОСОБА_4 повноліття.
На ухвалу може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її проголошення.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1