АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/96/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа № 618/1/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дворічанського районного суду Харківської області від 12 січня 2017 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеним вироком,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Дворічна Харківської області, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, який не працює, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні малолітню дитину, 2015 року народження, зареєстрований по АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , раніше судимий за вироком Дворічанського районного суду Харківської області від 08 червня 2015 року за ч. 2 ст. 125 КК України до 240 годин громадських робіт, покарання відбув повністю,
засуджений за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Вироком встановлено, що 24 липня 2016 року близько 00-30 години ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, приїхав до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , після чого зайшов до приміщення будинку та влаштував словесну сварку, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_9 . Під час сварки ОСОБА_8 , діючи з умислом на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_9 не менше двох ударів кулаками рук в область обличчя, від яких останній не втримався на ногах і впав на підлогу, а ОСОБА_8 наніс не менше трьох ударів носками ніг, взутими у взуття, по тулубу потерпілого ОСОБА_9 , причинивши тілесні ушкодження у вигляді підшкірної гематоми в правій періорбітальній області, підшкірні крововиливи садни правої поперекової області в проекції нижніх ребер, які є легкими тілесними ушкодженнями, та тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми органів грудної клітки, органів черевної порожнини, з наявністю удару брижі, селезінкового кута товстої кишки, зачеревинної гематоми, розривом селезінки, що супроводжувалася внутрішньочеревною кровотечею 3 ст., які є тяжкими тілесними ушкодженнями, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, необґрунтованим застосуванням ст. 75 КК України, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через м`якість; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 6 років позбавлення волі. В обґрунтування скарги вказав, що обвинувачений раніше був судимий, розкриттю злочину не сприяв, переховувався від слідства. Зазначив, що суд необґрунтовано визнав у якості обставини, що пом`якшує покарання щире каяття. По справі наявні обставини, що обтяжують покарання: рецидив злочину та скоєння кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. На думку апелянта, виправлення Погребняка можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши думку прокурора, яка підтримала апеляцію; обвинуваченого та захисника, які заперечували проти скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувалися докази щодо фактичних обставин справи, а сам обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 121 КК України, зазначивши, що згоден з обставинами, викладеними в обвинувальному акті.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок стосовно ОСОБА_8 в межах поданої апеляційної скарги прокурора в частині правильності призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.
При призначенні покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , врахував тяжкість вчиненого злочину, який належить до категорії тяжких відповідно до ст. 12 КК України, прийняв до уваги, що потерпілий ОСОБА_9 і обвинувачений ОСОБА_8 є родичами. ОСОБА_8 позитивно характеризується за місцем проживання, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, має непогашену судимість.
Також, районним судом було враховано конкретні обставини справи, позицію потерпілого, який просив суворо не карати ОСОБА_8 та не мав до нього претензій матеріального та морального характеру.
Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_8 покарання, враховуючи наведені дані про особу обвинуваченого та конкретні обставини справи.
У зв`язку з викладеним, доводи апеляції прокурора щодо призначення обвинуваченому занадто м`якого покарання задоволенню не підлягають.
Стосовно доводів апеляції прокурора про необгрунтоване застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, слід зазначити наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він позитивно характеризується за місцем проживання, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні малолітню дитину, 2015 року народження, є єдиним годувальником у родині, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, у скоєному щиросердно розкаявся, визнав вину, сприяв розкриттю злочину.
Крім того, вивченням матеріалів кримінального провадження (журнал судового засідання, технічний звукозапис судового засідання від 12.01.2017 р.) встановлено, що конфліктна ситуація була спровокована протиправними діями потерпілого, який впродовж тривалого часу застосовував до діда ОСОБА_8 , який є непрацездатною особою похилого віку, фізичне та психологічне насильство, забирав в нього пенсію, знищував майно, вибив вікна в його помешканні. 24.07.2016 року обвинувачений приїхав разом з матір`ю до ОСОБА_9 , який є його вітчимом, з метою обговорення його поведінки, проте потерпілий знаходився в стані алкогольного сп`яніння, став ображати мати ОСОБА_8 , що також спровокувало обвинуваченого на нанесення останньому тілесних ушкоджень.
Вказані обставини не заперечував й сам потерпілий ОСОБА_9 під час допиту в суді першої інстанції в режимі відео конференції з Диканівською виправною колонією № 12, де він відбуває покарання за вироком Дворічанського районного суду Харківської області від 19.07.2016 р. за ч. 2 ст. 185 КК України.
Після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому обвинувачений приїздив до ОСОБА_10 дізнатися про його стан здоров`я, попрохав викликати швидку медичну допомогу, примирився з потерпілим, вибачився перед ним. При апеляційному розгляді справи потерпілий участі в судовому засіданні не брав, у зв`язку з перебуванням в установі виконання покарань, в суді першої інстанції просив не позбавляти волі обвинуваченого.
Таким чином, дії обвинуваченого під час вчинення злочину не були обумовлені низменними мотивами, проте він обрав протиправний спосіб захисту свого родича, а тому безумовно підлягає покаранню.
При цьому, відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Сукупність наведених даних свідчать про те, що обвинувачений заслуговує на довіру суду та отримання шансу на виправлення й повернення до суспільно корисного, законослухняного життя без ізоляції від суспільства.
Таким чином, суд першої інстанції при звільненні ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком та покладенням обов`язків відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України, дотримався вимог закону України про кримінальну відповідальність та прийняв обґрунтоване, законне рішення, з яким погоджується й колегія суддів апеляційного суду.
Призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України відповідає вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню суспільної небезпечності, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації; є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Доводи апеляції прокурора про неправильне застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України є непереконливими, спростовуються викладеними у вироку районного суду та даній ухвалі обставинами, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Дворічанського районного суду Харківської області від 12 січня 2017 року стосовно ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя
Судді: