Справа № 163/336/17 Провадження №11-кп/773/282/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 вересня 2017 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Любомльського відділу Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 27 лютого 2017 року,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, раніше судимого:
- 30.06.1999 року Нововолинським міським судом Волинської області за ч.3 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку на 2 роки та штрафу в розмірі 680 грн.;
- 31.01.2000 року Нововолинським міським судом Волинської області за ч.2 ст.141 КК України (в редакції 1960 року) до позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст.43 КК України, приєднано невідбуте покарання за вироком від 30.06.1999 року та призначено до відбуття 3 роки 6 місяців позбавлення волі у ВТК з конфіскацією, звільнений 07.06.2003 року по відбуттю покарання;
- 07.05.2004 року Нововолинським міським судом Волинської області за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
- 02.08.2004 року Нововолинським міським судом Волинської області за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.71 КК України, частково приєднано невідбуте покарання за вироком від 07.05.2004 року, призначено до відбуття 3 роки 2 місяці позбавлення волі, звільнений 17.08.2007 року по відбуттю покарання;
- 26.10.2009 року Нововолинським міським судом Волинської області за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік, звільнений 14.05.2010 року по відбуттю покарання;
- 21.01.2011 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців;
- 23.03.2011 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком від 21.01.2011 року остаточно призначено до відбуття 4 роки позбавлення волі;
- 30.05.2011 року Нововолинським міським судом Волинської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком від 23.03.2011 року остаточно призначено до відбуття 4 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнений 26.06.2015 року по відбуттю покарання,
засуджено:
- за ч.2 ст. 185 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили, залишено попередній у вигляді особистого зобов`язання.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Вироком вирішено долю речових доказів та судових витрат.
ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він будучи раніше засудженим за вчинення умисних злочинів, в тому числі корисливих, судимості за які не зняті і не погашені у встановленому законом порядку, на шлях виправлення та перевиховання не став, повторно, переслідуючи корисливий мотив та керуючись метою таємного заволодіння чужим майном, 26.11.2016 року приблизно о 23 годині 00 хвилин, перебуваючи в автомобілі марки «Опель Віваро», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який стояв навпроти АЗС «ВОГ», що в с. Старовойтове Любомльського району Волинської області, шляхом вільного доступу, таємно викрав з даного автомобіля приналежне ОСОБА_9 майно, а саме: мобільний телефон марки «Аррle», моделі «iPhone 4S», ІМЕІ: НОМЕР_2 , поміщений в чохол чорного кольору, загальною вартістю 1980,00 грн., який знаходився у речовому відділенні передньої панелі автомобіля, та ноутбук марки "НР", моделі "635", поміщений у сумку чорного кольору, загальною вартістю 3183,33 грн., який знаходився на задньому сидінні даного автомобіля, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 5163,33 грн.
У поданій апеляції прокурор не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Вважає, що судом неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, необґрунтовано, в порушення ст.67 КК України, віднесено до обтяжуючої покарання обставини рецидив злочину, оскільки дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України кваліфіковано за ознакою повторності. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. Виключити з вказаного вироку обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_7 рецидив злочину. В решті вирок суду залишити без зміни.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав подану апеляцію у повному обсязі, обвинуваченого, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, підтверджується зібраними у справі доказами і в апеляційних скаргах не заперечується.
Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.
Твердження прокурора про неправильне визнання місцевим судом обтяжуючої покарання обставини рецидив злочинів заслуговує на увагу, оскільки вимогами ч.4 ст.67 КК України передбачено, якщо будь-яка з обставин, яка обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання, як таку, що його обтяжує.
Як вбачається з оскаржуваного рішення суду, дії обвинуваченого кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.
Отже, повторність як ознака злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, впливає на його кваліфікацію, а тому рецидив злочинів не може враховуватись ще й як обтяжуюча покарання обставина.
А тому, апеляційну скаргу прокурора в цій частині слід задовольнити та виключити з обвинувачення ОСОБА_7 обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочину.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.

Так, до обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , місцевий суд відніс щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого потерпілому збитку.
Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.
Крім того, враховано судом і те, що ОСОБА_7 вину у скоєному визнав повністю, є особою молодого віку, стан його здоров`я, те що він одружений, має постійне місце проживання та реєстрації, за яким скарг на його поведінку не надходило, на диспансерному обліку в лікаря-нарколога та в лікаря-психіатра не перебуває, відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого зі сторони потерпілого, а також висловлену останнім позицію щодо призначення ОСОБА_7 покарання.
Врахував суд і інші обставини, в тому числі й ті, на які посилається прокурор у своїй апеляції, зокрема те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, в тому числі корисливих, та у молодому віці уже має вісім незнятих і непогашених у встановленому законом порядку судимостей, серед яких 7 - за корисливі злочини проти власності, при цьому, відбувши покарання у виді позбавлення волі за останнім вироком, належних висновків для себе не зробив та через незначний проміжок часу вчинив аналогічний корисливий злочин проти власності, спосіб життя, майновий стан (ніде не працює та суспільно-корисною працею не займається), посередню характеризується за місцем проживання, а тому обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК України, яке відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів і не є надто м`яким.
Таким чином підстав для скасування вироку та призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, з мотивів наведених в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не знаходить.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну прокурора у кримінальному провадженні прокурора Любомльського відділу Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Любомльського районного суду Волинської області від 27 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 змінити.
Виключити з вироку обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 рецидив злочину.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий
Судді