У Х В А Л А
Іменем України
07 грудня 2017 року

Шевченківський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника заявника адвоката ОСОБА_3 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування арешту майна, по кримінальному провадженню № 0000109 від 06 березня 2015р.,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вищевказане клопотання.

Заявник обґрунтовує клопотання тим, що 20 січня 2017 року, в приміщенні на сьомому поверсі будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , співробітниками СБ України, на чолі із старшим слідчим в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_6 , було проведено обшук.

Під час обшуку вказаного приміщення було здійснено особистий обшук ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , в результаті чого у ОСОБА_5 було вилучено особисті речі, а також грошові кошти у розмірі 94 741 грн., 2000 доларів США, 1400 Євро, а у ОСОБА_4 були вилучені особисті грошові кошти у розмірі 147 633 грн., 930 доларів США, 20 євро, згідно з переліком описів вилучених речей і документів в ході обшуку від 20 січня 2017 року.

03 лютого 2017 року, ухвалою слідчого судці Шевченківського районного суду м. Києва було накладено арешт на грошові кошти загальною сумою 242 574 гривень, 2930 доларів США та 1420 Євро, які були вилучені 20 січня 2017 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник вважає що арешт накладено необґрунтовано, а тому просить слідчого суддю його скасувати.

Заявник в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Слідчий в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, що не перешкоджає розгляду.
Заслухавши думку заявника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Отже, клопотання подано до належного суду.
Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З мотивувальної частини ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 03.02.2017 вбачається, що при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання у органу досудового розслідування були достатні підстави вважати, що вилучені кошти мають значення для кримінального провадження та можуть бути набутими в результаті вчинення злочину.
Разом з тим, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не мають жодного процесуального статусу у вищевказаному кримінальному провадженні.
Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 131 КПК України. Відповідно до ч. З ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Вбачається, що під час вирішення питання про застосування арешту майна, в рамках проведення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий як сторона кримінального провадження, на яку покладено обов`язок виконати таке завдання кримінального судочинства, як недопущення необґрунтованого процесуального примусу, зобов`язаний подати слідчому судді або суду докази обставин, на які він посилається. При цьому, арешт майна допускається, якщо буде доведено обґрунтованість підозри у вчинені кримінального правопорушення, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підприємства і в такий спосіб може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням.
Оскільки поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слід зазначити позицію Європейського суду з прав людини, відображену, зокрема, у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що є факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від ЗО серпня 1990 року, пункт 32, Series А, N 182).
Арешт на майно накладається виключно, якщо є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, або призначалися для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом. Предметом арешту може бути майно, яке перебуває у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Тобто із змісту вказаних положень, вбачається, що накладення арешту на майно особи не причетної до вчиненого кримінального правопорушення - не передбачений КПК України.
Крім того ухвалами слідчих суддів визнавалось, що вилучене у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 майно є тимчасово вилученим, однак майно повернуто власникам не було через накладення арешту на таке майно.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною 3 статті 170 КПК України єдиною підставою арешту майна є наявність сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт на майно було накладено необґрунтовано оскільки відсутня підстава для арешту майна, тому, враховуючи вищевикладене вважаю, що клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування арешту майна, по кримінальному провадженню № 0000109 від 06 березня 2015р. підлягає до задоволення.
Керуючись ст.110, 174 КПК України, слідчий суддя -
У Х В А Л И В :
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування арешту майна, по кримінальному провадженню № 0000109 від 06 березня 2015р. - задовольнити.
Скасувати арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2017 у справі № 761/3382/17 на грошові кошти загальною сумою 242 574 гривень, 2930 доларів США та 1420 Євро, які вилучені в ході проведення обшуку в офісному приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді від 20 січня 2017 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1