Номер провадження: 11-кп/785/56/17
Номер справи місцевого суду: 496/3392/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.10.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:
головуючий суддя - ОСОБА_2 ,
судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
захисників - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_15 на вирок Біляївського райсуду Одеської області від 08.12.2014 року по кримінальному провадженню №0000594, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.04.2014 року, яким:
ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Тирасполь Республіки Молдова, громадянина Молдови, не одруженого, освіта неповна середня, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним та засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання:
- за ч. 3 ст. 187 КК України у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією особисто належного майна;
- за ч. 2 ст. 263 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно ОСОБА_10 призначено покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.
ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Тирасполь респ. Молдова, громадянина Молдови, не одруженого, освіта неповна середня, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, і йому призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією майна;
ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Паркани Слободзейського району респ. Молдова, гр. Молдови, не одруженого, не працюючого, освіта середня, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винним та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, і йому призначено покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Застосований до обвинувачених ОСОБА_10 ОСОБА_9 та ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін до вступу вироку в законну силу.
Вироком також вирішені питання щодо речових доказів та судових витрат,
встановив:
Зазначеним вироком ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 визнані винуватими у вчиненні злочинів за таких обставин.
28.04.2014 року, близько 16.00 години, ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , маючи намір на вчинення крадіжки чужого майна, приїхали в с. Усатово Біляївського району Одеської області та, прийшовши до буд. АДРЕСА_3 , через огорожу проникли на територію двору, де через вікно проникли в будинок, в якому заволоділи майном, що належить ОСОБА_16 , а саме: біноклем чорного кольору «БПЦ», вартістю 400 грн.; ноутбуком «НР» та кабелем до нього, вартістю 4500 грн., відеокамерою фірми «Соні», вартістю 9600 грн.; кортиком у чохлі з металу та шкіри, вартістю 2000 грн.; кинджалом з рукояткою у вигляді «Кобри», вартістю 500 грн.; мисливським ножем з рукояткою у вигляді козьої ноги, вартістю 1000 грн.; двома туристичними ножами, вартістю по 500 грн. кожний, на суму 1000 грн.; ножем розкладним у металевій оправі, вартістю 400 грн.; біноклем «Lemair Fabt Paris», вартістю 1000 грн.; касетним диктофоном «АІША» вартістю 200 грн.; годинником наручним «Longines», вартістю 1200 грн.; годинником наручним зі шкіряним браслетом «Славутич», вартістю 1000 грн.; годинником наручним «Політ», вартістю 500 грн.; годинником наручним «Swaymond», вартістю 400 грн.; флеш картою пам`яті 16 GB, вартістю 300 грн., металевими орденами у кількості 13 штук, які матеріальної цінності не мають; грошовими коштами у сумі 300 грн.; гладкоствольною рушницею «ІЖ ЗК» № НОМЕР_1 калібру, вартістю 1000 грн.; 25 патронами для рушниці «ТАХО» 8.5 мм 28 г, вартістю 5 грн. за один, на суму 125 грн.; 23 штуки патронів для рушниці «ТАХО», 70 мм, 28 г, вартістю 5 грн. за один патрон, на суму 115 гривен; один патрон для рушниці «ТАХО» 6.2 мм, 28 г, вартістю 5 гривен, а всього на загальну суму 25545 гривен, яке поклали у полімерний пакет і тим же способом вийшли з будинку.
Цього ж дня, близько 17.00 години, ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , знаходячись у вказаному дворі, помітивши, як на територію двору на своєму автомобілі марки «ВАЗ 2108», д/н НОМЕР_2 , приїхав власник будинку ОСОБА_16 , усвідомлюючи, що їх викрито у вчиненні злочину, та розуміючи відкритість своїх дій, діючи спільно, з метою утримання викраденого майна, вчинили напад на ОСОБА_16 , поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я останнього, а саме - ОСОБА_10 здійснив 3 постріли у потерпілого ОСОБА_16 з невстановленого пістолета, а ОСОБА_11 застосував викрадену рушницю «ІЖ ЗК №7065П» 16 калібру та здійснив два постріли в бік потерпілого ОСОБА_16 , який рухався на зазначеному вище автомобілі і намагався покинути територію двору, завдавши останньому вогнепальне поранення лівого передпліччя, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень та спричинило короткочасний розлад здоров`я. Після цього з місця вчинення злочину з викраденим майном обвинувачені ОСОБА_10 . ОСОБА_9 та ОСОБА_11 зникли.
В цей же день, близько 17.50 годині, поблизу буд. № 76 по вул. Комсомольській в с. Усатово, після вчинення нападу на потерпілого ОСОБА_16 , працівниками міліції було затримано ОСОБА_10 , який в ході затримання зняв з себе куртку, яку кинув на землю. В куртці було виявлено та вилучено скляну банку ємкістю 0,5 літрів, у якій знаходилась наркотична речовина - канабіс вагою 11.13 грам, чотири фрагменти паперу з написом «Беломор Канал Феодосія», а в полімерному пакеті при собі, холодну зброю, а саме: кортик ВПС СРСР зразка 1945 року, кинджал для лівої руки, ніж мисливський вільного типу, які він переносив без передбаченого законом дозволу.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вказали, що вважають вирок незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, просили вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді 1-ої інстанції. В обґрунтування своїх вимог зазначили таке:
- судом не встановлено, при яких обставинах між ними виник намір на вчинення розбою, як вони розподілили між собою ролі;
- суд 1-ої інстанції не відобразив у вироку показання свідка ОСОБА_17 , допитаного у судовому засіданні 20.11.2014 року та не надав оцінку даним показанням, які підтверджують їх показання в частині не застосування обвинуваченим ОСОБА_10 будь-якої зброї ;
- судом 1-ої інстанції не враховані положення п.24 Постанови Пленуму ВС України №10 від 06.11.2009 року, згідно з якими якщо група осіб за попередньою змовою мала намір вчинити крадіжку чи грабіж, а один з її учасників застосував або погрожував застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, то дії цього учасника належить кваліфікувати як розбій, а дії інших осіб - відповідно як крадіжку чи грабіж за умови, що вони безпосередньо не сприяли застосуванню насильства,
- всупереч вимогам ч. 5 ст. 29 КК України суд прийшов до помилкового висновку про утримання ним та ОСОБА_10 майна потерпілого під час застосування насилля ОСОБА_11 , тому суд невірно кваліфікував їх дії, оскільки вони повинні бути кваліфіковані окремо від дій ОСОБА_11 та утворювали окремий склад злочину крадіжка, вчинена із проникненням у житло за попередньою змовою групою осіб;
- суд не взяв до уваги, при кваліфікації дій ОСОБА_11 показання ОСОБА_16 , які він надавав на досудовому розслідуванні, які підтверджують позицію обвинувачених про те, що ОСОБА_11 не нападав на потерпілого, а оборонявся від потерпілого, який намагався здійснити наїзд на нього. Крім того, рушниця являлась предметом крадіжки, а не знаряддям розбою;
- суд призначив їм занадто сувору міру покарання, яка не відповідає тяжкості вчиненого злочину та їх особам;
- при проведенні підготовчого судового засідання, суд 1-ої інстанції не розглянув можливість участі у справі запасного судді, що є порушенням порядку визначення судді для розгляду справи, передбаченого ч. 3 ст. 35 КПК України.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_11 вказав, що вважає вирок незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, просив вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким перекваліфікувати його дії на ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 125 КК України, та із застосуванням ст. 69 КК України призначити йому більш м`яке покарання, ніж передбачене законом. Свої доводи обґрунтовує таким:
- судом не встановлено, при яких обставинах між обвинуваченими виник намір на вчинення розбою, як вони розподілила між собою ролі;
- суд 1-ої інстанції не відобразив у вироку показання свідка ОСОБА_17 , допитаного у судовому засіданні 20.11.2014 року та не надав оцінку даним показанням;
- судом 1-ої інстанції не надана оцінка показанням потерпілого ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , письмовим доказам по справі;
- суд не дослідив, ким та які дії були вчинені відносно потерпілого, не досліджені показання ОСОБА_11 стосовно обставин нападу та мети вчинення злочину, в зв`язку з чим суд не прийняв до уваги те, що рушниця являлась об`єктом крадіжки, а не знаряддям вчинення насилля, у зв`язку з чим його дії повинні бути кваліфіковані за ст. 185 КК України;
- суд не прийняв до уваги показання ОСОБА_16 , які останній надавав при досудовому розслідуванні про те, що він - ОСОБА_11 вистрілив два рази із рушниці з метою утримання викраденого майна, а не з метою вчинення розбійного нападу;
- суд 1-ої інстанції безпідставно не застосував до нього дію ст. 69 КК України, оскільки його родичі відшкодували потерпілому завдану майнову шкоду, він позитивно характеризується за місцем мешкання, раніше не судимий, щиросердно розкаявся у вчиненому.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї, захисник ОСОБА_15 вказала, що вважає вирок незаконним, просила його скасувати та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ч. 3 ст. 186 КК України та призначити їм відповідне покарання. Стосовно ОСОБА_11 просила застосувати дію ст. 69 КК України та призначити йому покарання більш м`яке, ніж передбачено законом. Свої доводи обґрунтовує таким:
- суд 1-ої інстанції прийняв до уваги лише показання ОСОБА_16 про те, що ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що їх викрито у вчиненні злочину і, розуміючи відкритість своїх дій, діючи спільно із ОСОБА_11 та ОСОБА_9 вчинили напад на потерпілого з метою утримання майна, однак вважає, що його пояснення нічим не підтверджені, окрім показань свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , оскільки на місці огляду події не було виявлено слідів травматичної зброї та інших доказів наявності травматичної зброї у ОСОБА_10 немає;
- обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не було застосовано насильство чи погрози його застосування по відношенню до потерпілого, тому їх дії неправильно кваліфіковані судом, оскільки вони підпадають під дію ст. 186 КК України - а саме грабіж;
- суд не зазначив, що обвинувачений ОСОБА_9 визнав свою вину повністю, а також не взяв до уваги при визначені йому покарання, наявність дружини та неповнолітньої дитини і щиросердне каяття;
- суд 1-ої інстанції безпідставно не застосував до ОСОБА_11 дію ст. 69 КК України, оскільки він добровільно відшкодував завдану матеріальну шкоду, позитивно характеризується за місцем мешкання, раніше не судимий, щиросердно розкаявся у вчиненому.
Потерпілий ОСОБА_16 був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився та повідомив, що не має можливості взяти участь в апеляційному розгляді кримінального провадження, оскільки перебуває в лікарні, та просив розглядати справу без його участі. Учасники судового провадження не заперечували проти проведення апеляційного розгляду за відсутності потерпілого.
Заслухавши суддю-доповідача; виступ обвинувачених та їх захисників, які частково підтримали апеляційні скарги обвинувачених та повністю підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_15 і просили змінити правову кваліфікації їх дій з ч.3 ст.187 КК України на ч.3 ст.186 КК України; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить таких висновків.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_10 та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 309 (незаконне зберігання наркотичних речовин) та ч. 2 ст. 263 (незаконне поводження зі зброєю) КК України в апеляційних скаргах не оскаржуються, тому не перевіряються апеляційним судом.
Крім того, в судовому засіданні обвинувачені підтримали доводи своїх апеляційних скарг та апеляційної скарги захисника ОСОБА_15 лише в частині зміни правової кваліфікації їх дій, у зв`язку з чим доводи цих апеляційних скарг перевіряються апеляційним судом лише в частині правильності кваліфікації дій обвинувачених за ч.3 ст.187 КПК України.
Згідно зі ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального, кримінального процесуального закону та Конвенції.
Так, судом першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно досліджені докази у даному кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов обґрунтованого висновку щодо доведеності вини обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції свою провину у вчиненні інкримінованого їм розбійного нападу на ОСОБА_16 не визнали та пояснили, що вчинили крадіжку за попередньою змовою групою осіб, поєднану із проникненням у житло потерпілого. Коли вони збирались залишити місце злочину, додому повернувся потерпілий ОСОБА_16 . При цьому обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_9 пояснили, що жодного насильства до потерпілого не вчиняли, а одразу почали тікати з місця події, постріли чули з боку ОСОБА_11 . Обвинувачений ОСОБА_10 також пояснив, що не здійснював постріли у ОСОБА_16 з травматичної зброї, оскільки у нього такої зброї не було. Обвинувачений ОСОБА_11 також пояснив, що здійснював постріли у потерпілого ОСОБА_16 з метою налякати останнього, оскільки він намагався здійснити наїзд на обвинуваченого на своєму автомобілі. Після здійснення двох пострілів він також залишив місце події.

