Дата документу Справа № 335/5277/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/244/18 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/5277/15-к Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.191 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2018 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 19 липня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим даного злочину,

ВСТАНОВИЛА:
Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні злочину за наступних обставин.

У період часу з 01.04.2013 року по 31.03.2014 рік ОСОБА_7 , обіймаючи посаду директора КП «Центр управління інформаційними технологіями», пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, будучи службовою особою, шляхом зловживання своїм службовим становищем, маючи доступ до розпорядження грошовими коштами підприємства, діючи умисно, будучи ознайомлений з вищевказаним діючим законодавством України, достовірно знаючи, що згідно звітів про фінансові результати (Форма №2-м) підприємства, які були складені та підписані бухгалтером підприємства ОСОБА_9 , відповідно до її функціональних обов`язків та завізовані підписом ОСОБА_7 - результатами діяльності підприємства у періоді з 01.01.2013 року по 31.03.2014 рік є збиток: за 1 квартал 2013 року збиток 22,7 тис. грн.; за 1 півріччя 2013 року збиток 63,8 тис. грн.; за 9 місяців 2013 року збиток 84,3 тис. грн., за 2013 рік збиток 61,9 тис. грн., при збиткових результатах роботи підприємства, тобто будучи заздалегідь ознайомлений із фінансовим станом підприємства, ОСОБА_7 під приводом грошового заохочення працівників підприємства, всупереч вимогам чинного законодавства, зловживаючи своїм службовим становищем, як директор КП «Центр управління інформаційними технологіями» видав накази №1пр. від 31 січня 2013 року, №2пр. від 26 лютого 2013 року, №3пр. від 29 березня 2013 року, №4пр. від 30 квітня 2013 року, №5пр. від 31 травня 2013 року, №6пр. від 30 червня 2013 року, №7пр. від 31 липня 2013 року, №8пр. від 31 серпня 2013 року, №9пр. від ЗО вересня 2013 року, №10пр. від 31 жовтня 2013 року, №1 Іпр. від 30 листопада 2013 року, №12пр. від 31 грудня 2013 року, №1-пр. від 31 січня 2014 року, №2-пр. від 28 лютого 2014 року. №3-пр. від 31 березня 2014 року щодо нарахування робітникам підприємства премій у розмірах передбачених штатним розкладом, підпис у яких, згідно висновку експерта №184 від 28.10.2014 року, належить директору КП «Центр управління інформаційними технологіями» ОСОБА_7 .

На підставі складених бухгалтером підприємства ОСОБА_9 наказів, за вказівкою директора ОСОБА_7 та підписаними останнім щодо нарахування робітникам підприємства премій, у розмірах передбачених штатним розкладом, бухгалтером КП «Центр управління інформаційними технологіями» відповідно до функціональних обов`язків та у відповідності до чинного законодавства України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» були складені та підписані розрахункові відомості нарахування заробітної плати та обов`язкових платежів КП «Центр управління ІТ» у період квітень 2013 року - березень 2014 року, які також були підписані ОСОБА_7 , на підставі яких працівникам підприємства: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 були зайво нараховані та сплачені премії з урахуванням підсумків роботи КП «Центр управління ІТ» за період 01 квітня 2013 року - 31 березня 2014 року, при збиткових результатах роботи, на загальну суму 118943,16 грн. (в т.ч. по періодам: квітень 2013 рік на суму 10260, 09 грн.; травень 2013 рік на суму 10373, 22 грн.; червень 2013 рік на суму 10073, 95 грн.; липень 2013 рік на суму 8895, 08 грн.; серпень 2013 рік на суму 9200, 47 грн.; вересень 2013 рік на суму 9081, 28 грн.; жовтень 2013 рік на суму 9580, 66 грн.; листопад 2013 рік на суму 10260, 95 грн.: грудень 2013 року на суму 10735, 00 грн.; січень 2014 рік на суму 10418, 25 грн.; лютий 2014 рік на суму 9600,71 грн.; березень 2014 рік на суму 10463, 50грн.), згідно висновку експерта №163 від 09.04.2015 року.

Таким чином, ОСОБА_7 , обіймаючи посаду директора КП «Центр управління інформаційними технологіями», являючись службовою особою, шляхом зловживання своїм службовим становищем, діючи умисно, підписав та видав накази щодо нарахування робітникам підприємства премій у розмірах передбачених штатним розкладом, на підставі яких працівникам підприємства були зайво нараховані та сплачені премії, тим самим своїми діями вчинив розтрату грошових коштів КП «Центр управління інформаційними технологіями» на загальну суму 118943,16 грн., чим завдав матеріальну шкоду підприємству власником котрого є територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, на вказану суму.

