справа №619/4282/17
провадження №1-кп/619/176/18
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 лютого 2018 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі:головуючого суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
обвинуваченогоОСОБА_5
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 22 грудня 2017 року було призначено підготовче судове засідання у справі.
У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_4 заявив клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, так як акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Обвинувачення є неконкретним і нечітким, так як не встановлено досудовим розслідуванням яким чином обвинувачений ОСОБА_5 , проходячи службу у Збройних Силах України в районі проведення антитерористичної операції неподалік від Донецького аеропорту, незаконно носив, зберігав, придбав бойові приписи, вибухові речовини без передбаченого законом дозволу. Відсутнє посилання в обвинувальному акті на конкретний закон, який порушив обвинувачений, крім вказівки на постанову Кабінету Міністрів України від 15.10.1992 року № 576 (зі змінами).
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав заявлене його захисником клопотання.
Прокурор ОСОБА_3 проти заявленого клопотання заперечував, посилаючись на його безпідставність, так як обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Заслухавши клопотання та думку учасників судового провадження суд дійшов висновку про повернення обвинувального акту прокурору з наступних мотивів.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.
Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак. Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення унеможливлює якісний і повний судовий розгляд справи.
У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство).
Судом було встановлено, що обвинувальний акт має невідповідність дати народження обвинуваченого ІНФОРМАЦІЯ_2 , а не 24.06.1977 року, як зазначив обвинувачений. Місце проживання обвинуваченого зазначено м. Дергачі Харківського району Харківської області, а не Дергачівського району Харківської області.
Крім того, мається в обвинувальному акті невідповідність місця скоєння злочину, а саме зазначено, що м. Дергачі Харківського району Харківської області.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».
У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч. 3 ст. 6 Конвенції».
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом. Разом з цим ч. 1 ст. 337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах.
Отже, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним. Адже відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт наряду з іншими реквізитами обов`язково має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення.
При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.
В даному випадку суд приходить до висновку, що в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_5 мається виклад фактичних обставин справи, але відсутнє формулювання обвинувачення.
При цьому п. 1 ст. 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інші обставини, які мають значення для кримінального правопорушення.
Як вказують приписи ч. 1 ст. 91 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, які, виходячи зі змісту закону, має містити обвинувальний акт в формулюванні обвинувачення, з посиланням на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, - покладається на слідчого, прокурора.
В рішенні Європейського суду з прав людини, яке є джерелом права в Україні, по справі Абрамян проти Росії від 09 жовтня 2008 року, справі Камасінскі проти Австрії, Маттоціа проти Італії від 25 липня 2000 року, зазначено, що відповідно до п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відіграти вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Надання повної та детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та правову кваліфікацію, що є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Зазначена судова практика ЄСПЛ свідчить про те, що без адекватного формулювання обвинувачення порушується фундаментальний принцип ст. 6 Конвенції.
Вищевказані недоліки обвинувального акта унеможливлять зміну обвинувачення в суді стосовно даних обставин, оскільки зміна обвинувачення в суді згідно вимог ст. 338 КПК України передбачає виключно зміну правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, але не стосується викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.
У вказаній нормі кримінального процесуального закону мова йде про можливість зміни правової кваліфікації та обсягу обвинувачення під час судового провадження. Крім того, зміна обвинувачення - це право прокурора, яким він в процесі розгляду справи може й не скористатися. Про зміну обвинувачення в судовому засідання прокурор суду не повідомив.
Вказані обставини, згідно КПК України, є обов`язковими вимогами стосовно змісту обвинувального акту та фактичних обставин злочину.
Наведені суперечності в обвинувальному акті випливають із його змісту і не вимагають фактичної оцінки суті обвинувачення, а тому були встановлені судом у підготовчому засіданні при з`ясуванні питання щодо можливості призначення судового розгляду. Таким чином, суд не виходить за межі підготовчого судового засідання і не вдається до оцінки доказів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314 ч. 3 п. 3, 392 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Повернути прокурору обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_5 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1