Номер провадження: 11-кп/785/1038/16
Номер справи місцевого суду: 507/1056/13-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 на вирок Любашівського районного суду м. Одеської області від 04.09.2014 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Жеребково Ананьївського району Одеської області, громадянин України, з вищою освітою,не одруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
За ч.3 ст. 365 КК України визнано невинуватим та виправданий за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 не обирався.

ВСТАНОВИЛА:
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у перевищенні своїх службових повноважень, тобто в умисному вчиненні службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень, якщо вони завдали істотну шкоду охоронюваним законом правам, інтересам окремим громадян, державним інтересам, що супроводжувалося насильством, яке спричинило тяжкі наслідки, тобто у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України відповідно до обвинувального акту від 27 травня 2013 року, за наступних обставин:
Згідно наказу начальника ГУ МВС України в Одеській області №580 о/с від 12.11.2012 року він - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був призначений на посаду оперуповноваженого сектора карного розшуку Ананьївського РВ ГУ МВС України в Одеській області.
28.10.2012 року о 22 год. 10 хв. до чергової частини Ананьївського РВ ГУ МВС України в Одеській області надійшло телефонне повідомлення ОСОБА_9 , 1989 р.н., мешканки м. Ананьїв про те, що 28.10.2012 біля 21 год 30 хв. в с. Гандрабури, Ананьївського району ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем свого мешкання, побив свою співмешканку ОСОБА_11 , 1971 р.н..
Вказане повідомлення оперативним черговим Ананьївського РВ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_12 зареєстровано до журналу реєстрації заяв і повідомлень про злочини, що вчинені або готуються (ЖРЗПЗ) Ананьївського райвідділу міліції за № 2356 від 28.10.2012 року.
На місце події, о 22 год. 15 хв., направлено слідчо-оперативну групу(далі СОГ), у складі: старшого слідчого СВ Ананьївського РВ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_13 , старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Ананьївського РВ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_8 , тимчасово виконуючого обов`язки начальника сектору дільничних інспекторів міліції Ананьївського РВ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_14 та техніка-криміналіста НДЕКЦ ГУ МВС при Ананьївському РВ ГУ МВС України в Одеській області прапорщика міліції ОСОБА_15 .
На місці події працівники міліції встановили, що між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в будинку, де вони мешкають, відбулася сімейна сварка під час якої останній вдарив ОСОБА_11 по обличчю, від чого вона впала та отримала тілесні ушкодження. Визначившись, що у діях ОСОБА_10 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, членами СОГ прийнято рішення про доставлення останнього до Ананьївського РВ з метою притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення ним насильства в сім`ї.
Для надання медичної допомоги ОСОБА_11 , фельдшером швидкої допомоги Ананьївської ЦРЛ прийнято рішення про госпіталізацію останньої до Ананьївської ЦРЛ, у зв`язку з чим, ОСОБА_11 попрохала ОСОБА_10 винести з будинку її паспорт, на що він погодився та зайшов до будинку. У той момент за ним до веранди будинку зайшов співробітник міліції ОСОБА_8 , якому ОСОБА_10 зробив зауваження - зняти взуття. На вказане зауваження старший оперуповноважений сектору карного розшуку Ананьївського РВ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_8 , будучи службовою особою та знаходячись при виконанні своїх прямих службових обов`язків, та у супереч їм, умисно вчинив дії, які явно виходять за межі його прав та повноважень, а саме вдарив двічі в область живота ОСОБА_10 , тим самим спричинивши відносно останнього насильство, тобто наніс тяжкі тілесні ушкодження, які, в подальшому, стали причиною смерті ОСОБА_10 ..
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати, кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 направити на новий розгляд в районний суд в іншому складі суду. Прокурор обґрунтовує вимоги своєї апеляційної скарги тим, що, на його думку, вирок суду першої інстанції є незаконним і не відповідає вимогам чинного законодавства.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_8 допустив неповноту та однобічність судового розгляду, що виразилось у безпідставному відхиленні клопотань прокурора про проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи, про виклик та допит свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