Крім того, у той самий період часу, тобто з 01.04.2013 року по 31.03.2014 року, за тих самих обставин, на підставі складених бухгалтером підприємства ОСОБА_9 наказів, за вказівкою директора ОСОБА_7 та підписаними останнім, щодо нарахування робітникам підприємства премій у розмірах, передбачених штатним розкладом, бухгалтером КП «Центр управління інформаційними технологіями» відповідно до функціональних обов`язків та у відповідності до чинного законодавства України були складені та підписані розрахункові платіжні відомості за березень 2013 року, квітень 2013 року, травень 2013 року, червень 2013 року, липень 2013 року, серпень 2013 року, вересень 2013 року, жовтень 2013 року, листопад 2013 року, грудень 2013 року, січень 2014 року, лютий 2014 року, березень 2014 року, які також були підписані ОСОБА_7 , на підставі яких ОСОБА_7 як директору підприємства були зайво нараховані та сплачені премії з урахуванням підсумків роботи КП «Центр управління ІТ» за період з 01.04.2013 року по 31.03.2014 року, при збиткових результатах роботи на загальну суму 16596,71 грн., та як наслідок зайво перераховано єдиний соціальний внесок на суму 6092, 68 грн.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_7 прокурором кваліфіковані як привласнення та розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, тобто за ч.2 ст.191 КК.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК та виправдано, оскільки надані стороною обвинувачення докази не доводять винуватість ОСОБА_7 і не є достатніми для визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок суду скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК та призначити йому покарання у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права обіймати керівні посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, на комунальних та державних підприємствах строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації. Задовольнити позов прокурора та стягнути з ОСОБА_7 на користь КП «Центр управління інформаційними технологіями» шкоду, заподіяну злочином в розмірі 118 943,16 грн.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд не навів у вироку належних мотивів прийнятого рішення про виправдання ОСОБА_7 . При цьому суд безпідставно визнав недопустимими докази, надані стороною обвинувачення, не навівши у вироку мотивів прийняття такого рішення. Крім того, суд безпідставно надав перевагу одним доказам і залишив поза увагою докази сторони обвинувачення, які з точки зору достатності та взаємозв`язку повністю підтверджують вину ОСОБА_7 .

Також судом першої інстанції в порушення вимог ч.5 ст.27 КПК не було забезпечено повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зокрема в матеріалах провадження відсутні технічні носії інформації, на яких зафіксовано судові засідання від 12.03.2015 року (підготовче судове засідання), від 23.03.2015 року (допит обвинуваченого), від 31.07.2015 року (оголошення обвинувального акту).

Крім того, прокурор просить під час апеляційного розгляду дослідити письмові докази та допитати в якості свідка ОСОБА_19 .

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; заслухавши думку обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги і просили залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, на переконання судової колегії, оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам процесуального закону не відповідає.

Так, приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_7 , районний суд виходив з того, що сторона обвинувачення не надала суду передбачені Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» підстави для проведення ревізій, а саме направлення та копію рішення суду про дозвіл на проведення позапланової виїзної ревізії.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 було проведено дві ревізії: одна позапланова виїзна ревізія фінансового-господарської діяльності окремих питань КП «Центр управління інформаційними технологіями» за період з 01.01.2013 року по 30.04.2014 року (акт №001-21/1), а друга планова ревізія фінансового-господарської діяльності КП «Центр управління інформаційними технологіями» за період з 01.01.2011 року по 31.03.2014 року (акт №001-21/40).

Відповідно до Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» на підставі рішення суду проводиться лише позапланова виїзна ревізія. Планова виїзна ревізія проводиться за письмовим рішенням керівника відповідного органу державного фінансового контролю.

Проте суд у вироку не мотивував, чому не прийняв до уваги акт №001-21/40 планової ревізії фінансового-господарської діяльності КП «Центр управління інформаційними технологіями» за період з 01.01.2011 року по 31.03.2014 року.

Також суд першої інстанції не звернув уваги на те, що судова економічна експертиза, за результатами якої було складено висновок експерта №123 від 19.12.2014 року, була проведена саме на підставі акту планової ревізії №001-21/40.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження наявний ще один висновок судової економічної експертизи №163 (т.4 а.п.138-148), відповідно до якого висновки акта позапланової ревізії щодо зайвого нарахування премії на суму 118943,16 грн., підтверджуються.

Відповідно до обвинувального акта обвинуваченому ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення у розтраті грошових коштів саме на загальну суму 118943,16 грн.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши даний висновок судової економічної експертизи №163, у вироку його в якості доказу на підтвердження чи то на спростування пред`явленого обвинувачення не зазначив, ніякої оцінки йому не надав.

Зазначені обставини свідчать про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки суд не надав належної оцінки доказам, на які посилалася сторона обвинувачення та не навів мотивів, з яких відхилив такі докази.

Відтак судова колегія позбавлена можливості прийняти за таких обставин законне і обґрунтоване рішення.

Отже за наведених обставин вирок суду не можна визнати законним і обґрунтованим, а тому він підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в іншому складі суду.

Під час нового судового розгляду суду належить усунути наведені в даній ухвалі суду недоліки, перевірити доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора та ухвалити законне і обґрунтоване рішення з повним дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 19 липня 2017 року щодо ОСОБА_7 в цій справі скасувати.

Призначити новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4