Справа № 428/5516/17
Провадження № 11-кп/782/57/18
іменем України
21 березня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі:
головуючого - ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
прокурора - ОСОБА_5
захисника - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сєвєродонецьку
апеляційні скарги прокурора Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7
на вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21.12.2017 року, яким засуджений
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Сєвєродонецька Луганської області, з середньо-спеціальною освітою, не одружений, не працюючий, раніше судимий:
22.03.2006 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ст.15 - 185 ч.2 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
16.03.2007 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ст.15 - 186 ч.2, 71 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільнений 27.05.2009 року з Перевальської ВК умовно-достроково на не відбутий строк 2 роки 5 місяців 3 дні;
01.04.2010 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за ст.185 ч.3, 71 КК України до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі,
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючий за адресою: АДРЕСА_2
за ст.187 ч.1 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
Строк покарання обчислено з дня його фактичного виконання.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01 травня по 20 червня 2017 року включно, виходячи з того, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі, а після 20.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково, стягнено з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування шкоди: матеріальної 5512 гривень 50 коп., моральної 10 000 гривень.
Процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи №19/113/9-3/410е від 15.05.2017 року в розмірі 593 гривні 22 коп. стягнено з ОСОБА_7 на користь держави.
Доля речових доказів по справі вирішена.
За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 17 квітня 2017 року, приблизно о 05 годині, перебуваючи у дворі будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , реалізуючи умисел, спрямований на вчинення нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_10 , поєднаного з насильством, яке є небезпечним для його життя та здоров`я, наніс два удари кулаком правої руки в область обличчя потерпілого, після яких останній, не втримавши рівновагу, впав на землю.
Надалі, ОСОБА_7 , скориставшись тим, що ОСОБА_10 знаходиться в положенні лежачи на землі, наніс останньому не менше двох ударів правою ногою в область обличчя, спричинивши легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також легке тілесне ушкодження, після чого відкрито шляхом застосування фізичної сили заволодів майном потерпілого, спричинивши матеріальну шкоду на загальну суму 5 512 гривень 50 коп.
В апеляційних скаргах:
прокурор просить скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.187 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Вважає, що суд всупереч вимогам ст.65 КК України та абз.2 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно яких з урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу, судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо, не повною мірою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, поведінку ОСОБА_7 та відношення до вчиненого упродовж всього судового розгляду, оскільки останній будучи особою, яка раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, вчинив нове кримінальне правопорушення, що свідчить про те, що він не став на шлях виправлення та фактично не розкаявся.
Окрім того, судом не враховано той факт, що обвинувачений не відшкодував матеріальної шкоди завданої потерпілому ОСОБА_10 ;
захисник ОСОБА_6 просить змінити вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.75 КК України.
Вважає, що призначене судом покарання є несправедливим з огляду на його суворість, оскільки не відповідає даним про особу обвинуваченого та обставинам вчинення вказаного злочину.
ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, висловив бажання відшкодувати завдані збитки, однак пояснив, що не в змозі це зробити фізично, так як знаходиться під вартою, але бажає знайти роботу і компенсувати збиток потерпілому.
Суд першої інстанції в не повній мірі врахував наявність пом`якшуючих обставин, а саме: кримінальне правопорушення ОСОБА_7 скоїв у юному віці, тобто у зв`язку з відсутністю життєвого досвіду не усвідомлював повною мірою всю протиправність свого вчинку, а також тяжкість наслідків, як для потерпілого, так і з точки зору моральності та в першу чергу вимог закону.
З урахуванням викладеного вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, тобто із застосування ст.75 КК України.
Крім цього, при призначенні покарання суд не взяв до уваги роз`яснення, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання»;
обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок, а справу направити на новий судовий розгляд.
Вважає вирок необґрунтованим та надмірно суворим.
Суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_10 спровокував конфлікт як словесний, так і фізичний, що підтверджується матеріалами справи.
Його прохання, як до суду так і до слідчого, переглянути відеозапис з камер відео спостереження магазину, де видно, що до бійки з ним у потерпілого були тілесні ушкодження, а тому він не винен у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України.
При розгляді справи судом проявлено упереджене ставлення до нього, порушена презумпція невинуватості та не враховано у строк відбування покарання 3 дні попереднього ув`язнення.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу захисника і частково доводи своєї апеляційної скарги та просив змінити вирок суду, призначивши покарання із застосуванням ст.75 КК України, захисника ОСОБА_6 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та частково апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження і доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Як слідує із технічного запису судового засідання від 12.12.2017 року, відтвореного в ході апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, не заперечував фактичних обставин злочину, зазначених в обвинувальному акті. Суд належним чином з`ясував, що ОСОБА_7 правильно розуміє зміст фактичних обставин кримінального правопорушення, переконався, що немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив обвинуваченому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З урахуванням викладеного, вимог ч.3 ст.349 КПК України, колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 позбавлений права оскаржувати фактичні обставини вчиненого злочину, а тому доводи його апеляційної скарги щодо невинуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, є безпідставними, так як не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального законодавства України.
Винність обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, при обставинах викладених у вироку, повністю доведена сукупністю зібраних по справі доказів, яким суд дав належну оцінку.
Дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.187 КК України.
Доказаність вини і правильність кваліфікації дій не заперечується і в апеляційних скаргах прокурора та захисника ОСОБА_6 .
Відповідно до ч.1 ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
При призначенні покарання, згідно вимог ст.65 КК України, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не зайнятий суспільно корисною працею, задовільно характеризується за місцем проживання, обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також обставину, яка обтяжує покарання, рецидив злочину, та призначив покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги прокурора, що призначене покарання є явно несправедливим через м`якість, та доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну вироку та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, є безпідставними.
Згідно вироку, на підставі ч.5 ст.72 КК України, обвинуваченому ОСОБА_7 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення починаючи з 01 травня 2017 року.
Ухвалою слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області ОСОБА_11 від 01.05.2017 року (а.с. 141-142) до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, строк тримання під вартою обчислено з 01.05.2017 року, а тому не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , що у строк покарання йому не зараховано 3 дні попереднього ув`язнення, оскільки суперечать матеріалам кримінального провадження.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги прокурора Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21.12.2017 року відносно ОСОБА_7 за ст.187 ч.1 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та на неї можуть бути подані касаційні скарги учасниками судового провадження безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали, а засудженим ОСОБА_7 в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий
Судді: