Ухвала
Іменем України
9 січня 2018 р.

м. Київ
справа № 162/359/16-к

провадження № 51-118 ск 18
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Кримінального касаційного суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, котрий приймав участь під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 3 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_4 ,
встановила:
вироком Любешівського районного суду Волинської області від 23 квітня 2017 року

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 ,
засуджений за частиною 1 статті 152 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Стягнуто з засудженого на користь потерпілої ОСОБА_5 444 грн. 57 коп. майнової шкоди, 27000 грн. процесуальних витрат на правову допомогу та 100000 грн. моральної шкоди.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 3 жовтня 2017 року вирок Любешівського районного суду Волинської області від 23 квітня 2017 року залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що прокурор не погоджується з ухвалою суду апеляційної інстанції, просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зокрема вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК України у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК України, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК України.
Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону прокурор не дотримався.
Як убачається зі змісту касаційної скарги прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судом апеляційної інстанції, однак у мотивувальній частині касаційної скарги лише цитує зміст норм кримінального Закону без належних доводів щодо неправильного його застосування.
Крім того, у мотивувальній частині касаційної скарги прокурор, вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, не зазначає їх, як і не зазначає конкретні помилки, які на його думку, були допущені судом апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваного судового рішення, з урахуванням положень статті 412 КПК України.
До того ж, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, не наводить достатніх підстав такої позиції, як і не зазначає, які доводи апеляційної скарги прокурора з цього приводу залишені судом апеляційної інстанції без належних обґрунтувань.
Таким чином, недодержання прокурором вимог, передбачених статтею 427 КПК України, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
На підставі викладеного та керуючись статтею 5 КПК України, частиною 1 статті 429 цього Кодексу, колегія суддів

постановила:

касаційну скаргу прокурора, котрий приймав участь під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 3 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_4 залишити без руху, надавши йому п`ятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3