Разом з цим, суд у вироку вірно зазначив, що незважаючи на невизнання обвинуваченими своєї вини наявність в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України підтверджується долученими до матеріалів кримінального провадження та дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_16 , який, будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції, пояснив, що в квітні 2014 року, біля 16.30 години він приїхав додому на своєму автомобілі та побачив у своєму дворі трьох чоловіків - ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . ОСОБА_10 почав стріляти в нього з травматичного пістолету і здійснив 3-4 постріли, якими розбив скло в автомобілі, а ОСОБА_11 пострілом з мисливської рушниці поранив його в руку. Він розвернувся та почав виїжджати з двору, а ОСОБА_11 знову здійснив постріл у його автомобіль, після чого ОСОБА_16 залишив місце події та поїхав до відділення міліції. Потерпілий зауважив, що обвинувачені здійснювали узгоджені дії, направлені на застосування щодо нього насильства з метою заволодіння його майном, оскільки після того, як він почав тікати від них, вони його переслідували та стріляли в його автомобіль, при цьому жодних спроб одразу втекти з місця вчинення злочину не вчиняли, хоча мали таку можливість;
- показаннями свідка ОСОБА_18 , яка в суді першої інстанції пояснила, що весною 2014 року їй зателефонував чоловік та повідомив, що на нього був здійснений розбійний напад;
- показаннями свідка ОСОБА_19 , яка, будучи допитаною в суді першої інстанції, пояснила,що що вона є сусідкою потерпілого ОСОБА_16 та в квітні 2014 року, близько 16.30 години побачила, як потерпілий заїхав у двір і через кілька секунд почула глухий постріл, а потім шумний постріл з рушниці, після чого почула, як автомобіль потерпілого на швидкості виїжджав з двору, а вслід його лунали постріли з рушниці і 1-2 глухих постріли. Вона вибігла на вулицю, сусід на ім`я ОСОБА_21 сказав, що ОСОБА_16 поїхав в сторону міліції, а троє побігли в балку та піднялись біля школи;
- показаннями свідка ОСОБА_20 , який в судовому засіданні пояснив, що в квітні 2014 року близько 16.00 години він почув постріли та свист резини, після чого побачив, як ОСОБА_16 вибив ворота свого двору та на великій швидкості поїхав, при цьому чув 2-3 глухих постріли з пістолету і 3 гучних постріли з рушниці та бачив, як обвинувачені тікали через балку;
- протоколом огляду місця події від 28.04.2014 року з фототаблицею, відповідно до яких місцем пригоди є житловий будинок АДРЕСА_3 . При вході у двір на відстані 5 метрів від воріт виявлено стріляну гільзу «Тахо» 16 калібру. При вході до будинку біля дверей виявлено стріляну гільзу «Тахо» 16 калібру, на протилежній стороні будинку на підлозі виявлено уламки скла. Під навісом виявлено патрон «Тахо» 16 калібру. В будинку пошкоджене дерев`яне та пластикове вікно, в будинку всі речі розкидані. На відстані близько 700 м. від будинку у балці виявлено рушницю в розібраному стані «ІЖ» № НОМЕР_3 ;
- додатковим протоколом огляду місця події від 29.04.2014 року та фототаблицею і схемою, відповідно до яких в на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , на землі виявлено сітку віконну, пиж та вилучено по 2 фрагменти пальців рук;
- протоколом огляду місця події від 28.04.2014 року, відповідно до якого на узбіччі дороги по вул. Космонавтів 76 в с. Усатове виявлено куртку спортивну чоловічу, в правому кармані якої виявлено скляну банку з речовиною зеленого кольору в подрібненому стані, а також майно, викрадене у ОСОБА_16 , в тому числі набої "ТАХО" 16 калібру, холодна зброя та туристичні ножі;
- протоколом огляду місця події від 28.04.2014 року та фототаблицею до нього, згідно з якими у належному ОСОБА_16 автомобілі "ВАЗ 2108", д.н. НОМЕР_4 , відсутнє скло лівої водійської двері, скло передньої пасажирської двері має пошкодження - отвір розміром 12 см. х 13 см. та 5 см. х 16.5 см., 5 отворів діаметром від 0.6 до 0.8 мм., на правому боці на крилі та пасажирській двері 2 пошкодження лакофарбового покриття округлої форми; на водійській двері є потьоки рідини бурого кольору, на підлозі також є плями бурого кольору та осип скла. На передніх сидіннях автомобіля є плями бурого кольору та фрагменти скла, а також 2 колоподібні металеві об`єкти розміром 3.5-4.5 мм.,
- висновком судово-медичної експертизи № 220 від 16.07.2014 року, відповідно до якої у ОСОБА_16 малася вогнепальне дробове сліпе поранення м`яких тканин середньої третини лівого передпліччя з частковим пошкодженням сухожиль розгиначів 2-4 пальців, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Судячи з локалізації вхідної вогнепальної рани на лівому передпліччі слід вважати, що взаєморозташування потерпілого до нападника було лівою бічною поверхнею або лівою задньобоковою поверхнею тулуба;
- протоколом добровільної видачі речей від 28.04.2014 року, відповідно до якого лікар судинної хірургії ООКЛ ОСОБА_22 видав 3 дробини діаметром 4.1 мм., вилучені в ході оперативного втручання з руки ОСОБА_16 ;
- висновком експерта №387-Б від 18.07.2014 року відповідно до якого металевий предмет сферичної форми діаметром 4.1 мм. з числа трьох металевих предметів, вилучених шляхом медичного оперативного втручання з лівого передпліччя руки потерпілого ОСОБА_16 , є метальним снарядом - шротинкою, виготовленою заводським способом. Останні 2 металевих предмета вилучені з лівого передпліччя руки потерпілого ОСОБА_16 та два металевих предмета, вилучені з переднього пасажирського сидіння автомобіля ВАЗ 2108, д/н НОМЕР_4 , є фрагментами метального (их) снаряду (ів) - шроту або картечі, які є складовими частинами мисливських патронів різного калібру. Вказані три предмета вистріляні з гладкоствольної мисливської зброї. Дві надані на дослідження гільзи 16 - го калібру, вилучені в ході огляду місця події 28.04.2014 року, стріляні із наданої на дослідження зброї - одноствольної мисливської рушниці «ІЖ - ЗК», 16 калібру, № НОМЕР_3 , вилученої під час огляду місця події 28.04.2014 року;
- висновком експерта №318-б/564-Х від 24.06.2014 року відповідно до якого рушниця «ІЖ-ЗК», 16 калібру, № НОМЕР_3 , придатна до стрільби патронами відповідного калібру і в стволі рушниці виявлені речовини, характерні для слідів пострілу нітрогліцелюлозним порохом;
- протоколами слідчого експерименту від 27.06.2014 року за участю потерпілого ОСОБА_16 , в якому зафіксовані його пояснення про обставини розбійного нападу на нього обвинуваченими.
Вищевикладені докази в їх сукупності були повно, всебічно та об`єктивно досліджені з точки зору їх узгодженості та взаємозв`язку, в результаті чого суд дійшов обґрунтованого висновку щодо доведеності вини обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого їм злочину та наявності в їх спільних узгоджених діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

За клопотанням обвинувачених та їх захисників апеляційним судом в порядку, передбаченому ч.3 ст.404 КПК України, були повторно досліджені обставини, встановлені під час кримінального провадження. Апеляційним судом в судове засідання неодноразово викликався свідок ОСОБА_17 який був допитаний в суді першої інстанції, але показання якого не були зазначені у вироку, однак він у судове засідання не з`являвся та у телефонному режимі повідомив, що не має змоги прибути в судове засідання, оскільки знаходиться на заробітках у м. Києві.
У зв`язку з цим за клопотанням сторін кримінального провадження в судовому засіданні апеляційного суду був досліджений аудіозапис судового засідання Біляївського районного суду Одеської області від 20.11.2014 року, на якому зафіксовані показання свідка ОСОБА_17 , який, будучи допитаним в суді першої інстанції пояснив, що є сусідом потерпілого ОСОБА_16 28 квітня 2014 року, після 16.00 години, він перебував на території свого домоволодіння, коли почув два гучних постріли, схожі на вибух петарди, після чого побачив, як його сусід ОСОБА_16 на своєму автомобілі на великій швидкості виїхав зі свого домоволодіння та поїхав геть, а з території його домоволодіння в бік балки побігли троє чоловіків.
При цьому суд першої інстанції надав правильну критичну оцінку показанням обвинувачених щодо відсутності у ОСОБА_10 будь-якої зброї, в тому числі травматичного пістолету, та нездійснення ним пострілів у бік автомобіля ОСОБА_16 , оскільки вказані показання повністю спростовуються долученими до матеріалів кримінального провадження доказами, а саме - показаннями потерпілого ОСОБА_16 та протоколом слідчого експерименту за його участю, в яких потерпілий детально показав послідовність та механізм здійснення обвинуваченими пострілів у нього. Також ці показання обвинувачених спростовуються показаннями свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які чітко чули кілька глухих пострілів, схожих на постріли пістолета, а також два гучних постріли з рушниці.

Також апеляційний суд вважає, дослідженими апеляційним судом, показаннями свідка ОСОБА_17 , які узгоджуються із показаннями потерпілого ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 в частині здійснення обвинуваченими розбійного нападу на потерпілого. В частині кількості пострілів, які чув свідок ОСОБА_17 , то апеляційний суд вважає, що вказані показання не спростовують показань потерпілого щодо здійснення у нього пострілів обвинуваченим ОСОБА_10 , а також не спростовують показань інших свідків щодо кількості пострілів, які вони чули, оскільки свідок ОСОБА_17 міг не почути інші, більш глухі постріли, які були зроблені з пістолета.

Крім того, апеляційний суд вважає, що здійснення обвинуваченими ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_16 підтверджується також локалізацією ушкоджень від пострілів рушниці на автомобілі потерпілого та спричинених йому вогнепальних поранень. Так, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 220 від 16.07.2014 року, судячи з локалізації вхідної вогнепальної рани на лівому передпліччі, взаєморозташування потерпілого до нападника було лівою бічною поверхнею або лівою задньобоковою поверхнею тулуба. Таким чином, показання обвинуваченого ОСОБА_11 щодо того, що він не мав жодного умислу на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень з метою утримання викраденого майна, а постріли здійснював у ОСОБА_16 лише з метою злякати останнього, не підтверджуються характером спричинених йому поранень, які були спричинені обвинуваченим навмисно, шляхом здійснення пострілів з рушниці з невеликої відстані.

Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах проти власності», якщо група осіб за попередньою змовою мала намір вчинити крадіжку чи грабіж, а один з її учасників застосував або погрожував застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, то дії цього учасника належить кваліфікувати як розбій, а дії інших осіб - відповідно як крадіжку чи грабіж за умови, що вони безпосередньо не сприяли застосуванню насильства або не скористалися ним для заволодіння майном потерпілого.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_9 скористалися незаконними діями ОСОБА_11 , який застосував до ОСОБА_16 насильство, небезпечне для життя та здоров`я, оскільки, розуміючи протиправний характер дій ОСОБА_11 , продовжували утримувати викрадене майно та разом з останнім зникли з цим майном з місця вчинення злочину.
Апеляційним судом на підставі ч.3 ст.404 КПК України відмовлено в задоволенні клопотання обвинувачених та їх захисників про дослідження відеозапису слідчого експерименту від 27.06.2014 року за участю потерпілого ОСОБА_16 , оскільки протокол вказаної слідчої дії був досліджений судом першої інстанції, а клопотання про дослідження відеозапису слідчого експерименту під час судового розгляду сторонами кримінального провадження не заявлялось.
На підставі досліджених в судовому засідання обставин та доказів апеляційний суд доходить висновку про те, що кваліфікація вчинених обвинуваченими ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 дій щодо потерпілого ОСОБА_16 за ч.3 ст.187 КК України є вірною та зміні не підлягає.
Апеляційним судом також були досліджені матеріали, які характеризують особи обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції згідно з вимогами ст.65 КК України обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 було призначене справедливе покарання, достатнє для їх виправлення та перевиховання, враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, особи винних та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Будь-яких інших доводів, які свідчили би про наявність обставин, які можуть бути підставою для зміни або скасування оскаржуваного вироку, в межах апеляційних скарг учасниками судового провадження не надано.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржуваний вирок - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -
постановив:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 з доповненнями адвоката ОСОБА_12 , ОСОБА_11 з уточненнями захисника ОСОБА_14 , а також захисника ОСОБА_15 - залишити без задоволення.
Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 08.12.2014 року щодо ОСОБА_10 за ч.3 ст.187, ч.2 ст.263 та ч.1 ст.309 КК України, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 за ч.3 ст.187 КК України - залишити без змін.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 період їх перебування під вартою з 28.04.2014 року по 28.10.2015 року та з 02.06.2016 року по 17.10.2017 року із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, а період з 29.10.2015 року по 01.06.2016 року - з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії даної ухвали.
Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4