Справа № 346/6/18
Провадження № 11-сс/779/46/2018
Категорія ст. 173 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

власника майна ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали за апеляційною скаргою (далі АС) захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Коломийського міськрайонного суду від 03 січня 2018 року про задоволення клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001531 від 31.12.2017 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Коломийського міськрайонного суду від 03 січня 2018 року задовольнено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, а саме: автомобіль марки «BMW X3» із номерним знаком іноземної реєстрації НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит. АДРЕСА_1 , металічний автомобільний ключ для демонтажу коліс, резиновий предмет із ззовні схожий на дубинку, та металічний автомобільний домкрат чорного кольору, які були виявлені та вилучені під час огляду місця події в АДРЕСА_2 , з метою збереження речових доказів..

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що відповідно до ч. 1 ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт на майно допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно вимог ч. 3 ст. 170 КПК у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України.

За змістом ч. 1 ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ст.233 КПК, слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя прийшов до висновку, що з метою проведення експертиз із вилученими речами, проведення впізнання предметів з потерпілим яким було нанесено тілесні ушкодження, виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене майно.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_8 , подала АС, в якій покликається на її незаконність з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Просить поновити строк на апеляційне провадження, як такий, що пропущений з поважних причин, а ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно - автомобіль марки «BMW X3» із номерним знаком іноземної реєстрації НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення ОСОБА_9 та її захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану АС, просять ухвалу слідчого судді скасувати та задовольнити апеляційні вимоги; пояснення прокурора ОСОБА_7 , який заперечив доводи поданої АС, просить ухвалу слідчого судді залишити без задоволення; перевіривши матеріали, які надійшли з Коломийського міськрайонного суду та обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах АС. Відповідно до ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону при постановленні даної ухвали слідчий суддя в повній мірі не дотримався.

Встановлено, що 31 грудня 2017 року слідчим СВ Коломийського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_11 розпочато кримінальне провадження №0001531 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до п. 1, 3 ч. 2 ст. 167 КПК тимчасово вилученим майном може бути майно у вигляді речей, які є підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, а також є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину . Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт на майно допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.233 КПК слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу. Таким чином, колегія суддів зазначає, що слідчий суддя прийшов до помилкового висновку в частині задоволення клопотання слідчого щодо накладення арешту на автомобіль марки «BMW X3» із номерним знаком іноземної реєстрації НОМЕР_1 , оскільки він не був знаряддям хуліганських дій, жодних слідів, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не містить, і не є предметом, що був об`єктом кримінально-протиправних дій. Крім цього, посилання в ухвалі слідчого судді на те, що автомобіль марки «BMW X3» із номерним знаком іноземної реєстрації НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , є необґрунтованим, оскільки, як вбачається із доданої до АС документа про державну реєстрацію (Реєстраційного сертифікату Об`єднаного Королівства) № 31 від 22.09.2017 року, вказаний автомобіль належить ОСОБА_12 .

Враховуючи всі вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що оскільки ОСОБА_10 не є власником зазначеного транспортного засобу і не має до нього жодного відношення, тому вказаний транспортний засіб слід повернути його законному володільцю ОСОБА_9 .

Разом з тим, твердження в АС захисника адвоката ОСОБА_8 про те, що слідчий в порушення вимог ч.4 ст. 171 КПК, звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно аж на 3 день після вилучення майна, а саме 02.01.2018 року, тобто пропустив строк для подачі такого клопотання, є необґрунтованим, так, як 31.12.2017 року та 01.01.2018 року були вихідними днями.

Враховуючи наведене, АС захисника ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 170-174, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити. Ухвалу слідчого судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 січня 2018 року - скасувати. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити частково клопотання слідчого СВ Коломийського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_11 про накладення арешту на майно, яке вилучене під час огляду місця події з метою забезпечення збереження речових доказів. Накласти арешт на майно, а саме: металічний автомобільний ключ для демонтажу коліс, резиновий предмет із ззовні схожий на дубинку, та металічний автомобільний домкрат чорного кольору, які були виявлені та вилучені під час огляду місця події в АДРЕСА_2 , з метою збереження речових доказів. Автомобіль марки «BMW X3» із номерним знаком іноземної реєстрації НОМЕР_1 , повернути його власнику ОСОБА_9 мешканці АДРЕСА_1 , а тому в задоволенні клопотання слідчого в цій частині відмовити. Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5