Окрім того прокурор вказує, що викладені у вироку висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і суд у вироку не обґрунтував, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги і просив вирок Любашівського районного суду Одеської області від 04.09.2014 року скасувати, а кримінальне провадження направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд; думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляції прокурора і просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляції, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Обґрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушеня, орган досудового слідства ппривів слідуючи докази:
- витяг з кримінального провадження № 0000001 від 28.12. 2012 року, з якого видно, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості, що до прокуратури району надійшла заява ОСОБА_10 про те, що його побив співробітник Ананьївського РВ ГУ МВС України в Одеській області;
- заяву ОСОБА_10 від 14. 12. 2012 року, в якій він зазначив, що 28 жовтня 2012 року його побив вдома ОСОБА_8 в присутності свідків, а потім в райвідділі міліції відмовився надати йому медичну допомогу;
- покази потерпілої ОСОБА_11 , співмешканки ОСОБА_10 , згідно пояснень якої вона була очевидцем події та зазначила, що вона бачила, як співробітник міліції на прізвище ОСОБА_8 , знаходячись 28.10.2012 о 22.20 у веранді будинку її співмешканця ОСОБА_10 наніс останньому два удари кулаком в область живота. Також, дану обставину вона підтвердила під час проведення з нею, в ході досудового слідства, слідчого експерименту та впізнання. У ході допиту у суді ОСОБА_11 підтвердила, в цілому, покази, які вона надала слідству та наполягала на тому, що саме ОСОБА_8 наніс два удари кулаком в живіт ОСОБА_10 . Вона особисто це бачила коли сиділа на стільці, а фельдшер ОСОБА_20 обробляв її рану на підвір» будинку покійного ОСОБА_10 . Після того, як ОСОБА_10 попав до лікарні жоден з працівників міліції перед нею не вибачився, не пропонував та не допоміг матеріально, а тому лікування ОСОБА_21 проводилося можливо не так як би вона хотіла. Вона дійсно не мала бажання складати заяву до прокуратури з приводу побиття ОСОБА_10 але коли усі зрозуміли, що він вмирає і у нього шансів вижити немає, вона та син ОСОБА_21 , зі згоди останнього, прийняли рішення писати таку заяву.
- пояснення потерпілого ОСОБА_22 , який показав, що в ніч з 28 на 29 жовтня 2012 року до його додому з`явився його батько ОСОБА_10 , який пояснив, що він був затриманий працівниками міліції у себе вдома у с. Гандрабури. Зі слів батька при його затриманні його особисто вдарив два рази у живіт працівник міліції . У ночі ОСОБА_10 стало погано, він викликав швидку допомогу, після чого батька госпіталізували до Ананьївської ЦРЛ. Ранком 29.10.2012 ОСОБА_21 була зроблена операція, після чого він проходив тривале лікування у Ананьївській ЦРЛ та ООКЛ. Помер батько в Ананьївській ЦРЛ 17.12.2012, за кілька днів до цього він та його брат ОСОБА_23 склали заяву до прокуратури району щодо побиття ОСОБА_10 працівниками ОСОБА_24 . Підпис на заяві поставив особисто ОСОБА_10 , не зважаючи на те, що він себе дуже погано почував. Текст заяви дійсно диктувала співмешканка ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , оскільки він очевидцем цих подій не був і знає про факт побиття батька тільки зі слів самого ОСОБА_10
- покази свідка ОСОБА_25 , яка пояснила, що коли до двору домоволодіння ОСОБА_21 прибув фельдшер Ананьївської ЦРЛ, він почав обробляти рану ОСОБА_11 біля входу до будинку, оскільки там було освітлення. Глізнуца сиділа на стільці схиливши голову уперед. В цей момент ОСОБА_21 увійшов додому взяти паспорт для госпіталізації ОСОБА_26 , а за ним всередину будинку увійшов ОСОБА_27 . Вона почула після цього сварку на веранді, оскільки ОСОБА_21 вимагав від ОСОБА_27 роззутися, а той не хотів. Після цього зауваження співробітник міліції ОСОБА_8 наніс два удари кулаком в живіт ОСОБА_10 , після чого останній застогнав та сказав «все, вистачить». Потім туди увійшов працівник міліції Трандасір, вони із ОСОБА_27 вивели ОСОБА_21 з будинку та повели до автомобіля. Стрецкул був доставлений до райвідділку міліції, а вона із матір`ю ОСОБА_26 поїхала до лікарні. Уночі, на вимогу працівників міліції, вона заходила до райвідділу підписати пояснення з приводу тих подій, які відбулися, у приміщенні відділку вона бачила ОСОБА_10 , він схилившись на стільцях стогнав від болю у животі. Вночі ОСОБА_21 привезли до лікарні, а 29.10.2012 йому була зроблена перша операція. У ході досудового слідства до неї особисто зверталася дівчина ОСОБА_27 із пропозицією поміняти свої покази щоб той зміг уникнути кримінальної відповідальності, але вона наполягала раніше і наполягає на тих показах, які надала у суді.
- покази свідка Свідка ОСОБА_28 , який підтвердив що він прибув на кареті швидкої допомоги 28.10.2012 року о 22.20 годині до домоволодіння ОСОБА_21 у с.Ганрабури на виклик. Встановивши наявність потерпілої від сімейної сварки він почав обробляти рану ОСОБА_11 біля входу до будинку, оскільки там було освітлення, вона при цьому сиділа на стільці, схиливши голову наперед. В цей момент додому увійшов ОСОБА_10 , при цьому він ні з ким не сварився та не погрожував, на погане сампочуття не скаржився. Але у той момент додому також увійшли працівники міліції, 1 чи 2 він не пом ятає, які через деякий час вивели ОСОБА_21 з дому під руки. Після цього він доставив ОСОБА_26 до ЦРБ. Уночі він на швидкій допомозі виїжджав на адресу сина ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 , де оглядав ОСОБА_10 на предмет сильної болі у черевній порожнині. На його думку у животі був розірваний якийсь орган.
- покази свідка ОСОБА_23 , який пояснив, що його рідний брат ОСОБА_22 повідомив йому про те, що в ніч з 28 на 29 жовтня 2012 року брату додому з`явився їх батько ОСОБА_10 , який пояснив, що він був затриманий працівниками міліції у себе вдома у с. Гандрабури. Зі слів брата батька вдарив у живіт працівник міліції. У ночі ОСОБА_10 стало погано, він викликав швидку допомогу, після чого батька госпіталізували до Ананьївської ЦРЛ. Ранком 29.10.2012 ОСОБА_10 була зроблена операція, після чого він проходив тривале лікування у Ананьївській ЦРЛ та ООКЛ. Помер батько в Ананьївській ЦРЛ 17.12.2012, за кілька днів до цього він та його брат ОСОБА_22 склали заяву до прокуратури району щодо побиття ОСОБА_10 працівниками ОСОБА_24 . Писав заяву особисто він, але підпис на заяві поставив особисто ОСОБА_10 не зважаючи на те, що він себе дуже погано почував. Текст заяви диктувала цивільна дружина ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , оскільки він очевидцем цих подій не був і знає про факт побиття батька тільки зі слів ОСОБА_11 .. Вона ж чомусь і запропонувала написати в заяві, указавши саме прізвище ОСОБА_8 , хоча батько не називав прізвище ОСОБА_27 та особисто йому не вказував на його побиття співробітниками міліції.
- покази свідка ОСОБА_29 , мешканця с.Гандрабури про те, що з 1 по 9 листопада 2012 року він проходив лікування у хірургічному відділенні Ананьївської ЦРЛ. Приблизно 3 або 4 числа він зустрів у коридорі лікарні свого односельця ОСОБА_10 , який також проходив стаціонарне лікування у цьому ж відділенні. Особисто ОСОБА_21 провідомив йому про те, що причиною його знаходження та лікування в ЦРЛ є те, що 28.10.2012 він був побитий у себе вдома працівниками ОСОБА_24 . При цьому, прізвищ міліціонерів котрі побили його, не називав. Знаходився Стрецкул у палаті № 6 відділення та до кінця свого лікування він його бачив там ще декілька разів, коли заходив до нього.
- показаннями свідків - працівників Ананьївського РВ ГУМВС України, які входили до складу СОГ,- ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_30 які одноголосно заперечували факт побиття ОСОБА_8 . ОСОБА_22 , а також ставили під сумнів можливість того, що потерпіла ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_31 мали можливість бачити як ОСОБА_8 бив останнього. У той же час старший групи ОСОБА_13 пояснив, що команди увійти всередину будинку він нікому не надавав, для чого туди входили ОСОБА_27 та ОСОБА_32 , він не знає. Усі працівники міліції стверджують, що ОСОБА_10 поводися нормально, ні до кого не чіплявся, хоча і був напідпитку.
- покази свідків - лікарів Ананьївської ЦРЛ - ОСОБА_33 та ОСОБА_11 , яким, ОСОБА_10 особисто, при госпіталізації в ЦРЛ повідомив про те, що його побили працівники міліції. Після спілкування із ОСОБА_10 заступник головного лікаря по лікувальної роботі ОСОБА_11 вніс до журналу прийому громадян інформацію про те, що хворий ОСОБА_10 , який зареєстрований за № 334, був побитий працівниками міліції. У подальшому він надав цю інформацію до райвідділу для відповідного реагування.
- покази судово-медичного експерта ОСОБА_17 , стаж роботи хірургом якого 40 років, який підтвердив, що усі висновки, які викладені у результатах комісійної експертизи відповідають дійсності, докласти до цього щось нове він не може. Також він наполягав про те, що розрив у ОСОБА_10 тонкої кишки є результатом травмуючої дії, скоріш за все це удар, нанесений не менш ніж за 8-10 годин але не більше доби до проведеної 29.10.2013 року операції. Про це, також свідчить форма, описаного лікарем, розриву кишечнику з характерними краями на рані. При проведенні цієї операції зразки для проведення гістологічного дослідження не вилучалися, оскільки це могло погіршити стан здоров`я потерпілого. Історія хвороби з Ананьївської ЦРЛ, яку він вивчав, мала усю необхідну інформацію, на підставі чого він зробив той висновок який міститься у результатах експертизи. При цьому, на питання сторін він звернув увагу на те, що при травмі брюшної порожнини не повинен бути обов`язково синець, а тому його відсутність на тулубі Стрецкула в момент його госпіталізації 29.10.2012 є закономірним явищем.
Висновками експертиз:
Факт того, що смерть ОСОБА_10 безпосередньо пов`язана з нанесенням йому тяжких тілесних ушкоджень підтверджується висновком комісійної судово-медичної експертизи № 16 від 11.03.2013, в якій зазначено, що пусковим механізмом патологічних процесів, які привели до смерті ОСОБА_10 з`явився травматичний розрив петлі тонкого кишечника, який міг статися після одного чи двох ударів тупим твердим предметом у живіт потерпілого, яким могла бути рука чоловіка зі стиснутими в кулак пальцями.
Закрита травма живота з розривом петлі тонкого кишечника у Стрецкула на фоні спайкової хвороби живота, була небезпечною для життя в момент нанесення та має ознаки тяжкого тілесного пошкодження.
Згідно п. 4 висновку цієї ж комісійної судово-медичної експертизи №16 від 11.03.2013 травматичний розрив петлі тонкого кишечника у потерпілого ОСОБА_10 міг статися тільки у період часу з 22 годин 15 хвилин 28.10.2012 до 04 годин ранку 29.10.2012.
Також, встановлено, що між нанесеними тяжкими тілесними ушкодженнями, спричиненими ОСОБА_10 28.10.2012 року та настанням його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , існує прямий причинний зв`язок.
У ході судового розгляду кримінального провадження призначена та проведена повторна комісійна судово-медична експертиза експертами Харківського бюро СМЕ, яка, на думку сторонни обвинувачення, фактично підтвердила висновки, які зробили експерти ООБСМЕ.
Так, згідно висновку експерта № 30-КЄ/2014/пп» від 15.04.2014 не виключена можливість нанесення травми Стрецкулу рукою зі стиснутими в кулак пальцями.
За ступенем тяжкості встановлена у Стрецкула травма живота з розривом петлі тонкого кишечника, що ускладнилась розвитком небезпечного для життя стану та знаходиться у прямому причинному зв`язку зі смертю, має ознаки тяжкого тілесного пошкодження, як небезпечного для життя.
Причиною смерті ОСОБА_21 став травматичний розрив тонкого кишечнику на фоні спайкової хвороби очеревини, що у своєму перебігу ускладнився розвитком кишкових нориць, абсцесу черевної порожнини, розвитку калового перитоніту, повної декомпенсації білкового та водно-електролітного балансу, що в свою чергу призвело до інтоксикації, виснаження та поліорганної недостатності. Між отриманою Стрецкул травмою та настанням його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 існує прямий причинний зв`язок.
У той же час, експертам не надалося можливим достеменно встановити термін виникнення травм ОСОБА_10 , але характер патологічних змін у черевний порожнині свідчить про тривалий патологічний процес з можливістю його виникнення, орієнтовно, до однієї доби (24 години) до моменту проведеної ОСОБА_10 операції в Ананьївської ЦРЛ.
Провини лікарів у лікуванні, проведенні операцій, що призвело у подальшому до смерті ОСОБА_10 експерти не вбачають.
Висновком судово-почеркознавчої експертизи № 310/02 від 14.03.2013 згідно якого заява ОСОБА_10 від 14.12.2012 щодо нанесення йому тілесних ушкоджень працівником міліції ОСОБА_8 28.10.2012 підписана самим ОСОБА_10 та долученими до матеріалів кримінального провадження документами, журналами, медичною документацією, які були предметом дослідження у судовому засіданні.
Однак, дослідивши докази обвинувачення та захисту , суд не може не погодитися з висновками сторони захисту про наступне:
- показання потерпілої ОСОБА_11 , та свідка ОСОБА_25 про те що саме ОСОБА_27 ударив покійного ОСОБА_21 , а також відомості, які указані в заяві, від імені ОСОБА_10 до прокуратури, до міліції суд оцінює критично, так як про їх «надуманість» свідчать покази свідків ОСОБА_34 , ОСОБА_35 та сина постраждалого - ОСОБА_23 , які показали, що заяву від 14.12. 2012 року диктувала ОСОБА_36 саме ОСОБА_11 , вони між собою радились «на кого написати», а потім ОСОБА_26 сказала:»Пиши на ОСОБА_27 » - що свідчить про явну заінтересованість притягти до відповідаоьності саме ОСОБА_8 ..
Посилання сторони обвинувачення на те, що ОСОБА_27 прийняв рішення увійти до будинку де, знаходячись зі ОСОБА_21 фактично наодинці, наніс декілька ударів потерпілому для його «виховання» спростовується показаннями свідка ОСОБА_14 , який підтвердив, що він також, разом з ОСОБА_8 , заходив до приміщення веранди будинку потерпілого і бачив , що в цей час ОСОБА_27 не бив ОСОБА_21 . Ці покази підтверджують показання обвинувченого ОСОБА_27 .
Докази сторони обвинувачення, надані суду, не підтверджують беззаперечно, по-перше, факт злочинного спричинення постраждалому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, по-друге, - факт спричинення тяжких тілесних ушкоджень, саме обвинувачуваним ОСОБА_8 , по-третє факт нанесення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень в проміжок часу з 22.15 до 23.10 год. 28.10.2012 р. тобто, з часу вибуття слідчо-оперативної групи в складі ОСОБА_8 до домогосподарства ОСОБА_10 , та до часу доставлення ОСОБА_10 в райвідділ міліції, як це стверджується в обвинувачувальному акті.
Згідно підсумків висновку повторної судово-медичної експертизи № 30-КЕ/2014/пп від 15.04.2014 р. у ОСОБА_10 мали місце закрита травма живота з розривом петлі тонкого кишечника, яка утворилася від дії тупого твердого предмету (предметів) за механізмом удару-струсу, з відносно обмеженою травматичною поверхнею, індивідуальні особливості поверхні якого (яких) в ушкодженнях не відобразилися.
При цьому експерти не виключають можливість утворення травми живота при падінні з висоти „власного зросту і контакті з тупим, твердим предметом з відносно обмеженою поверхнею. Судові медики також повністю не виключають можливість утворення травми живота у ОСОБА_10 внаслідок падіння обличчям вперед на тупий твердий предмет з розповсюдженою поверхнею (на площині), тобто фактично при падінні на землю та контакту з землею з висоти „власного зросту.
Щодо визначення точного терміну виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 то комісія експертів зазначила, що достеменно встановити часовий інтервал, у який утворилися ушкодженя та післятравматичні ускладнення у ОСОБА_10 за наявними судово-медичними даними не надається можливим, але ці ушкодження та ускладнення свідчать про тривалий патологічний процес з можливістю його виникнення, орієнтовно, до однієї доби (24 години) до моменту операції (хірургічна операція розпочалася об 11.30 год. 29.10.2012 р.)
Комісія судмедекспртів також зазначила, що не можна виключити, те що відсутність адекватного медикаментозного лікування ОСОБА_10 в міжлікарняний період з 17.11.2012 р. по 22.11.2012 р., коли постраждалого було виписано з лікарняного закладу, могла вплинути на несприятливий перебіг захворювання. Існуюча у ОСОБА_10 на момент спричинення тілесних ушкоджень спайкова хвороба очеревини є фоновим захворюванням, яке сприяло виникненню у постраждалого післяоперційних ускладнень в процесі лікування, що могло вплинути на настання несприятливого кінцевого результату захворювання.
Відповідно висновку вищевказаної комісійної судмедекспертизи травматичний розрив тонкого кишечнику у ОСОБА_10 міг статися впродовж суток до хірургічної операції, тобто в проміжок часу з 11.30 час. 28.10.2012 р. (за 24 години до хірургічної операції) до 04.00 час. 29.10.2012 р. (час госпіталізації постараждалого до медичного закладу за 8 год. 30 хв. до хірургічної операції), при тому, що в полі зору співробітника міліції ОСОБА_8 . ОСОБА_10 знаходився тільки в період з 22.30 год. 28.10.2012 р. (час прибуття працівників міліції до домогосподарства ОСОБА_10 ) і до 23.10 год. 28.10.2012 р. (час доставки ОСОБА_10 до райвідділку), тобто не більше 40 хвилин, травматичний розрив тонкого кишечнику у ОСОБА_10 міг статися не тільки від удару (ударів), а також - в результаті падіння постраждалого з висоти власного зросту, відсутність адекватного медикаментозного лікування в міжлікарняний період впродовж шести днів, а також існуюче задовго до травмування важке захворювання могли вплинути на несприятливий перебіг захворювання та на виникнення у постраждалого післяопераційних ускладнень в процесі лікування відпповідно.
Впродовж судових засідань, також, встановлено, що 28.10.2012 р. до 22.10 год. (час надходження повідомлення про правопорушення у райвідділ) у домогосподарстві ОСОБА_10 між останнім та його цивільною дружиною ОСОБА_11 виник конфлікт на грунті вживання алкогольних напоїв, під час якого ОСОБА_10 побив ОСОБА_11 та спричинив їй рубану рану голови.
Допитаний у суді обвинувачений ОСОБА_8 показав, що очевидці цього конфлікту після прибуття слідчо-оперативної групи до домогосподарства ОСОБА_10 пояснили, що до прибуття групи мав місце обопільний конфлікт між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в ході якого вказані особи завдавали ударів одне-одному. Названий конфлікт не був розслідуваний в ході досудового слідства взагалі та не була розслідувана можливість нанесення ударів ОСОБА_10 зі сторони його цивільної дружини ОСОБА_11 , в тому рахунку ударів в область живота. Досудове слідство зосередилось лише на одній версії травмування ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_8 , що потягло за собою неповноту та упередженість слідства. Явно недостатньо в ході досудового розслідування були з`ясовані обставини перебування ОСОБА_10 в Ананьївському райвідділу міліції та за його межами та можливість його травмування з 23.10 год. 28.10.2012 р. до 2.45 год. 29.10.2012 р., коли поблизу ОСОБА_10 . ОСОБА_8 не було взагалі, що також свідчить про односторонність, неповноту та упередженість досудового слідства. Версія травмування в результаті падіння ОСОБА_10 з висоти свого зросту не була відпрацьована слідством в достатньому обсязі, слідчий обмежився лише поставленням питання перед експертом, в той час, як допитаний в судовому засіданні в якості свідка черговий лікар Ананьївської ЦРЛ ОСОБА_37 показав, що в момент госпіталізації 29.10.2012 р. хворий ОСОБА_10 по скарзі на біль в животі заявив, що він упав, про його побиття працівниками міліції не заявляв.
Свідок ОСОБА_38 , допитаний в суді, пояснив, що в ніч на 29.10.2012 р. він особисто бачив, як ОСОБА_10 , переходячи через бордюр в нетверезому стані, впав обличчям вперед, при цьому в руці останній тримав пляшку пива.
Будучи допитаним в судовому засідані, свідок ОСОБА_39 , лікар-хірург Ананьївської ЦРЛ, який 29.10.2012р. оперував ОСОБА_10 , показав, що у останнього після давньго ножового поранення був жорсткий спайковий процес, а тому було достатньо незначного додатку сили задля руйнування тонкої кишки, в тому рахунку і шляхом падіння з висоти особистого зросту.
Допитаний впродовж всього ходу досудового слідства, а також в суді, обвинувачений ОСОБА_8 давав послідовні та чіткі покази, що спростовують його причетність до травмування ОСОБА_10 28-29 жовтня 2012 р. Так, він зауважив, що у нього не було жодної підстави для застосування до ОСОБА_10 фізичної сили, оскільки той не чинив опору під час знаходження по місцю мешкання та під час доставки його до райвідділку міліції.
