АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/703/17 Справа № 691/1732/14-к Категорія: ч.1 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 18 липня 2017 року, яким

ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Вільшана Городищенського району Черкаської області, українця, громадянина України, одруженого, пенсіонера, з середньою спеціальною освітою, жителя АДРЕСА_1 , не судимого,

засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнений ОСОБА_7 , від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч.1 п.2 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Держави процесуальні витрати в сумі 1765 грн.20 коп за проведення комплексної транспортно-трасологічної та авто-технічної експертизи.

Вирішена доля процесуальних витрат та речових доказів, відповідно до положень ст.ст. 100 КПК України, -

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку суду ОСОБА_7 засуджений за те, що 10 червня 2013 року близько 08 години 30 хвилин, керуючи автомобілем «ВАЗ 2105» державний номер НОМЕР_1 , що належить його синові ОСОБА_10 , здійснюючи виїзд із прилеглої до млина території на проїжджу частину вулиці Горького в смт. Вільшана Городищенського району Черкаської області, повинен був дотримуватись Правил Дорожнього Руху України, а саме п. 10.1: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» та п. 10.2: «Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправочних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній», але всупереч вказаним положенням ПДР України, не вірно оцінив дорожню обстановку та неналежним чином стежив за її змінами, не передбачив настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча зобов`язаний був та міг їх передбачити, не надав переваги в русі велосипедисту ОСОБА_11 , який рухався велосипедом по проїжджій частині вказаної вулиці, виїхавши на проїжджу частину вул.Горького смт. Вільшана Городищенського району Черкаської області, допустив зіткнення велосипедиста із керованим ним автомобілем. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди та самовпевненості дій ОСОБА_7 , велосипедист ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, перелому кісток склепіння та основи черепу, епідуральної гематоми, ретробульбарної гематоми правого ока, крововиливу навколо правого ока, які згідно висновку судово-медичного експерта Корсунь-Шевченківського міжрайонного відділення Черкаського обласного бюро СМЕ за №120 від 07.10.2013 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя.

Таким чином своїми умисними діями ОСОБА_7 не дотримався Правил Дорожнього Руху України та вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційних скаргах:

- прокурор у кримінальному провадженні не оспорюючи встановлених судом обставин вчинення вчинення ОСОБА_7 вказаного кримінального правопорушення, кваліфікацію та доведеність вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. При цьому зазначає, що суд першої інстанції не дотримався вимог законодавства України та судової практики при призначенні ОСОБА_7 покарання та застосував положення ст.75 КК України як до основного покарання у вигляді 3 років позбавлення волі так і до додаткового позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, тоді як додаткові покарання підлягають реальному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку. Просив, ухвалити новий вирок, яким яким ОСОБА_7 , визнати винним за ч.2 ст.286 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік, поклавши обов`язки, передбачені п.2 ч.1 ст.76 КК України. Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на строк 2 роки ОСОБА_7 належить відбувати реально.

- адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення. Адвокат вказує, що при постановленні вироку суд в недостатній мірі перевірив покази обвинуваченого ОСОБА_7 та не надав їм належної правової оцінки. Крім того, зазначає, що фактично ніякого слідчого експерименту 16 жовтня 2013 року за участю ОСОБА_7 не проводилося, учасники тілики виїхали на місце ДТП та повторно в присутності експертів оглянули його, ніяких експериментів з метою перевірки показів не проводилося, ніяких замірів не проводилося. Комплексна транспортно -трасологічна та автотехнічна експертизи від 16.10.2013 року були проведені на підставі вихідних даних, які не повністю відповідають дійсності. Суд першої інстанції в обвинувальному вироку не вказав доводи свідка ОСОБА_12 , який пояснював, що самого зіткнення він не бачив, тілики після того як почув удар то побачив, що стоїть автомобіль і лежить ОСОБА_11 . Вважає, висновок експертизи за № 4/359 від 12 грудня 2013 року в частині встановлення причинного зв`язку між діями водіїв та вимкнення ДТП є технічно необґрунтованими, оскільки не було вирішене питання про технічну можливість у водія велосипеда уникнути наїзду на нерухомий автомобіль ВАЗ 2105 д.н.з. НОМЕР_1 шляхом застосування екстреного гальмування з моменту об`єктивної видимості автомобіля ВАЗ-2105 д.н.з. НОМЕР_1 . Відповідно до остаточного висновку експертизи в причинному зв`язку з виникненням ДТП знаходяться невідповідність дій водія автомобіля ОСОБА_7 та велосипедиста ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , та його адвоката ОСОБА_8 , які підтримали свою апеляційну скаргу, а проти апеляційної скарги прокурора заперечували, провівши за клопотанням сторін часткове повторне дослідження доказів, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора та залишення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України вірно.

Висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину передбаченого за ч.2 ст.286 КК України при обставинах, наведених у вироку, відповідає матеріалам провадження і ґрунтується на доказах, досліджених в судовому засіданні повно, всебічно і об`єктивно, яким суд дав належну оцінку.

Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, органом досудового розслідування й судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суд в достатній мірі не перевірив покази обвинуваченого та не надав їм належної правової оцінки є необґрунтованими, які в сукупності з іншими доказами не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи.

Доводи адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , що висновок комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 12.12.2013 року був проведений на підставі вихідних даних, які не повністю відповідають дійсності є безпідставними, оскільки вказані експертизи проведені на підставі всіх обєктивних даних, які були добуті при проведенні слідчих дій. Крім того, доводи адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого, що слідчий експеримент з участю ОСОБА_7 не проводився, оскільки учасники тільки виїхали на місце ДТП та повторно в присутності експертів оглянули його, ніяких замірів не проводилося є також безпідставними, так як проведення слідчого експерименту від 16.10.2013 року відбувалося за участю ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , експертів: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та в присутності понятих з дотриманням норм кримінального процесуального закону з метою перевірки і уточнення відомостей даної дорожньо-транспортної пригоди. На пропозицію слідчого, ОСОБА_7 відтворити обстановку та обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 10.06.2013 року в смт.Вільшана по вул.Горького Городищенського району Черкаської області за його участю, ОСОБА_7 повідомив, що підтримує ті покази, які він давав в якості свідка, при цьому, жодних заяв та зауважень від учасників процесуальної дії не надійшло. Проведення вищевказаного слідчого експерименту підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту від 16.10.2013 року ( т.2 а.к.п.150151).

Ці заперечення звинувачення були детально розглянуті судом першої інстанції та спростовані наведеними у його вироку доказами.

Мотивуючи висновки про винність ОСОБА_7 в інкримінованому злочині, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження, суд обґрунтовано послався на дані висновку експерта від 12 грудня 2013 року №4/359 з таблицею в якій зазначено, що у дорожній обстановці, яка склалася 10 червня 2013 року о 08 год.30 хвилин, водій автомобіля «ВАЗ 2105» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 , при виїзді з прилеглої території, повинен був перед проїздною частиною дати дорогу транспортним засобам, що рухаються по ній, тобто повинен був діяти у відповідності до вимог п.п.10.1,10.2 ПДР України. Велосипедист ОСОБА_11 , виконуючи об`їзд автомобіля «ВАЗ 2105» державний номер НОМЕР_1 , який виїхав на його смугу руху, повинен дотримуватися безпечного інтервалу, тобто повинен був діяти у «відповідності до вимог п.п. 13.1,13,3 ПДР України. У дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, технічна можливість для велосипедиста ОСОБА_11 уникнути зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2105» державний номер НОМЕР_1 полягала у виконанні ним вимог п.п. 13.1,13,3 ПДР України. для виконання яких він перешкод технічного характеру, згідно наданих на дослідження матеріалів, не мав; за обставин зазначених у постанові про призначення експертизи, та враховуючи дослідження по питанню №2, у дорожній обстановці, яка склалася на момент пригоди, технічна можливість для водія автомобіля «ВАЗ 2105» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 уникнути зіткнення з велосипедистом ОСОБА_11 полягала у виконанні ним вимог п.п. 10.1, 10.2 ПДР України, для виконання яких він перешкод технічного характеру, згідно наданих на дослідження матеріалів, не мав; проведені дослідження вказують на те. що у дорожній обстановці, яка склалася на момент дорожньо-транспортної пригоди, за обставин, зазначених у постанові про призначення експертизи, у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди знаходились невідповідності дій водія автомобіля «ВАЗ 2105» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимогам пл. 10.1,10.2 ПДР України та невідповідності дій велосипедиста ОСОБА_11 вимогам п.п.13.1,13.3 ПДР України;

Суд, який здійснює розгляд справи, керуючись законом, оцінює висновок за своїм внутрішнім переконанням, заснованим на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності. Висновок експерта не є особливим доказом і оцінюється за загальними правилами оцінки доказів.

Колегія суддів вважає, що при проведенні експертизи № 4/359 від 12.12.2013 року додержані всі вимоги закону при призначенні експертизи, дотримані права учасників процесу при призначенні і проведенні експертизи і висновки експертів достатньо мотивовані. Тому колегія суддів не може ставити під сумнів достовірність та обєктивність висновків автотехнічної експертизи № 4/359 від 12.12.2013 року.

Крім того вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами та досліджені судом, а саме:

- даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.06.2013 року із схемою дорожньо-транспортної пригоди та таблицею зображень в яких зафіксовано загальний вигляд проїжджої частини по вул.Горького смт.Вільшана Городищенського району Черкаської області розміщення транспортно засобу, яким керував ОСОБА_7 та велосипедист ОСОБА_11 , із розтушуванням транспортних засобів.

- показами потерпілого ОСОБА_11 , який пояснив, що 10 червня 2013 року їхав на роботу в смт.Вільшана до гаража, щоб отримати наряд, повертаючись назад, доїхав до магазину ритуальних послуг в напрямку села Петрики, і побачив, як раптово на дорогу від території млину виїхав автомобіль ОСОБА_7 , зупинити велосипед не зміг через раптовість дій обвинуваченого, як і об`їхати його через повне наближення на його ділянку дороги, відбулося зіткнення, вимушений був проходити лікування.

- даними висновку експерта від 07 жовтня 2013 року №120, згідно якого: ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, перелому кісток склепіння та основи черепу, епідуральної гематоми, ретробульбарної гематоми правого ока, крововиливу навколо правого ока, які утворилися від дії тупого(их) твердого (их) предмету(ів) в строк, вказаний в постанові; дані ушкодження могли утворитися при обставинах, вказаних в постанові; всі вище вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя;

- даними протоколу про проведення слідчого експерименту від 16 жовтня 2013 року з участю свідка ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та експерта ОСОБА_13 відповідно до якого ОСОБА_7 підтвердив свої покази дані ним 17 липня 2013 року в якості свідка, вказавши, що автомобіль, яким він керував, дійсно зупинився на місці ДТП, яке зазначено в схемі ДТП від 10 червня 2013 року, чув звук зіткнення з передньою частиною керованого ним автомобіля, але моменту зіткнення з велосипедистом не бачив, куди дивився не пам`ятає, пам`ятає лише, що надав перевагу в русі автомобілю «Запорожець»;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 16 липня 2014 року з участю свідка ОСОБА_15 , відповідно до якого він, дійсно 10 червня 2013 року близько 08 години 30 хвилин керував власним транспортни засобом - автомобілем «ЗАЗ» державний номер НОМЕР_2 по проїжджій частині вул.Горького в напрямку вул.Шевченка в смт.Вільшана Городищенського району Черкаської області зі швидкістю 40 км/год, проїжджаючи мимо млину, перед підйомом, по ліву сторону від себе, бачив автомобіль червоного кольору та велосипедиста, який здійснював рух назустріч також по лівій стороні, інших транспортних засобів не бачив, через деяку відстань почув звук зіткнення, під час слідчого експерименту вказав на місце знаходження транспортних засобів, що відповідають схемі ДТП, яке мало місце 10 червня 2013 року;

- показами свідка свідка ОСОБА_16 , про те, що 10 червня 2013 року близько 08 години 30 хвилин був свідком як ОСОБА_7 виїжджав на власному автомобілі від прилеглої до млина території на вул. Горького смт.Вільшана Городищенського району Черкаської області, після чого здавав заднім ходом біля млина, а коли виходив із автомобіля, то побачив, що автомобіль керований ОСОБА_7 стояв у нерухомому стані, а біля нього лежав велосипед та не відомий йому чоловік:

- показами свідка ОСОБА_12 , про те, що 10 червня 2013 року

близько 08 години 30 хвилин, знаходився на території млину по вул. Горького в смт. Вільшана Городищенського району Черкаської області та бачив як ОСОБА_7 виїзджав із прилеглої до млина території на власному автомобілі та одночасно із зупинкою автомобіля побачив як через вказаний автомобіль перелетів та впав на проїзджу частину велосипедист ОСОБА_11 , зрозумів, що автомобіль виїхав на дорогу по якій рухався велосипедист;

- показами свідка ОСОБА_17 , про те, що 10 червня 2013 року

близько 08 години 30 хвилин знаходилась біля магазину неподалік від млина по вул.Горького смт. Вільшана Городищенського району Черкаської області та бачила як автомобіль «Жигулі» червоного кольору під керуванням ОСОБА_7 , рухаючись з прилеглої території млину на головну дорогу, здійснив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_11 , який рухався від неї;

- показами судового експерта сектору автотехнічної експертизи НДЕКЦ при МВС. України в Черкаській області ОСОБА_14 , який має вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення експертизи обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод, експертизи технічного

стану транспортних засобів, транспортно-трасологічної експертизи, стаж експертної роботи з 2005 року, про те, що 12 грудня 2013 року за участю головного експерта сектору автотехнічної експертизи НДЕКЦ при MB С України в Черкаській області ОСОБА_18 було проведено комплексну транспортно-трасологічну та автотехнічну експертизу під час якої встановлено наявність вини водія ОСОБА_7 під час керування транспортним засобом «ВАЗ-2105» державний номерний знак НОМЕР_1 при виїзді з прилеглої території 10 червня 2013 року близько 08 години 30 хвилин від млина по вул. Горького смт. Вільшана Городищенського району Черкаської області, так як мав дати дорогу транспортному засобу, що рухався по ній, звернув увагу, що обвинувачений в ході руху здійснив виїзд на головну дорогу, тобто зупинився не до переїзду, як повинен, а на перехресті, чим створив дорожньо-транспорту пригоду, заперечуючи цим самим позицію обвинуваченого про відсутність його вини під час керування автомобілем.

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд 1 інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, а тому посилання обвинуваченого та його захисника про те, що висновки суду щодо доведеності вини ґрунтуються на припущеннях, суд не перевірив усіх доказів у справі, висновки суду, викладені у вироку не підтверджуються доказами дослідженими в судовому засіданні - не знайшли свого підтвердження при розгляді апеляцій.

Немає підстав вважати, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того, колегія суддів вважає, що в діях Бакал мається порушення Правил дорожнього руху України, що також привели до даної дорожньо-транспортної пригоди, однак дана обставина не звільняє ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за скоєне, тому доводи адвоката в цій частині також є необгрунтованими.

Колегія суддів оцінює покази ОСОБА_7 щодо невизнання вини, як намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

Колегія суддів приходить до висновку про достатність доказів, які свідчать та підтверджують вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження.

Крім того, добровільне відшкодування шкоди обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_11 на думку колегії суддів, свідчить про визнання винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 .

Докази, які досліджені судом першої інстанції в їх сукупності підтверджують наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, а тому підстав для закриття кримінального провадження колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції Закону України про кримінальну відповідальність, то колегія суддів погоджується з вказаними доводами, які підлягають до задоволення.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7, визначено, що відповідно до ч.1 ст.75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Як свідчить резолютивна частина вироку, суд першої інстанції в порушення вимог Закону про кримінальну відповідальність застосував положення ст.75 КК України як до основного покарання у виді 3 років позбавлення волі, так і до додаткового позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування або зміни судового рішення.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора та про залишення без задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , в зв`язку з чим вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

Колегія суддів призначає покарання ОСОБА_7 , в межах апеляційних вимог прокурора, тому ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки, із застосуванням ст.75 КК України до основного покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 є суб`єктом п.г ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, бажає застосування до нього амністії, перешкод для цього не існує, тому обвинувачений ОСОБА_7 на підставі вказаного закону підлягає звільненню від призначеного покарання.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 408, 409 КПК України, колегія суддів,

з а с у д и л а :
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції задовольнити.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 18 липня 2017 року в частині призначення покарання ОСОБА_19 скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 на період іспитового строку ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі г ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного основного та додаткового покарання.

В решті вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 18 липня 2017 року відносно ОСОБА_20 залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :