Справа № 381/117/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/405/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 04.04.2018

ВИРОК
Іменем України

04 квітня 2018 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого - судді : - ОСОБА_2
суддів : - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001376 від 17.12.2017 рокуза апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.02.2018 року, яким,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Веряця Виноградівського району Закарпатської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, працюючого неофіційно, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 29.11.2012 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік; 21.09.2015 року Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 2 місяці з конфіскацією майна, на підставі ухвали Шосткинського міськрайсуду Сумської області від 26.10.2016 року умовно-достроково звільнений на не відбутий термін 3 місяці,

- визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки, з покладенням на нього обов`язків: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Вироком також вирішено питання щодо речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:
За вироком, ОСОБА_7 , повторно, після засудження за розбій, вчинив грабіж за таких обставин.
Так, 16.12.2017 року близько 20 год. 15 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні кафе-бару «Арізона», за адресою: Київська область, м. Фастів, вул. Т.Шевченка, 53, помітив на шиї іншого відвідувача - ОСОБА_8 , яка сиділа за одним із сусідніх столів, золотий ланцюжок, після чого у нього виник злочинний протиправний умисел, спрямований на відкрите викрадення майна ОСОБА_8 ..
Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок викрадення чужого майна, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, відкрито для ОСОБА_8 та інших відвідувачів і працівників кафе-бару та свідомо нехтуючи цим, підійшовши до ОСОБА_8 та скориставшись тим, що вона на той час перебувала в стані алкогольного сп`яніння, шляхом ривка, зірвав з шиї ОСОБА_8 золотий ланцюжок, вагою 14,01 г., 585 проби, вартістю 19614 грн., після чого ОСОБА_7 з місця вчинення злочину втік, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 19614 грн.
В апеляційній скарзі прокурор, просить вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.02.2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі.

На обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що суд першої інстанції дав неналежну оцінку даним про особу обвинуваченого, не взяв до уваги всі характеризуючі дані, наявні в матеріалах справи та ухвалив вирок про звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, тобто застосував ст. 75 КК України, яка не підлягає застосуванню, що призвело до призначення надто м`якого покарання.

Вказує, що ОСОБА_7 , маючи непогашену та не зняту у встановленому законом порядку судимість, належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив умисний злочин проти власності.

Посилається і на те, що вчинення ОСОБА_7 нового злочину вказує на те, що покарання за попереднім вироком у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, не досягло своєї мети щодо його виправлення та перевиховання, тому застосування ст. 75 КК України не є законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, обвинуваченого, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Судовий розгляд даного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, апеляційним судом не перевіряються.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно. Правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 сторонами кримінального провадження не оспорюється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі повинно бути призначене покарання, необхідне та достатнє для виправлення особи та попередження нових злочинів. За змістом ст. 75 КК України суд може звільнити особу від відбування покарання із випробуванням, якщо із урахуванням тяжкості вчиненого злочину, даних про особу та інших обставин справи суд дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

За змістом апеляційної скарги прокурором порушено питання про ухвалення вироку із двох підстав:

- необхідності призначення більш суворого покарання;

- неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Колегія суддів, за результатами розгляду апеляційної скарги, на підставі досліджених доказів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , із урахуванням встановлених при розгляді кримінального провадження обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, думку потерпілої, прийшла до висновку, що суд першої інстанції при звільненні обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не в повній мірі дотримався вимог ст. 75 КК України. При цьому колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання, а саме у виді позбавлення волі строком на п`ять років, за своїм видом та розміром відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є таким яке необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження нових злочинів. Підстав для посилення цього покарання шляхом збільшення його розміру колегія суддів не вбачає.

Крім того, апеляційна скарга першого заступника прокурора в цій частині не вмотивована, доводів на підтвердження наведених в ній вимог щодо необхідності призначення ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 КК України покарання у виді 6 років позбавлення волі апеляційна скарга не містить.

Поряд із цим, колегія суддів вважає, що судом не обґрунтовано до обвинуваченого ОСОБА_7 застосовані положення ст. 75 КК України.

Так, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання із випробуванням суд послався на тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, який є тяжким та умисним корисливим злочином, обставини, які пом`якшують покарання, якими суд визнав щире каяття обвинуваченого у вчиненні злочину, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданих збитків та обставини, які обтяжують його покарання, якими суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину.

Проте, обмежившись перерахуванням обставин, визначених у ст. 65 КК України, які враховуються при призначенні покарання, суд у вироку не навів будь-яких мотивів, із яких він дійшов до висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без відбування ним призначеного покарання. Поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що ОСОБА_7 має дві судимості за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності, які не зняті та не погашені в установленому законом порядку. Обвинувачений ОСОБА_7 відбував покарання у виді позбавлення волі, злочин, за який його засуджено цим вироком, вчинив через нетривалий час після звільнення з місць позбавлення волі.

Суд першої інстанції не врахував те, що ОСОБА_7 за попереднім вироком був звільнений умовно достроково, проте, протягом нетривалого часу знову скоїв умисний тяжкий злочин. За таких обставин, враховуючи кількість незнятих та непогашених судимостей, системність вчинення ОСОБА_7 злочинів, які посягають на один і той же об`єкт та враховуючи факт вчинення ОСОБА_7 нового однорідного злочину через нетривалий час після звільнення з місць позбавлення волі, колегія суддів приходить до висновку, що виправлення цього обвинуваченого без відбування ним призначеного покарання є неможливим, що вказує на неправильність і незаконність рішення суду першої інстанції в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.420 КПК України неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання є підставою для ухвалення судом апеляційної інстанції нового вироку. Враховуючи те, що прокурором у апеляційній скарзі порушене питання про ухвалення вироку, в тому числі і із наведеної підстави, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок в частині покарання обвинуваченого ОСОБА_7 та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді та розмірі, який був визначений судом першої інстанції без застосування положень ст. 75 КК України.

Керуючись ст. 404, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.02.2018 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

ОСОБА_7 за ч. 2 ст.186 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту взяття під варту в ході звернення вироку до виконання.

В іншій частині вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 05.02.2018 року залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом 3-х місяців з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

____________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4