Ухвала
Іменем України
13 березня 2018 р.

м. Київ
Провадження № 51-4583 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
20 лютого 2015 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровска за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці, звільнений 02 червня 2016 року по відбуттю строку покарання,
за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Зараховано ОСОБА_4 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року вказаний вирок залишено без змін.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 11 грудня 2016 року в період часу з 12.30 год. до 13.30 год., перелізши через паркан проник на територію підприємства ЧП «Комплекс», де шляхом демонтажу металевої пластини даху проник до складського приміщення, що по АДРЕСА_3 , звідки таємно, повторно викрав електроінструменти потерпілого ОСОБА_5 , на загальну суму 7 667,08 грн.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість. Вважає, що суд, призначивши ОСОБА_4 покарання, не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, вчинив новий злочин через нетривалий час після звільнення з місць позбавлення волі. Крім цього, вказує на порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК, оскільки суд, на його думку, не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги прокурора.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 3 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюється.

Що ж стосується доводів прокурора про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання та невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_4 покарання урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, дані про особу засудженого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, вину не визнав, за місцем проживання характеризується позитивно.

З огляду на це, призначивши засудженому покарання у межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк 4 роки, яке слід відбувати реально, суд не порушив вимог статей 6567 КК України, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.
Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через м`якість у касаційній скарзі прокурора не наведено, не вбачає таких і колегія суддів.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. Стосовно доводів, викладених в апеляції прокурора, аналогічних доводам у його касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з якими погоджується й колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора і вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року щодо ОСОБА_4 .

Судді

ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3