Справа № 204/145/18
Провадження № 1-в/204/207/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2018 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
представника установи ОСОБА_5
особи, відносно якої
розглядається заява ОСОБА_6
при розгляді у закритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі заяви лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1
В С Т А Н О В И В:
До суду надійшла справа за заявою лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 .
Постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 02.09.2011, ОСОБА_6 звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення у стані неосудності суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України. До ОСОБА_6 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.
В судовому засіданні представники ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» ОСОБА_5 підтримав подану заяву та просив суд продовжити застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 . Зазначив, що ОСОБА_6 відноситься до активного типу суспільної небезпеки.
Лікуючий лікар ОСОБА_7 підтримала заяву. Пояснила суду, що у ОСОБА_6 спостерігаються афективні розлади, які виражаються у коливаннях настрою, конфліктах з іншими пацієнтами. На даний час стан залишається нестабільним, тому потрібно реабілітаційні заходи закінчити та сформувати критичні настанови, саме в лікарні з суворим наглядом, оскільки тільки тут змогли підібрати йому лікування. Також зазначила, що ОСОБА_6 відноситься до активного типу суспільної небезпеки, оскільки йому характерні маячні ідеї певного змісту щодо потерпілої. Крім того, у нього наявний психопатологічний стан, що характеризується конфліктністю, неадекватністю, дратуванням при згадуванні про потерпілу. Має негативні настанови на лікування в майбутньому, оскільки не розуміє, що хвороба має хронічний характер і потрібно постійно лікуватися. У такому стані переведення у лікарню з посиленим наглядом є неможливим.

ОСОБА_6 просив відмовити в задоволенні заяви та просив змінити йому заходи примусового характеру на більш м`який режим. Зазначив, що на даний час він розкаюється у вчиненому. Пояснив, що потерпіла спалила його дім, чаклувала. Зазначив, що на даний час йому стало краще, до цього у липні в нього бував депресивний стан, йому не хотілось жити, такий стан у нього був і раніше.
Захисник ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні заяви та перевести ОСОБА_6 на більш м`який режим утримання.

Прокурор ОСОБА_3 підтримала подану заяву.
Заслухавши думку учасників процесу, обговоривши подану заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст.95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.
З аналізу ст.94 КК України вбачається, що вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчинення нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності. Виділяють активний та пасивний тип суспільної небезпечності.

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» №16 від 05.01.2018 року (а.с.3-5) ОСОБА_6 страждає на хронічне психічне захворювання. В клінічній картині захворювання зберігається впевненість у реальності хворобливих переживань, що обумовили скоєне (маячні ідеї впливу, незвичайних екстрасенсорних можливостей), які мають характер «застиглого» психопатологічного феномену, виявляються при цілеспрямованому розпитуванні, хоча і не мають колишньої афективної забарвленості. Афективні розлади за минулі 6 місяців набули тенденції до компенсації, але враховуючи їх прояви влітку 2017 року, що було відмічено попередньому огляді КЛП, стабільність стану ще не досягнуто (з огляду на тривалість та несприятливий перебіг захворювання з багаторазовими до 2-х разів на рік госпіталізаціями, в тому числі неодноразове застосування примусових заходів медичного характеру у зв`язку із скоєнням суспільно-небезпечних діянь). Сам ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив негативний стан у липні 2017 року. Таким чином, клінічний чинник суспільної небезпеки ще не усунуто. Байдужий до скоєного, жалю з цього приводу не висловлює. Не вважає себе психічно хворим, свої минулі висловлювання і поведінку не розцінює як прояв хвороби, не усвідомлює необхідності лікування, мотивуючи тим, що вже здоровий так як настрій «вирівнявся». Таким чином зберігається актуальність особистісного чинника суспільної небезпеки. Враховуючи вищевикладене, хворий зберігає особливу небезпеку для оточуючих та потребує завершення комплексу реабілітаційно-лікувальних заходів.
Зазначений висновок повністю підтверджується поясненнями лікуючого лікаря ОСОБА_7 , наданими нею у судовому засіданні, з яких вбачається, що ОСОБА_6 потребує на продовження застосування примусових заходів медичного характеру саме у лікарні з суворим наглядом, оскільки він відноситься до активного типу суспільної небезпеки, його психічний стан є нестійким, хворий не має позитивних настанов на лікування у майбутньому, відмовляється від лікування, виявляє агресію, роздратованість. При обґрунтуванні своїх доводів, лікар ОСОБА_7 у судовому засіданні наводила відповідні посилання на медичну карту стаціонарно хворого, досліджену судом, а саме, на записи від 03.08.2017, 05.10.2017, 16.11.2017, відповідно до яких у ОСОБА_6 зберігаються маячні ідеї відносно потерпілої, він відмовляється від призначеного лікування, роздратований, неадекватний, які відносяться до міжкомісійного періоду, так само як і посилання самого ОСОБА_6 на негативний стан здоров`я в липні 2017 року, та на переконання суду, є доказами висновків, які викладені комісією в №16 від 05.01.2018 та підтверджують пояснення представника лікарні, наданих у судовому засіданні.
Активний тип суспільної небезпеки характеризується наявністю у ОСОБА_6 маячних ідей певного змісту на адресу потерпілої. Також у нього наявний психопатологічний стан, який виражається в проявах агресивності, роздратованості, негативним ставленням до лікування. Психопатологічний стан у ОСОБА_6 повністю підтверджується висновком, поясненнями лікарів, наданими ними безпосередньо у судовому засіданні, та дослідженою у судовому засіданні медичною картою стаціонарного хворого. При цьому, суд зауважує, що наявність маячних ідей певного змісту та психопатологічного стану, за умови їх обґрунтованості, свідчить про активний тип суспільної небезпечності хворого. При цьому, у суду не має підстав ставити під сумнів як висновок комісії, так і пояснення лікарів-психіатрів, дані ними у судовому засіданні, оскільки з наведеного вище у мотивувальній частині ухвали, вбачається, що всі письмові докази і пояснення узгоджуються між собою і є послідовними.
Одночасно суд зазначає, що з аналізу ст.95 КК України вбачається, що зміна примусових заходів медичного характеру можлива лише за заявою представника психіатричного закладу, що надає особі психіатричну допомогу, тобто суд не уповноважений змінювати застосування примусових заходів медичного характеру за клопотанням інших учасників процесу. Аналогічні вимоги викладені у п.п.18,19 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005.
Таким чином, ОСОБА_6 страждає на хронічне психічне захворювання і здійснив дії, які являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, досі виявляє особливу небезпеку для оточуючих та потребує на продовження застосування примусових заходів медичного характеру у лікарні з суворим наглядом.
Керуючись ст.ст. 94, 95 КК України, ст.ст. 512, 514 КПК України, ст.ст. 19, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу " від 22.02.2000

ПОСТАНОВИВ:
Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру, призначених постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 02.09.2011 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи днів з дня її оголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1