Справа № 289/271/17
Номер провадження 1-кп/289/14/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.02.2018 м. Радомишль
Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 , законного представника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000028 про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, офіційно не працюючого, одруженого, на утриманні має неповнолітню дитину, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
ВСТАНОВИВ:
13.01.2017 року близько 16-ї години ОСОБА_5 поблизу власного будинку АДРЕСА_1 побачив, як ОСОБА_7 , 2004 року народження, штовхнув його дочку ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних дій, підійшов до ОСОБА_7 та наніс останньому декілька ударів руками по голові, в результаті чого, згідно висновку судово-медичної експертизи від 27.01.2017 року спричинив малолітньому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, які по своїй категорії відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину винним себе не визнав, пояснив, що, рухаючись на своєму автомобілі до свого будинку, побачив, як ОСОБА_7 штовхав у сніг його дочку ОСОБА_10 , бив її, після чого обвинувачений зупинив автомобіль, вийшов та насварився на хлопця, при цьому нікого не бив. Заявлені позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди не визнав. Просив суд його виправдати за недоведеністю його вини.

Незважаючи на заперечення своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 , встановлені судом обставини та винність останнього підтверджуються наступними доказами.

В судовому засіданні малолітній потерпілий ОСОБА_7 , 2004 року народження, в присутності його законного представника ОСОБА_8 , пояснив, що в той день він з товаришем йшли зі школи, проходили мимо дівчат ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , в цей час ОСОБА_13 назвала ОСОБА_14 образливим нецензурним словом, після чого він наздогнав її і штовхнув в сніг. В цей же час поряд зупинився автомобіль, з якого вийшов незнайомий чоловік, почав кричати і бити ОСОБА_7 по голові, від ударів у хлопця запаморочилося в голові і він впав на сніг. Потім він пішов додому і все розповів своїй матері, а наступного дня розповів про подію в поліції.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка законний представник потерпілого ОСОБА_8 під присягою повідомила, що 13.01.2017 року близько 16 години додому прийшов син, плакав, розповів, що його побив по голові незнайомий чоловік, говорив, що болить голова. Наступного дня у сина головні болі не припинилися, тому вони звернулися до лікаря, а потім і в поліцію, лікування продовжувалося близько двох тижнів на денному стаціонарі. Обвинувачений жодного разу не вибачився і не пропонував свою допомогу на лікування, просить призначити покарання згідно закону та задовольнити заявлений позов.

Допитаний в судовому засіданні в присутності законного представника ОСОБА_15 неповнолітній свідок події ОСОБА_16 , 2000 року народження, повідомив суду, що з він з вітчимом ОСОБА_5 їхали по вул. Лесі Українки у м. Радомишль Житомирської області та побачили, як його сестра (дочка ОСОБА_17 ) ОСОБА_18 втікала від хлопця, останній наздогнав ОСОБА_18 і штовхнув. ОСОБА_5 зупинив машину і розборонив дітей, при цьому нікого не бив, а після цього сів в машину і вони поїхали додому.

Допитана в якості свідка малолітня ОСОБА_13 , 2004 року народження, в присутності законного представника ОСОБА_15 , повідомила суду, що в той день (точну дату не пам`ятає) в січні 2017 року вона з подругою ОСОБА_19 йшли на маршрутку, назустріч йшли хлопці ОСОБА_14 та ОСОБА_20 , проходячи мимо хлопців ОСОБА_18 щось промовила в бік ОСОБА_14 , останній підбіг до неї і штовхнув в кучугуру снігу, це побачив її батько, який проїжджав мимо на автомобілі, зупинився, вийшов з машини і насварився на ОСОБА_14 , після чого ОСОБА_14 з товаришем пішли додому.

Свідок - малолітня ОСОБА_21 , 2004 року народження, в судовому засіданні в присутності законного представника ОСОБА_22 , розповіла, що в той день в січні 2017 року вона разом із ОСОБА_18 йшли по вул. Лесі Українки у м. Радомишль Житомирської області, назустріч йшли хлопці, ОСОБА_18 щось промовила до одного із них, після чого останній легенько рукою в плече штовхнув ОСОБА_18 в сніг, однак, ОСОБА_18 не впала, лише зайшла ногою в кучугуру снігу. Після цього свідок ОСОБА_21 зайшла у двір до своєї бабусі і не бачила подальших подій, лише чула крик, коли вийшла ОСОБА_14 лежав в снігу, плакав, підійшла тітка ОСОБА_23 і допомогла хлопцю піднятися, обтрусила сніг.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_24 під присягою повідомила суду, що вона проживає по АДРЕСА_1 , в січні 2017 року вийшла на двір, почула крики, спочатку думала, що діти бавляться снігом, однак, після цього почула чоловічий крик, вийшла за двір і побачила напроти свого будинку хлопчика ОСОБА_14 , який лежав у снігу, наполовину відірваний (потім виявилося, що відчеплений) капюшон, за комір було натовчено снігу. В цей час ОСОБА_5 сідав в автомобіль і поїхав. Свідок ОСОБА_24 спитала в ОСОБА_18 , чи бив ОСОБА_5 хлопця, на що дівчина відповіла: «Та він його не сильно». Свідок допомогла ОСОБА_14 піднятися, обтрусити сніг, спитала, чи дійде він сам додому, так як хлопець знаходився в пригніченому стані, ОСОБА_25 сказав, що проведе ОСОБА_14 додому.

