Постанова
Іменем України

13 березня 2018 року

м. Київ
справа № 128/4680/15-к
провадження № 51-992км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 13 жовтня 2016 року в кримінальному провадженні № 0001577за обвинуваченням

ОСОБА_7 , громадянина України, котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Комаровичі Старосамбірського району Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ст.89 КК України несудимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 27 травня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Цим же вироком визнано винуватим і засуджено ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Ухвалою судді Апеляційного суду Вінницької області від 13 жовтня 2016 року повернуто засудженому ОСОБА_7 його заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 27 травня 2016 року. Цією ж ухвалою апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на зазначений вирок місцевого суду повернуто особі, яка її подала.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 13 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що вирок місцевого суду ґрунтується на неналежних доказах, з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону, судом першої інстанції неправильно встановлені характеризуючі дані про особу засудженого ОСОБА_7 , не роз`яснено порядок та строк оскарження судового рішення засудженому, а судовий розгляд було здійснено за відсутності захисника, чим було порушено право ОСОБА_7 на захист. Зазначені обставини на думку захисника є такими, що потребували безумовного поновлення строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу частково та просила скасувати ухвалу судді Апеляційного суду Вінницької області від 13 жовтня 2016 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотиви Суду
Відповідно до вимог п.4 ч.3 ст.399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою не знайде підстав для його поновлення.

Усупереч вимогам вказаної статті питання про поновлення строку апеляційного оскарження вирішено не судом апеляційної інстанції, як того вимагає закон, а суддею одноособово.

За таких обставин оскаржене судове рішення не може бути визнане законним через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому відповідно до п.1 ч.1 ст.438 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

При новому розгляді в суді апеляційної інстанції слід виконати усі вимоги чинного законодавства, перевірити всі доводи, на які посилається захисник в апеляційній скарзі і постановити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу судді Апеляційного суду Вінницької області від 13 жовтня 2016 року в кримінальному провадженні № 0001577щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2

Так, ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, який згідно з вимогами ст. 12 КК є тяжким.

Обираючи ОСОБА_5 покарання, суд врахував характеристику засудженого за місцем проживання, щире каяття останнього та сприяння слідству, а тому призначив

Зокрема, з судових рішень не вбачається даних, що свідчили б про причетність до цього злочину ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як про це заявляє засуджений в касаційній скарзі, а апеляційний суд правильно зазначив про те, що кримінальне провадження розглядається в межах пред`явленого обвинувачення.

У суду касаційної інстанції немає підстав не довіряти даним висновкам суду апеляційної інстанції, а переконливих доводів щодо їх спростування у касаційній скарзі засудженого не наведено.

Одночасно ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки містить мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при її постановленні, положення закону, яким він керувався, а також підстави, з яких, зокрема, апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 визнана необґрунтованою.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушує питання засуджена, перегляду в касаційному порядку не підлягає, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та правильність кваліфікації її дій за даною нормою кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.

Той факт, що засуджена ОСОБА_1, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно спричинила тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_3, підтверджується показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, даними, що містяться у висновках експертиз.

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду покарання та призначаючи ОСОБА_1 покарання у виді реального позбавлення волі на певний строк, суд, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також дані про її особу та позицію потерпілої.

Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_1 покарання, дотримався вимог статей 65 - 67 КК України.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, в ній дані ґрунтовні відповіді на всі питання, поставлені в апеляційній скарзі.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Разом із тим, враховуючи конкретні обставини провадження й дані про особу засудженої (щиро розкаялась у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочину, раніше не судима), колегія суддів уважає ці обставини такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, й приходить до висновку про можливість застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України та пом`якшення призначеного ОСОБА_1 покарання.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_9 , не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_1 рішенням суду апеляційної інстанції через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок суворості, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно не застосував ст. 69 КК України та призначив надмірно суворе покарання, при цьому не врахував усіх пом`якшуючих обставин, зокрема, добровільного відшкодування завданих збитків, щирого каяття та того, що ОСОБА_1 вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2015 року ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому за цим законом покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2016 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано, ухвалено новий, яким ОСОБА_1 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

У решті вирок місцевого суду залишений без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він 21 вересня 2015 року приблизно о 12.30 год., перебуваючи на порозі квартири АДРЕСА_2 діючи умисно, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, завдав останній наявними у нього двома ножами декілька ударів у шию, ліве передпліччя та живіт, спричинивши їй тяжких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання скарги, пояснення прокурора із запереченнями проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України в касаційному порядку не оспорюються.

Щодо доводів касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, то вони є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність обставин, що пом`якшують покарання - щирого каяття та часткового добровільного відшкодування шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції статті, дотримався вимог статей 65 - 67 КК України, а також відповідно до ст. 439 КПК України врахував вказівки суду касаційної інстанції, викладені в ухвалі від 06 липня 2016 року.

Призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим, як про це зазначено в касаційній скарзі захисника, колегія суддів не знаходить.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.