Справа № 346/2957/17
Провадження № 1-кп/346/293/17
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано - Франківської області

в складі головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданнів режимі відеоконференцзв язку у залі суду м. Коломия кримінальну справу у кримінальному провадженні № 0000108 від 26 травня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Біла Чортківського району Тернопільської області, із зареєстрованим та фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середньо-спеціальна, одружений, засуджений 16.05.2016р. Чортківським районним судом Тернопільської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі та звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 1 рік, проходить військову службу за контрактом на посаді електрика-моториста відділення енергозабезпечення взводу штабних машин центру зв`язку тилового пункту управління польового вузла зв`язку управління військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдат, депутатом не обирався, у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-
В С Т А Н О В И В:

30 травня 2016 року між обвинуваченим ОСОБА_5 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 укладено контракт про проходження військової служби на строк 3 (три) роки.

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 07.08.2016 р. № 159-РС обвинуваченого ОСОБА_6 призначено на посаду розвідника розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 07.08.2016 р. № 224 обвинувачений ОСОБА_6 зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення даної військової частини.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині обвинувачений ОСОБА_6 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових

формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 р. на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби обвинуваченому солдату ОСОБА_6 достеменно було відомо і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

16.01.2017р. о 09 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин, не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та перебував за місцем постійного проживання в с. Переходи Чортківського району Тернопільської області, де проводив час на власний розсуд.

01.03.2017 р. о 09 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_6 повернувся до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та приступив до виконання службових обов`язків.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 13.03.2017 р. № 41-РС обвинуваченого ОСОБА_6 призначено на посаду електрика-моториста відділення енергозабезпечення взводу штабних машин центру зв`язку тилового пункту управління польового вузла зв`язку управління даної військової частини.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю і дав суду показання, що дійсно він, будучи засуджений 16.05.2016р. Чортківським районним судом Тернопільської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі та звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, покарання не відбув, проходив військову службу за контрактом у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 і під час проходження служби, а саме 16.01.2017р. о 09.00год. умисно з метою тимчасово ухилитися від виконання обов язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з явився вчасно на службу без поважних причин, а перебував до 09.00 год.01.03.2017р. по місцю свого проживання в с. Переходи Чортківського району Тернопільської області у зв язку з особистими сімейними обставинами. Повернувшись о 09.00год. 01.03.2017 р. до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 приступив до виконання службових обов язків. Щиро розкаюється, просить суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні

інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні встановленого судом кримінального правопорушення повністю доведена доказами, що містяться в обвинувальному акті та матеріалах кримінального провадження, котрі ніким з учасників процесу не оспорюються, є належними і допустимими.

Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.4 ст.407 КК України як нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом визнаються зізнання та щире каяття у вчиненому злочині.

Обставинами, які обтяжують покарання є рецидив злочинів.

Як вбачається з досудової доповіді про обвинуваченого у кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_6 характеризується по місцю проживання позитивно, на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах, не перебуває. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також

високу ймовірнсть вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства може становити небезпеку для суспільства, у тому числі окремих осіб.

Відповідно до ст. 71 КК України та роз"яснень п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Виходячи із змісту ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину, суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст. 75 КК України щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням, і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

Відповідно до роз`яснень цього ж пункту, у разі засудження особи за злочин, вчинений в період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75, 79, 104 КК України та призначення покарання, яке згідно ч. 3 ст. 72 КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги статті 71 КК України та визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим, як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Отже, при призначенні покарання обвинуваченому слід застосувати правила ст.71 КК України, оскільки останній вчинив новий злочин в період іспитового строку за попереднім вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 16.05.2016 року, котрим обвинуваченому призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі,

звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 1 рік.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети - кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, і враховує тяжкість вчиненого злочину, віднесеного законом до тяжких злочинів, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності і скоїв злочин в період іспитового строку, обставини, що пом"якшують та обтяжують покарання, і вважає за необхідне обрати покарання в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням положень ст. 71 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою слід залишити без зміни.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 373,374,376 КПК України, -

З А С У Д И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити покарання у виді 3 (три) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 16 травня 2016 року, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання - три роки один місяць позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити без зміни - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту затримання 26 травня 2017 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку відповідно до вимог ст.72 КК України, з урахуванням положень ст.5 КК України, один день попереднього увязнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів засудженим з моменту вручення йому копії судового рішення, та остальними учасниками з дня його проголошення через Коломийський міськрайонний суд.

Суддя ОСОБА_1