Допитаний в присутності законного представника ОСОБА_26 неповнолітній свідок ОСОБА_27 , 2002 року народження, повідомив суду, що в січні 2017 року він разом із тіткою ОСОБА_28 вийшов з будинку і особисто він бачив, як ОСОБА_5 сідав в машину і поїхав, а ОСОБА_14 лежав в снігу, плакав, в цей час ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_25 повідомили, що ОСОБА_5 побив ОСОБА_14 . Кирило сказав, що в нього болить голова, на обличчі пошкоджень видно не було.

Поясненнями свідка неповнолітнього ОСОБА_29 , який в присутності законного представника ОСОБА_30 повідомив суду, що він з товаришем ОСОБА_7 йшов зі школи додому, назустріч йшли дівчата, одна із них ОСОБА_13 , назвала ОСОБА_7 нецензурним словом, останній підійшов до неї та штовхнув в плече, внаслідок чого ОСОБА_18 заступила ногою в кучугуру снігу, в цей час під`їхав на автомобілі батько ОСОБА_18 ОСОБА_5 , вийшов з автомобіля і почав наносити ОСОБА_14 обома руками удари по голові, після чого ОСОБА_14 впав на сніг. В цей час ОСОБА_18 кричала «Тато не бий його, він не винуватий», однак, чоловік продовжував бити ОСОБА_31 , а після - сів в автомобіль (в якому знаходився ОСОБА_16 ) і поїхав. В цей час вийшла з двору стороння жінка і разом із ОСОБА_29 допомогла ОСОБА_14 піднятися, обтрусили сніг, останній перебував в зляканому стані, говорив, що паморочиться в голові, тому ОСОБА_29 провів його додому, по дорозі вони знову зустріли ОСОБА_5 , який погрожував їм, про вказані події свідок вдома також розповів батькам.

Суд критично оцінює покази неповнолітніх свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_32 , так як обвинувачений являється їх батьком та вітчимом відповідно, а тому вказані свідки являються особами, зацікавленими в результатах розгляду справи.

Вина обвинуваченого у вчинені злочину за пред`явленим обвинуваченням крім того підтверджується сукупністю достатніх достовірних даних, здобутих за допомогою доказів, що зібрані з дотриманням встановленого порядку відповідно до КПК України, а саме.

Із наявної в матеріалах справи виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 07.02.2017 року вбачається, що ОСОБА_7 проходив лікування з 14.01.2017 року по 26.01.2017 року з діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку (а.с.34).

Згідно висновку експерта № 11, розпочатої 16.01.2017 року, у ОСОБА_7 , 2004 року народження, згідно медичної документації малися тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, які по своїй категорії відносяться до легкого ступеню важкості з короткочасним розладом здоров`я, могли виникнути від твердого тупого предмету, не виключено за обставин і в термін, вказаний потерпілим.

Судом встановлено, що всі докази, досліджені в судовому засіданні і покладені в основу вироку, є достовірними, допустимими і достатніми, які повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі.

Позицію обвинуваченого ОСОБА_5 , як невизнання своєї винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,суд сприймає критично і розцінює як спосіб захисту, оскільки його позиція спростовується сукупністю наведених, що узгоджуються між собою, доказів і суперечить фактичним обставинам, встановленим у провадженні.

Суд за стійким внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному та всебічному дослідженні всіх з`ясованих обставин обвинувачення в їх сукупності, дійшов висновку, що вина ОСОБА_5 і обставини останнім скоєного правопорушення знайшли своє підтвердження в судовому засіданні дослідженими достатніми доказами, а його умисні дії, що виразилися у заподіянні легкого тілесного ушкодження малолітньому ОСОБА_7 , що спричинило короткочасний розлад здоров`я, підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 125 КК України
Згідно до ст. 337 КПК України суд діє лише в межах висунутого обвинувачення.

Пом`якшуючих покарання ОСОБА_5 обставин судом не встановлено.

Обставиною, яка згідно п.6 ч.1 ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_5 суд вважає вчинення злочину щодо малолітнього.

Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , при цьому встановлено, що він: раніше в силу ст. 89 КК України не судимий; офіційно не працевлаштований, згідно досудової доповіді неофіційно працює перевізником в м. Київ; за місцем реєстрації на диспансерних обліках у нарколога і психіатра не перебуває; за місцем проживання надана формальна характеристика; одружений, на утриманні має неповнолітню дитину, згідно досудової доповіді ОСОБА_5 не ідентифікує себе з кримінальною особистістю, оцінка ризику вчинення повторного правопорушення визначена середня, ризик небезпеки для суспільства низький; інших відомостей обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження не надано.

З огляду на поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 після вчинення кримінального правопорушення і до часу постановлення щодо нього вироку, суд не вбачає з його боку щирого розкаяння, оскільки не вбачається, що ОСОБА_5 жалкує про вчинене і негативно оцінює скоєне кримінальне правопорушення та бажає виправити ситуацію, яка склалася, шляхом співчуття потерпілому та вибачення за вчинення щодо потерпілого кримінального правопорушення, в тому числі не вчинив дій, направлених на допомогу потерпілому.

Доводи сторони захисту про відсутність складу інкримінованого обвинуваченим злочину суд оцінює не більше як прояв захисно-установчої поведінки обвинуваченого зі спробою уникнути кримінальної відповідальності в повну міру своєї вини.

Розв`язуючи питання про вид і міру покарання відповідно до ст. 65 КК України, суд, керуючись правосвідомістю, враховує суспільну небезпечність скоєного - вчинення умисного насильницького злочину щодо малолітнього, що посягає на здоров`я особи, суперечить моральним принципам людського співжиття, який віднесений кримінальним Законом за формальними ознаками до категорії злочинів невеликої тяжкості.

При призначенні покарання суд враховує думку державного обвинувача, потерпілої, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючої покарання обставини, відношення обвинуваченого ОСОБА_5 до вчиненого.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що покарання повинно відповідати скоєному та не може бути мінімальним, при цьому суд враховує, що в даний час обвинувачений офіційно не працевлаштований, тому покарання можливо призначити у вигляді громадських робіт, для чого не встановлено передбачених ч. 3 ст. 56 КК України перепон, вважаючи саме таке покарання відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності і захистом інтересів потерпілого.

Достатніх підстав для призначення більш суворих видів і розмірів покарання не убачається.

При вирішенні заявленого потерпілою ОСОБА_8 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_7 цивільного позову по кримінальному провадженню, суд виходить із наступних обставин.
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної або юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно із ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.
Позивач не додала до позову належних доказів, які підтверджують витрати на придбання ліків для лікування сина, оплату рентгенівського знімку та вартості проїзду в м. Малин для проведення судово-медичної експертизи, тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
В частині відшкодування завданої моральної шкоди 7 000,00 грн. цивільний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Відповідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними, постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи, що моральними стражданнями супроводжується будь-яке протиправне діяння, суд вважає, що з вини обвинуваченого, неповнолітньому потерпілому ОСОБА_7 була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких останній зазнав у зв`язку з тілесними ушкодженнями, терпів фізичний біль, знаходився на лікуванні, в результаті чого змінився нормальний життєвий уклад потерпілого.
При визначенні судом розміру відшкодування заявленої позивачем моральної шкоди в розмірі 7 000,00 гривень, суд вважає цивільний позов в цій частині таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, з урахуванням характеру отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, тривалості та можливості відновлення здоров`я потерпілого, внаслідок отриманої травми, його вік та стан здоров`я, з урахуванням принципу розумності і справедливості визначення розміру відшкодування моральної шкоди.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з ОСОБА_5 на користь позивача суму сплаченого судового збору в сумі 640,00 грн..
В судовому засіданні 08.02.2018 року законний представник потерпілого заявила клопотання про долучення до матеріалів справи копії її паспорта в зв`язку із реєстрацією шлюбу та зміною прізвища з "Бісовської" на " ОСОБА_33 ", яке судом було протокольно задоволено.
Процесуальні витрати відсутні. Речових доказів по провадженню не має.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 369-378 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.
Цивільний позов ОСОБА_34 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_35 7 000,00 грн. моральної шкоди, 640,00 грн. сплаченого судового збору, а всього 7 640,00 грн. (сім тисяч шістсот сорок грн. 00 коп.). У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя /підпис/ ОСОБА_1
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_1
"___" __________ 20 __
(дата засвідчення копії)