У х в а л а
іменем україни

29 серпня 2017року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженої ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 13 вересня 2016 року й касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ту ж ухвалу апеляційного суду в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000254 про обвинувачення

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки с. Вила Ярузькі Могилів-Подільського району Вінницької області,

жительки АДРЕСА_1 ,

громадянки України, не судимої,

у вчиненні кримінальногоправопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

в с т а н о в и л а :

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 11 травня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч.5 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права обіймати посади чи займатись діяльністю, пов`язаною з обліком та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями на строк 2 роки та з конфіскацією майна.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПП «Голд Мастер» 2 657 298,21грн на відшкодування матеріальної шкоди

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 13 вересня 2016 року вирок залишений без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 строк попереднього увязнення з моменту постановлення вироку до набрання ним законної сили, тобто з 11травня 2016 року по 13вересня 2016 року з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_6 порушує питання про скасування судових рішень щодо неї з підстав порушення кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд не дав належної оцінки доказам у справі, неповно та однобічно розглянув справу, що призвело до необґрунтованого її засудження. Вказує, що докази у кримінальному провадженні не підтверджують її винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Зазначає, що апеляційним судом безпідставно відмовлено у допиті окремих свідків, внаслідок чого не дотримано принципів диспозитивності, безпосередності дослідження доказів та порушено її право на захист.

У запереченні на касаційну скаргу засудженої представник цивільного позивача ОСОБА_8 просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_6 з підстав невідповідності призначеного засудженій покарання тяжкості кримінального правопорушення та її особі внаслідок м`якості. Вважає, що призначення ОСОБА_6 мінімального покарання, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України не сприятиме виправленню засудженої. Просить призначитиновий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

У запереченні на касаційну скаргу прокурора засуджена просить залишити скаргу без задоволення.

За вироком суду ОСОБА_6 засудженоза те, що вона, обіймаючи посадуменеджера зі збуту ПП «Голд Мастер», будучипрацівником з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю, 19 травня 2014 року в приміщенні вказаного підприємства за адресою: м. Вінниця, вул. Фрунзе, 40, отримала згідно накладної № 358-1 від 19.05.2014 року виробиіз золота в кількості 1 367 штук, загальною вагою 3 989,13 г, згідно накладної № 358-1 від 19.05.2014 року виробиіз срібла в кількості 9 108 штук, загальною вагою 4 1464,77г.

В подальшому ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, привласнила вироби із золота та срібла, а саме згідно акту інвентаризації № 1 від 01.06.2014 року - виробів із золота, загальною вагою 3 425,9 г, на загальну суму 1 318 971,5грн та виробів зі срібла, загальною вагою 11744,83 г, на загальну суму 211 407,86 грн.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи №943/15-21 від 08.06.2015 року нестача товарно-матеріальних цінностей (ювелірних виробів із дорогоцінних металів) встановлена актом інвентаризації №1 від 01.06.2015 року у матеріально-відповідальної особи ОСОБА_6 - менеджера зі збуту ПП «Голд Мастер» за період з 01.02.2013 року по 01.06.2014 року документально підтверджується в сумі 1 530 378,44грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженої на підтримання своєї касаційноїскарги, думку захисника, яка просила задовольнити касаційну скаргу засудженої та заперечувала проти задоволення касаційної скарги прокурора, думку прокурора, яка не підтримала касаційну скаргу прокурора, та вважала, що касаційну скаргу засудженої необхідно залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженої підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції при здійснені правосуддя», визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку, зокрема,зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини й мотивів; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Статтями 22, 26 КПК України закріплено принципи змагальності і диспозитивності. За змістом вказаних норм сторони кримінального обвинувачення мають рівні права на збирання та подання до суду доказів, клопотань. При цьому є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Оцінюючи докази відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

При розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 суд першої інстанції не дотримався вимог кримінального процесуального закону, що залишилися поза увагою апеляційного суду.

Суд визнав доведеною винуватість ОСОБА_6 у тому, що вона, будучи працівником ПП «Голд Мастер» з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю, привласнила 3 425,9 г золотих виробів на загальну суму 1 318 971,5 грн та 11 744,83 г срібних виробів на загальну суму 211 407,86 грн.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 не визнавала свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення. При цьому пояснювала, що на її прохання дочка ОСОБА_9 повернула на підприємство вироби з цінних металів, які є залишками товару за 2011-2012 роки, а не вироби, отримані нею 19 травня 2014 року, оскільки цього дня не отримувала на підприємстві будь-яких виробів. Наполягала на тому, що не отримувала золотих виробів по накладній № 358-1 від 19.05.2014 року та срібних виробів по накладній № 358-1 від 19.05.2014 року, заперечувала, що підписувала ці накладні, звертала увагу на те, що вони мають один і той же порядковий номер та складені всупереч передбаченого на підприємстві порядку.

З метою підтвердження своїх доводів ОСОБА_6 заявляла клопотання про допит в судовому засіданні окремих свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інших. Проте, всупереч вимогам ст. ст. 22, 26 КПК України судом не було забезпечено ОСОБА_6 можливості реалізації її прав у наданні доказів та доведенні переконливості перед судом, не створено необхідних умов для реалізації наданих процесуальних прав.

Проаналізувавши показання ОСОБА_6 у сукупності з іншими доказами, суд дійшов висновку про доведеність винності засудженої у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Разом з тим, суд зробив такі висновки, не надавши доказам належної оцінки, що вплинуло на правильність встановлення судом обставин кримінального провадження та на правову оцінку дій засудженої.

Визнаючи ОСОБА_6 винною у привласненні чужого майна, суд не навів у вироку переконливих доказів на спростуваннядоводів засудженої про те, що 19 травня 2014 року вона взагалі не отримувала на підприємстві виробів з цінних металів, зокрема по накладних за номерами № 358-1 від 19.05.2014 року та № 358-1 від 19.05.2014 року.

Доводи ОСОБА_6 про те, що дані, які містяться у накладних за однаковим номером: № 358-1 від 19.05.2014 року є неналежними доказами, не були належним чином перевірені.

Суд, посилаючись як на доказ вини засудженої на висновок судово-почеркознавчої експертизи № 743/744/15-21 від 29.04.2015 року, згідно з яким підписи у договорі про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 18.04.2012 року та в накладній № 358-1 від 19.05.2014 року про отримання виробів із золота і в накладній № 358-1 від 19.05.2014 року про отримання виробів із срібла виконані самою ОСОБА_6 , не дотримався вимогч. 4 ст. 17 КПК України, оскільки не перевірив та не спростував доводів засудженої про те, що на підприємстві могли залишатися незаповнені бланки накладних, які вона підписувала напередодні. Що стосується підпису засудженої у договорі про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 18.04.2012 року, то його належність засудженій сама по собі не підтверджує вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення.

Поза увагою суду залишилися доводи засудженої про те, що ПП «Голд Мастер» працювало із давальницькою сировиною, тому у накладних мали бути зазначені вироби з цінних металів не лише за загальною вагою вагою, а й із зазначенням їх індивідуальних ознак, зокрема із вказівкою на вагу, ціну, походження окремого виробу. Разом з тим з`ясування даних обставин мало істотне значення для прийняття правильного рішення по справі, оскільки впливало на встановлення розміру заподіяної шкоди, а також особи, якій таку шкоду було заподіяно.

За наведених обставин суд не дав належної оцінки доказам у справі, що вплинуло на правильність встановлення обставин кримінального правопорушення, відповідноне сформулював та не виклав у вироку визнане доведеним обвинувачення ОСОБА_6 , не зазначив, якими саме своїми діями засуджена вчинила привласнення чужого майна та не конкретизував,яким саме майном вона незаконно заволоділа, не обґрунтував своїх висновків щодо розміру заподіяної злочином шкоди, не зазначив, кому саме її спричинено.

У вироку суд зазначив, що сукупність досліджених у судовому засіданні доказів дає суду можливість впевнено стверджувати про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, однак не вказав, за якими саме кваліфікуючими ознаками дії засудженої кваліфіковані за ч. 5 ст. 191 КК України.

Таким чином, у вироку не зазначено конкретнихобставин кримінального правопорушення, за якезасуджено ОСОБА_6 .

Неконкретність висунутого ОСОБА_6 обвинувачення позбавило її можливості здійснювати належний захист від такого обвинувачення. Зазначене свідчить про істотне порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону та порушення права засудженої на захист, адже у силу ст. 42 КПК України обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

З огляду на вищевикладене у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону, вирок та ухвала апеляційного суду на підставі ст. 438 КПК України підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду справи в суді першої інстанції.

У зв`язку із скасуванням судових рішень щодо ОСОБА_6 з підстав порушення судом вимог кримінального процесуального закону та призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції суд касаційної інстанції позбавлений можливості перевірити доводи касаційної скарги прокурора про необхідність скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_6 із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції з підстав невідповідності призначеного засудженій покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та її особі внаслідок м`якості.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду необхідно врахувати вищевикладене, інші доводи, викладені у касаційних скаргах, розглянути кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 із дотриманнямвимог кримінального процесуального закону,ретельно перевірити докази, на підставі яких правильно встановити обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та постановити законне та обґрунтоване рішення.

Оскільки на час розгляду кримінального провадження судом касаційної інстанції ОСОБА_6 перебуває під вартою на виконання вироку, який скасовується, вона підлягає звільненню з-під варти.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, залишити без задоволення.

Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 13 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Звільнити ОСОБА_6 у з-під варти в залі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3