До зустрічі зі ОСОБА_10 28.10.2012р. він, ОСОБА_8 раніше ніколи з ним не спілкувався, а після доставки того до райвідділку - відбув до лікарні, де опитував особу по новому правопорушенню, а також опитував свідка ОСОБА_40 , а тому не міг спілкуватися зі ОСОБА_10 і взагалі більше з ним не контактував.
Під час попередньго опитування осіб, що знаходилися одразу по приїзду слідчо-оперативної групи на місце події 28.10.2012 р., він ОСОБА_8 , з`ясував, що між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 після вживання спиртних напоїв сталася сварка на грунті ревнощів, під час якої ОСОБА_10 та ОСОБА_11 одне-одному наносили удари та штовхалися, а ОСОБА_10 розбив ОСОБА_11 голову пляшкою, що й послугувало до виклику міліції та карети „швидкої допомоги.
Обвинувачений ОСОБА_8 категорично заперечує факт застосування з його боку до ОСОБА_10 фізичної сили 28-29.10.2012 р, в тому рахунку заперечує факт нанесення двох ударів кулаком в область живота ОСОБА_10 при викладених в обвинувачувальному акті обставинах.
Покази обвинуваченого ОСОБА_8 повністю підтверджені показами в суді свідків ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 (члени слічої-оперативної групи) та свідка ОСОБА_20 (фельдшер „швидкої допомоги), які стверджують, що ОСОБА_8 не застосовував 28.10.2012 р. до ОСОБА_10 фізичну силу ні на території домоволодіння, ні під час доставки до райвідділку міліції.
Окрім того, свідок Трандасір зауважив, що в ніч на 29.10.2012р. він особисто відбирав письмові поясненя від ОСОБА_10 у райвідділку міліції, при цьому ОСОБА_10 не скаржився на його побиття співробітниками міліції, в тому рахунку ОСОБА_8 .
Письмові пояснення ОСОБА_10 від 29.10.2012р долучені до матеріалів кримінального провадження.
Суд зазаначає, що з 28.10.2012 р. до 14.12.2012 р. особисто від постраждалого ОСОБА_10 до правоохоронних органів не надходило усних або письмових повідомлень про його побиття співробітником міліції ОСОБА_8 .
Заява до прокуратури Ананьївського району від 14.12.2012 р., яка підписана особисто ОСОБА_10 , та в якій зазначено про побиття останього 28.10.2012 р. працівником міліції ОСОБА_8 , як встановлено в ході судового рзгляду написана не власноручо ОСОБА_10 ,- а зі слів та під диктування потерпілої ОСОБА_11 , в той час, як згідно записам в медичній документації ОСОБА_10 перебував в важкому та напівсвідомому стані, а ІНФОРМАЦІЯ_4 в 12.10 год. ОСОБА_10 помер (запис з медичної картки №875 стаціонарного хворого ОСОБА_10 за 14.12.12 р. „Диагоноз: Высокие тонкокишечные свищи. Спаечная болезнь, тяжёлое злокачественное течение.
14.12.12 г. (09.00) Осмотр анестезиолога. Состояние больного крайне тяжёлое. Жалобы на боли в животе, головокружение, одышку, недомогание, общую слабость... ).
Факт перебування 14.12.2012р. ОСОБА_10 в важкому фізичному стані та обставини складання заяви на ім`я прокурора від імені ОСОБА_10 підтвердив в суді рідний син постраждалого ОСОБА_23 , який до того ж,не побажав визнання його потерпілим. Так, свідок ОСОБА_23 зауважив, що особисто йому батько ОСОБА_44 ніколи не вказував на ОСОБА_8 , як на особу, що побила та травмувала його, в зв`язку з госпіталізацією батько йому пояснював, що він вдарився сам.
Ініціатором написання заяви від 14.12.2012р. від імені його батька була потерпіла ОСОБА_11 , заяву власноручно писав він, ОСОБА_23 , а текст заяви диктувала ОСОБА_11 . Батько був у важкому стані, погано розмовляв та не міг написати текст заяви. Він, ОСОБА_23 , не знає чи розумів його батько зміст заяви від 14.12.2012 р., який вголос диктувала ОСОБА_11 . Саму заяву батько особисто не читав. Особисто його батько не називав прізвище ОСОБА_8 , як його кривдника, ні під час написання заяви від 14.12.2012 р., ні раніше. Прізвище ОСОБА_8 , як особи, що побила його батька, називала тільки ОСОБА_11 , яка раніше зауважувала, що батька побили якісь співробітники міліції, не вказуючи на конкретне ім`я. Вона ж сказала : « давай запишемо ОСОБА_27 » (-журнал судового засідання від 23.10 2013 року).
Таким чином, заява від 14.12.2012 р. на ім`я прокурора Ананьївського району, хоча і підписана постраждалим ОСОБА_10 , однак за вищевказаних обставин не може вважатись особистою заявою постраждалого ОСОБА_10 про його побиття 28.10.12р. співробітником міліції ОСОБА_8 оскільки не виражає істинну волю постраждалого, тобто є недопустимим доказом.
Покази, аналогічні показам свідка ОСОБА_23 про обставини написання заяви від 14.12.12 р. до прокуратури від імені постраждалого дав в суді свідок ОСОБА_45 , племінник постраждалого ОСОБА_10 , який зауважив. Що прізвище ОСОБА_27 йому покійний не називав.
Свідок ОСОБА_46 , (троюрідний брат постраждалого), що був присутнім під час написання заяви до прокуратури від 14.12.12 р., дав покази про те що у вказаний день ОСОБА_10 був у дуже важкому стані, промовляв декілька слів та відразу засинав, заяву в прокупатуру складали цівільна дружина ОСОБА_11 та син ОСОБА_23 .
Особисто йому, ОСОБА_47 , його троюрідний брат ОСОБА_10 не вказував на його побиття ОСОБА_8 , своє погане самопочуття звязував з алкоголем.
Свідок ОСОБА_48 , двоюрідний брат постраждалого ОСОБА_10 , дав суду покази про те, що запитував останнього, чи підтверджує той чутки, що його побили співробітники міліції. ОСОБА_10 заперечив, та зауважив, що міліціонери його не били, прізвище ОСОБА_8 . ОСОБА_10 також не згадував в зв`язку з його находженням на лікуванні.
Допитані в суді в якості свідків співробітники Ананьївського райвідділку міліції ОСОБА_49 , ОСОБА_50 та Ситий підтвердили факт того, що в приміщенні райвідділу 28-29.10.2012 р. до доставленого ОСОБА_10 ніхто фізичного впливу не застосовував.
Покази в суді потерпілих ОСОБА_22 та ОСОБА_11 , відносно побиття постраждалого ОСОБА_10 28.10.2012 р. співробітником міліції ОСОБА_8 підлягають окремій оцінці та аналізу в зв`язку з їх непослідовністю та суттєвими протиріччями відносно основних подій, які вони давали, в різні періоди розслідування обставин травмування постраждалого.
Так, в письмових поясненнях від 18.12.12 р. (т.1, а.с.35), тобто на другий день після смерті батька, потерпілий ОСОБА_22 заявив, що батько нічого не казав йому відносно болю в області живота.
05.01.2013 р. ОСОБА_22 склав та надав дві заяви (т. 1, а.с. 92, 98) на адресу прокурора Ананьївського району та начальника Ананьївського райвідділу міліції про закриття кримінального провадження, оскільки заява його батька ОСОБА_10 від 14.12.2012 р. про те, що 28.10.2012 р. його побив працівник міліції ОСОБА_8 не відповідає дійсності, насправді батько розповів йому, що отримав тілесні ушкодження внаслідок падіння.
Надалі потерпілий ОСОБА_22 надав покази на досудовому слідстві та в суді, які протирічать його первісним поясненням та заявам, а також протирічать показам в суді його рідного брата свідка ОСОБА_23 .
Аналогічно, потерпіла ОСОБА_11 давала на досудовому слідстві та в суді суперечливі покази. 05.01.2013 р. ОСОБА_11 склала та надала на ім`я начальника Ананьївського райвідділу міліції заяву про закриття кримінального провадження, розпочатого за заявою її співмешканця від 14.12.2012 р. про нібито його побиття працівником міліції ОСОБА_8 , оскільки ОСОБА_10 розповів їй, що отримав тілесні ушкодження внаслідок падіння.
Надалі ОСОБА_11 на досудовому слідстві дала покази, про те, що один із співробітників міліції 28.10.2012р. став наносити удари її співмешканцю в нижню частину живота, не вказуючи конкретне прізвище міліціонера. Будучи згодом допитаною слідчим прокуратури в якості потерпілої (т.2, а.с.223), ОСОБА_11 заявила, що два удари в область живота ОСОБА_10 наніс саме ОСОБА_8 , такі ж покази вона дала і в суді, але не змогла пояснити наявність суттєвих протирічь та непослідовність її показань.
Таким чином, покази потерпілих ОСОБА_22 та ОСОБА_11 , внаслідок суттєвих протиріч та непослідовності,не можуть бути визнані допустимими доказами на визнання винуватості ОСОБА_8 в скоєнні інкримінованого злочину.
Аналогічно не можуть бути визнані допустимими доказами по кримінальному провадженню покази в суді свідка ОСОБА_51 , дочки потерпілої ОСОБА_11 , оскільки покази вказаного свідка, також непослідовні та мають протиріччя.
Слідчий експеримент з потерпілою ОСОБА_11 та свідком ОСОБА_52 в ході досудового слідства проведено з грубим процесуальним порушенням, оскільки експеримент проводився за денного світла, в той час, як скоєння злочину інкриміновано в нічний час, тобто можливість потерпілої та свідка бачити в нічний час обставини, про які вони свідчили, - слідчим прокуратури не перевірялася.
Спроба за клопотанням сторони захисту провести слідчий експеримент в нічний час в ході судового розгляду справи з потерпілою ОСОБА_11 та свідком ОСОБА_52 , - була зірвана потерпілою ОСОБА_11 , оскільки на початку слідчого експерименту остання фактично впевнилась, що в нічний час зі сторони двору домогосподарства, крізь занавіску на двірному отворі, не можливо бачити, що відбувається в веранді житлового будинку, де за версією обвинувачення ОСОБА_8 наніс удари ОСОБА_10 .
Неможливість бачити в нічний час, що відбувається в веранді житлового будинку крізь занавіс на двірному отворі, підтвердили в суді свідки ОСОБА_53 та ОСОБА_54 , які були запрошені в якості понятих під час спроби проведення слідчого експерименту в ході судового розгляду справи.
Таким чином, фактично прізвище ОСОБА_8 , в якості особи, що завдала удари, ОСОБА_10 , фігурує тільки в суперечливих та непослідовних показаннях потерпілих ОСОБА_22 і ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_51 , які до того ж спростовуються показами числених свідків-очевидців події, а саме: ОСОБА_41 , ОСОБА_43 , ОСОБА_42 , ОСОБА_20 , а також свідків-лікарів: ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_26 (жодному медичному працівнику постраждалий ОСОБА_10 не вказав на ОСОБА_8 , як на особу, що травмувала його) та свідків-родичів: ОСОБА_23 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , - а також інших допитаних в суді свідків.
Судом встановлено, що в обвинувальному акті не вказано конкретний час нанесення постраждалому ОСОБА_10 двох ударів в область живота (зазначено лише час виїзду слідчо-оперативної групи 22:15год. 28.10.2012р.) та не вказано чим сааме були нанесені два удари в область живота (вказано лише, що ОСОБА_8 „ ...вдарив двічі в область живота ОСОБА_57 ...).
А також, підсумкова кваліфікація діяння, інкримінованого ОСОБА_8 та зазначеного в обвинувальному акті (ч.3 ст.365 КК України), не містить вказівки на спричинення смерті ОСОБА_60 (вказано: „Таким чином, своїми умисними діями, що виразились в нанесенні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ..... ОСОБА_8 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.365 КК України), в той час, як частина-3 ст.365 КК України передбачає настання тяжких наслідків і не передбачає настання окремо лише тяжких тілесних ушкоджень або окремо -лише спричинення смерті. А відтак, - настання тяжких наслідків в вигляді спричинення смерті ОСОБА_10 обвинуваченому ОСОБА_8 фактично інкриміновано не було.
Заявлені стороною обвинувачення свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , які на думку сторони обвинувачення, були очевидцями подій 28.10.2012 року, судом не допитані, так як органами прокуратури не забезпечена їх явка в судове засідання. Тому, посилання сторони обвинувачення на те, що окрім показань допитаних у судовому засіданні свідків, вина ОСОБА_27 в інкримінуємому кримінальному правопорушенні, також доведена показаннями інших свідків, не береться судом до уваги, виходячи із положень ч.4 ст. 95 КПК України.
Таким чином, досудовим слідством допущена явна неповнота, односторонність та неооб`єктивність при проведенні досудового слідства не були перевірені обставини (припущення та версії), на які посилається обвинувачений та сторона захисту, а саме - чи не було завдано удару ( ударів) в живіт ОСОБА_10 раніше - ще до приїзду 28.10.2012 року до 22.30 хв.,працівників міліції чи не було завдано удару ( ударів) Стрецкулу в живіт іншим працівником міліції, чи не було завдано йому (удару) травми при падінні, а також не указано в обвинувальному акті чим сааме наніс удари ОСОБА_8 , які в нього на це були мотиви та інше.
З викладеного вбачається, що сторона обвинувачення не надала суду допустимих доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.3 ст. 365 КК України, і на даних таких доказах не може грунтуватися обвинувальний вирок, що узгоджується з вимогами ч.2 ст.62 Конституції України.
За таких обставин, з урахуванням викладеного, отриманих безпосередньо в суді показань обвинуваченого, потерпілих та свідків, досліджених висновків експертиз та документів, які не надали об`єктивних, конкретних і неоспорюваних доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення за ст. 365 ч. 3 КК України, а також неможливість спростування виправдних показань обвинуваченого та більшості свідків, суд тлумачить наявні в нього сумніви на користь ОСОБА_8 і приходить до загального висновку про відсутність в його діях складу злочину.
Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У відповідності до ст.374 КПК України, виправдувальний вирок в мотивувальній частині має містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, а також мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції вжив всі необхідні та можливі заходи для повного, всебічного і об`єктивного дослідження усіх обставин кримінального провадження, які мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення по справі, а саме: детально допитав потерпілих і необхідних свідків обвинувачення та захисту, ретельно дослідив висновки експертів та інші письмові докази, наявні в матеріалах кримінального провадження тощо.

Суд першої інстанції як за своєю ініціативою, так і за клопотанням сторін по справі, призначив повторну комісійну судово-медичну експертизу, витребував та дослідив додаткові докази по кримінальному провадженню, а також у вироку надав усім дослідженим в судовому засіданні доказам належну та об`єктивну оцінку.

Всупереч доводам прокурора, викладеним в апеляційній скарзі, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.94 КПК України, у вироку оцінив кожен досліджений доказ із точки зору його належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази, прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення і виніс виправдувальний вирок, який повністю відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України.

Перевіряючи доводи апеляції прокурора, колегія суддів в повному обсязі дослідила докази покладені в обґрунтування обвинувального акту і виправдального вироку, вимоги ухвали вищого специалізаваного суду України від 07 червня 2016 року і прийшла до висновку обґрунтованості прийнятого рішення судом першої інстанції.

Так з урахуванням розбіжності показів потерпілих і свідків на досудовому і судовому слідства, колегія суддів з урахуванням думки обвинувачення і захисту визначила об`єм осіб, які могли реально бачити момент нанесення ударів потерпілому.

Як це підтвердили всі заінтересовані особи, це потерпіла ОСОБА_11 її донька свідок ОСОБА_25 , бригада швидкої допомоги і наряд міліції викликані по факту скоєня правопорушення ОСОБА_10 якій знаходився в стані алкогольного сп`яніння в відношенні своєї співмешканки і в відношенні якої по факту нанесення тілесних ушкоджень проведена госпіталізація.
Працівники міліції ОСОБА_15 ОСОБА_14 , ОСОБА_13 і ОСОБА_8 , категорично наполягають на тому, що на момент їх приїзду по виклику, ОСОБА_10 заспокоївся і застосовувати для нього спеціальні міри не треба було і ніхто в тому числі і Белоус таких мір не застосовував, не говорячи про те, щоб просто бити правопорушника.
Дані обставини підтвердили і працівники швидкої допомоги.
При перевірці пояснень потерпілоїОСОБА_11 її доньки ОСОБА_25 , колегія суддів посилається на представника обвинувачення який проводив досудове слідство і підтримував обвинувачення, прокурора ОСОБА_61 , який не заперечував в апеляційній інстанції, що з тих місць де знаходились дані особи в дворі дома неможливо було побачити, що скоюється в будинку чи на веренді з урахуванням того, що на дверях і вікнах веренди були штори і з за них можно було бачити тількі сілуєти, но не то, що там скоюється чи могло скоітись видно не було.
Представником обвинувачення також було підтвердженно, що орган досудового слідства намагався процесуальним шляхом офіційно закрипити ці обставини, однак це неможливо було зробити, так як потерпіла зірвала даний єксперемент і відмовилась його проводити.
Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_53 і ОСОБА_54 , які були понятими під час спроби проведення вищевказаного слідчого експерименту 10.12.2013 року за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_9 , показали, що з двору в нічний час, в умовах штучного освітлення, крізь занавіску на двірному отворі дійсно неможливо бачити, що відбувається у веранді в будинку ОСОБА_10 .

Свідки ОСОБА_53 та ОСОБА_54 також підтвердили у судовому засіданні вищевказані дії потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_9 під час спроби проведення слідчого експерименту.

Показання незацікавлених свідків ОСОБА_62 і ОСОБА_63 спростовують пояснення потерпілої ОСОБА_11 і свідка ОСОБА_9 в тій частині, що вони крізь занавіс на двірному отворі могли бачити, як ОСОБА_8 наносив удари ОСОБА_10 ..

Крім того, положення в якому знаходилась потерпіла сидячи спиною до дверей і опустив голову вниз, так як в цей час фельдшер ОСОБА_28 обробляв їй голову оказуючи медециньську допомогу, стан алкогольного сп`яніння і наслідки полученої травми не давали їй можливість бачити, що скоюється на веранді дому.

Бажання притягнути до відповідальності ОСОБА_27 і получити відшкодування за то, що її співмешканець потрапив до лікарні і знаходився в тяжкому стані обґрунтовувалось саме з її іницивтиви написати заяву про притягнення ОСОБА_64 до відповідальності за дії які він не скоював.

При перевірці данної заяви потерпіла зрозуміла, її заява не находить підтвердження в зв`язку з чим неодноразово зверталась в Ананьєвський райвідділ поліції і прокуратуру, Вищий спеціалізований суд України, апеляційний суд Одеської області де не підтверджувала нанесення її співмешканцю тілесних ушкоджень робітником міліції Белоусом.

Колегія суддів неодноразово приймали міри і забовязувала обвинувачення прийняти міри по доставці її в судове засідання, однак ОСОБА_11 , всякими засобами запобігає явки в суд. ЇЇ правове положення і неможливість доставити її в судове засідання згідно діючого законодавства в силу ст. 56, 325 КПК України дало можливість розглянути справу в її відсутність.
Вищевикладене у сукупності, на думку колегії суддів, свідчить про те, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав показання потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_9 такими, що не можуть бути належними та допустимими доказами вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Також під час досудового розслідування та судового слідства було встановлено, що перед приїздом слідчо-оперативної групи між ОСОБА_10 і ОСОБА_11 мала місце сварка, поєднана з нанесенням ними одне одному ударів. Не зважаючи на викладене, в ході досудового розслідування не була досліджена можливість отримання травми живота ОСОБА_10 саме під час цього конфлікту. А з висновків судово-медичних експертиз і пояснень допитаних в суді першої інстанції судово-медичного експерта ОСОБА_17 і свідка ОСОБА_33 вбачається, що тілесні ушкодження ОСОБА_10 могли бути отримані від впливу з незначною силою в період часу орієнтовно до однієї доби перед моментом операції.

Незважаючи на вищевикладене, органом досудового розслідування була перевірена лише одна версія отримання ОСОБА_10 тілесних ушкоджень побиття останнього ОСОБА_8 .

Доводи прокурора що вирок суду є незаконним. Оскільки він не ґрунтується на вимогах закону та суперечить нормам права на думку колегії суддів є голослівним твердженням, так як прокурор в своїй апеляції не навів таких порушень.

Посилання про необхідність призначення ще однієї єксперизи по справі, так є розбіжності в висновках двух експертиз, допит одночасно експертів різних установ в судовому засіданні на думку колегії суддів носить формальний характер, пов`язаний з бажанням будь яким чином скасувати прийняте рішення, яке не задовольняє сторону обвинувачення. В суді першої інстанції ретельно були перевірені висновки кожної з експертиз, які тільки доповнюють одна одну і підстав для призначення третьої експертизи не вбачається. Висновки експертиз в повному обсязі встановлюють обставини хвороби потерпілого, який страждав спайковою хворобою пов`язаною з раніше отриманими тілесними ушкодженнями і наслідками, медичною допомогою пов`язаною з отриманням пошкодження і наслідками неналежного лікування які привели до літального вихіду.

Дані висновки експертизи в повному обсязі підтвердженні показами лікарів які застосовували медичну допомогу.

Згідно діючого законодавства суд першої інстанції дав належну оцінку даним доказам правова оцінка яких не визиває сумніву і співвідноситься з встановленними обставинами.

Відмова в одночасному допиті двух експертів з різних установ пов`язана не з метою порушити права обвинувачення, а в не обґрунтуванні даної позиції.

Порушень прав потерпілого в даній сітуаціі не вбачається, так як потерпілі не наполягали на даному допиті.

Посилання обвинувачення на порушення його прав і трактування доказів по своєму в порушення діючого законодавства, на думку колегії суддів пов`язано з сутевим не доопрацюванням слідчими органами в період досудового слідства, небажанням розглядати інші версії, та не перевірка їх. Так проведення слідчого єксперементу на місці події дало б органу досудового слідства можливість зясувати, що покази потерпілої і її доньки не відповідають дійсності і обвинувачення ґрунтується на надуманих доказах.

Крім того, прокурор ставлячи питання про скасування рішення суду першої інстанції не послався по яким підставам він просить скасувати вирок і направити його на новий розгляд в суд першої інстанції.

Ст.415 КПК України оговорює підстави для направлення справи на новий розгляд в суд пешої інстанції і перелік яких є вичерпним.

У відповідності до ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З урахуванням даної вимоги колегія перевірила всі доводи які привів прокурор в своєї апеляції і дала їм належну оцінку.

Аналізуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність наявності в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365 КК України.

У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.373 КПК України у разі, якщо не доведено наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, судом ухвалюється виправдувальний вирок.

У зв`язку з викладеним, на думку колегії суддів, ОСОБА_8 судом першої інстанції обґрунтовано визнаний невинуватим та виправданий за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, що є підставою для відмови в задоволенні апеляційної скарги прокурора Ананьївського району та залишення вироку Любашівського районного суду Одеської області від 04.09.2014 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Ананьївського району Одеської області - залишити без задоволення.

Вирок Любашівського районного суду Одеської області від 04.09.2014 року відносно ОСОБА_8 яким за ч.3 ст. 365 КК України визнано невинуватим та виправданий за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді апеляційного суду ОСОБА_3

Одеської області:

ОСОБА_2
ОСОБА_4