АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 577/5657/14-к Номер провадження 11-кп/786/296/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 1 ст. 115 КК України ОТ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 001437 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_10 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями та прокурора Конотопського міжрайонної прокуратури Сумської області ОСОБА_6 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 березня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотоп Сумської обл., який проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 13 років позбавлення волі.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_11 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь: потерпілої ОСОБА_11 2 333 матеріальної шкоди; потерпілої ОСОБА_9 3 000 грн моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта в сумі 196,56 грн.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 21.08.2014 приблизно о 19 год. 20 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та шукаючи свою співмешканку ОСОБА_9 , прибув до господарства її матері ОСОБА_12 , яка мешкала на АДРЕСА_2 , де в ході розмови з останньою виникла сварка, під час якої ОСОБА_7 дістав із-за поясу спортивних штанів ніж, яким наніс ОСОБА_12 один удар в область серця, один удар в живіт, два удари в область лівого стегна у верхній та середній третині та удар в область лобкової поверхні зліва. Внаслідок отриманих поранень грудної клітини потерпіла ОСОБА_12 померла на місці вчинення злочину. Після цього ОСОБА_7 залишив місце вчинення злочину.

В апеляційній скарзі захисник з внесеними доповненнями обвинуваченого, просить скасувати вирок суду та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений зазначає, що судом неправильно встановлені обставини провадження, - час, спосіб та мотив злочину.

Окрім того ОСОБА_7 вказує на те, що на досудовому розслідуванні було порушено право на захист, так як після затримання та його допиту, незважаючи на його - ОСОБА_7 прохання, йому не було надано захисника, а тому показання надані ним на досудовому розслідуванні є недопустимими доказами, показання всіх свідків по кримінальному провадженню є недопустимими доказами, так як вони очевидцями події не були та про вчинене їм повідомила ОСОБА_9 , яка під час розгляду провадження у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ змінила свої показання та вказувала, що вона обмовила його ОСОБА_7 ..

Також апелянт свої вимоги мотивує тим, що судом не викликано та не допитано свідка ОСОБА_13 , пояснення якого, на його думку, може істотно вплинути на рішення суду, не усунуті суперечності між показаннями свідка ОСОБА_14 , який вказував, що він викинув ніж на кладовищі, з протоколом впізнання ножа, де вказано, що ніж вилучений за місцем його ОСОБА_7 проживання та не встановлено, яким чином ніж опинився у нього вдома, не проведено судово-медичну експертизу щодо з`ясування росту особи, яка завдала тілесні ушкодження ОСОБА_12 , так як у задоволенні клопотання його захисника судом було відмовлено, не перевірено причетність ОСОБА_9 до злочину.

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичні обставини провадження та правильність юридичної кваліфікації дій ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування кримінального закону та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі через м`якість, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст. 115 КК України у виді 14 років позбавлення волі.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що судом не в повній мірі було враховано: ступінь тяжкість вчиненого злочину, який є особливо тяжким, малозначність причини злочину, перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину, намагання обвинуваченого перешкодити встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні, шляхом надання неправдивих і суперечливих показань, здійснення обвинуваченим тиску на свідків ОСОБА_15 та залучення до провадження свідка ОСОБА_16 , який надав суду неправдиві показання на користь ОСОБА_7 , та був засуджений за ч. 2 ст. 384 КК України, відсутність каяття обвинуваченого, не відшкодування потерпілим шкоди, негативні характеристики ОСОБА_7 за місцем проживання та антигромадський спосіб життя останнього.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченого та його захисника, в підтримку апеляційної скарги з внесеними доповненнями обвинуваченого, які просили вирок суду скасувати і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції і не підтримали вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про скасування вироку та ухвалення нового виправдувального вироку щодо ОСОБА_7 , разом з цим заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги з внесеними доповненнями обвинуваченого та підтримав свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.

Згідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який він засуджений, ґрунтується на доказах, досліджених під час судового розгляду та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, як того вимагає ст. 370 КПК України.

Так, як слідує із показань потерпілої ОСОБА_9 , яка є дочкою вбитої ОСОБА_12 , які надані нею безпосередньо у суді першої інстанції і підтверджені нею у Апеляційному суді Полтавської області - 21 серпня 2014 року вдома у обвинуваченого ОСОБА_7 вона з останнім та ОСОБА_17 , ОСОБА_14 розпивали спиртні напої.

Під час розпиття спиртних напоїв між нею та обвинуваченим виникла сварка через це вона пішла додому до бабусі і матері, де, повечерявши вони з останньою пішли пройтись до кіоску.

Приблизно о 19 годині підійшла її подруга, через це її мати ОСОБА_12 пішла додому. Ще через 10 хвилин підійшла кума і вони всі разом пішли у лісополосу відпочивати.

Приблизно через годину їй зателефонувала сестра і повідомила, що померла мати, а трохи згодом зателефонував ОСОБА_7 , якому вона повідомила, що померла мати. Після цього ОСОБА_7 прийшов з ОСОБА_14 до помешкання матері, де оглянули покійну матір і відвезли останню разом з нею ОСОБА_9 на експертизу у м. Ромни. Після того вона разом з ними та з подругою пішли у кафе щоб пом`янути її матір і вживали спиртні напої. ОСОБА_7 та ОСОБА_14 говорили про ножові поранення матері, ОСОБА_7 намагався піти у правоохоронні органи і зізнатися в тому, що це він вчинив вбивство. Зранку всі пішли додому до ОСОБА_7 і там він їй сказав, що вбив її матір і в неї просив вибачення за вчинене. Між нею і матірю були гарні стосунки. Вилучений ніж ОСОБА_7 носив при собі і з цим ножем, він кидався і на неї .

Потерпіла ОСОБА_11 рідна сестра потерпілої ОСОБА_9 у суді першої інстанції підтвердила показання потерпілої ОСОБА_9 та показала, що 21 серпня 2014 року у вечірній час їй зателефонувала її бабуся і повідомила про смерть ОСОБА_12 , яка є її матір`ю через це викликали міліцію і швидку. ОСОБА_9 , яка є її сестрою стверджувала, що вбив їхню матір ОСОБА_7 . На її питання до ОСОБА_7 , навіщо він вбив матір, і за що, то останній відповів, що він не матір хотів вбити, а ОСОБА_9 ..

Зазначені показання потерпілих підтвердила у суді першої інстанції свідок ОСОБА_18 , яка показала, що 21 серпня 2014 року приблизно о 19 год 30 хв вона у будинку за адресою АДРЕСА_2 виявила ОСОБА_12 , яка лежала на підлозі. Після цього прийшла ОСОБА_9 , яка була схвильована, оскільки від потерпілої ОСОБА_11 їй вже було відомо про смерть матері.

Також свідок ОСОБА_18 підтвердила показання потерпілої ОСОБА_9 і у тому , що між останньою і ОСОБА_12 були гарні стосунки.

Показаннями свідка ОСОБА_19 підтверджується показання потерпілої ОСОБА_9 у тому, що 21 серпня 2014 року приблизно о 19 год.00 хв. остання вживала алкогольні напої з його дружиною ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .. ОСОБА_9 стало відомо про смерть її матері від її сестри ОСОБА_11 , яка їй про це повідомила по телефону.

Свідок ОСОБА_14 у суді першої інстанції повністю підтвердив наведені вище показання потерпілих, а саме у тому, що 21 серпня 2014 року вдома у обвинуваченого він з останнім та ОСОБА_17 і ОСОБА_9 вживали спиртні напої. Під час розпиття спиртних напоїв ОСОБА_7 та ОСОБА_9 посварилися і остання пішла звідти. Через деякий час він разом з ОСОБА_7 пішли шукати коханця ОСОБА_9 .. Обвинувачений зайшов у якийсь будинок, а коли він вийшов, то вони пішли до бабусі, а потім на «Жилмасив», де він біля кіоску присів, а ОСОБА_7 кудись пішов. Коли обвинувачений повернувся знову, запропонував зустрітися на кладовищі і сказав, що вбив ОСОБА_12 , яка є матір`ю ОСОБА_9 .. Прийшовши на кладовище разом з ОСОБА_17 і ще якимось чоловіком, яких покликали піти, під час вживання алкогольних напоїв ОСОБА_7 говорив, що ОСОБА_12 вбив за те, що вона йому нагрубила. На кладовищі ОСОБА_7 витяг з рукава ніж, який був у крові і пояснив, що саме цим ножем убив ОСОБА_12 .. Потім він ніж закинув та просив, щоб вони склали йому алібі. Після дзвінка ОСОБА_9 , що повідомила про смерть матері, він з ОСОБА_7 прийшли додому до покійної, де побачили труп з ножовими пораненнями. Ніж він упізнав, як той, що бачив у ОСОБА_7 на кладовищі.

Показання потерпілих та свідка ОСОБА_22 про зізнання ОСОБА_7 у вчиненні вбивства ОСОБА_12 підтвердив у суді першої інстанції свідок ОСОБА_23 , який стверджував, що чув від обвинуваченого, що саме він ОСОБА_7 вбив матір ОСОБА_24 .

Про те, що ОСОБА_23 мав розмову із обвинуваченим о 19 год 39 хв 21.08.2014 та 00 год 04 хв 22.08.2014 тобто після вчинення злочину щодо ОСОБА_12 підтверджується роздруківкою телефонних дзвінків з телефону ОСОБА_7 та схематичним зображенням базової станції оператора зв`язку Київстар (т.1 а.п. 211, 215-220).

Свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та потерпіла ОСОБА_11 у суді першої інстанції стверджували, що про те, що ОСОБА_12 вбив саме ОСОБА_7 їм стало відомо безпосередньо після вчинення злочину від ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ..

При цьому ОСОБА_15 вказувала, що ОСОБА_7 при ній став на коліна перед потерпілою ОСОБА_9 і просив вибачення за вбивство, а потерпіла ОСОБА_11 зазначила, що обвинувачений їй на вухо говорив, що він вбив ОСОБА_12 , але мав намір вбити ОСОБА_9 .. ОСОБА_26 стверджував, що йому зателефонував обвинувачений і попросив, щоб він до нього прийшов, коли він прийшов останній спав, а ОСОБА_9 йому пояснила, що ОСОБА_7 вбив її матір і покликав його, щоб порадитися, що йому робити далі. ОСОБА_25 повідомила, що у її присутності потерпіла ОСОБА_9 повідомила потерпілій ОСОБА_11 ,що ОСОБА_7 вбив ОСОБА_12 ..

Отже, з вказаного вище вбачається, що ОСОБА_7 свідку ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та потерпілим ОСОБА_11 і ОСОБА_9 розповів про вбивство ОСОБА_12 ще до його затримання працівниками правоохоронних органів, про що останні підтвердили суду першої інстанції під час судового розгляду.

Потерпілі та всі свідки надавали свої показання в судовому засіданні в присутності обвинуваченого та його захисника, яким надавалося право задавати питання щодо обставин провадження. Дані показання є логічними, послідовними і взаємоузгодженими між собою та не спростовані стороною захисту та обвинуваченим і узгоджуються з наступними письмовими доказами.

Згідно даних, які містяться у висновку судово-медичної експертизи № 209 проведеної у період з 11.00 год 22.08.2014 по 1.11.2014 у ОСОБА_12 виявлені:

рана № 1 розташована на передній поверхні грудної клітини зліва проникаюча у ліву плевральну порожнину з пошкодженням передньої стінки навколосерцевої сорочки і надклапанного відділу аорти, яка має рановий канал, що йде спереду назад знизу вверх з невеликим відхиленням зліва направо. Навколосерцева сорочка напвнена рихлими згустками та рідкою кров`ю ;

рана № 2 розташована на передній поверхні брюшної стінки зліва по навкологрудній лінії, проникаюча в брюшну порожнину з пошкодженням кореня брижейки тонкого кишківника, яка має загальний напрямок раньового каналу спереду назад знизу вверх з невеликим відхилом зліва направо;

рана № 3 розташована на передньовнутрішній поверхні лівого стегна у верхній треті, проникаюча в м`які тканини на глибину 4,5 см, яка має раньовий канал, що йде спереду назад зліва направо знизу вверх

рана № 4 розташована в лобковій частині зліва, проникаюча в м`які тканини на глибину 3,5 см., що має раньовий канал, який іде спереду назад знизу вверх зліва направо;

рана № 5 розташована на задній поверхні лівого бедра в середній третині проникаюча на глибину до 4 см, яка має раньовий канал,який іде спереду назад знизу вверх зліва направо, також садни на лівій боковій поверхні живота.

Смерть ОСОБА_12 настала в результаті проникаючого колото різаного поранення лівої половини грудної клітини з пошкодженням навколосерцевої сорочки і надклапанного відділу аорти, яке викликало гостру крововтрату, мало внутрішніх органів малокрів`я.

Відповідно до виражених трупних явищ, смерть ОСОБА_12 настала до 1-ї доби до моменту вивчення трупу в морзі (т. 2 а.п.55-64). З цього ж висновку вбачається, що категорично стверджувати чи спростовувати, що смерть ОСОБА_12 настала в період з 16.00 по 21.00 21.08.2014 не представилось можливим.

22 серпня 2014 року за місцем проживання обвинуваченого по АДРЕСА_3 у останнього було знайдено та вилучено ніж яким було вбито ОСОБА_12 (т. 1 а.п. 112-115).

З протоколів пред`явлення для впізнання речей, вбачається, що потерпіла ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_14 вказали на один і той ніж, як на той, що був у обвинуваченого, та який у останнього був вилучений (т.1 а.п. 71, 140-143).

Висновком судово-медичної криміналістичної експертизи № 292 від 16.10.2014, експерт ОСОБА_27 (стаж роботи за фахом 15 років), підтверджено, що, колото різані поранення у ОСОБА_12 утворилися від колюче ріжучої дії плоскої клинкової зброї, типу клинка ножа, який має відносно гостре лезо і П-подібний в перерізі обух з помірно вираженим ребрами, товщиною від 0,1 см до 0,2 см. Ширина клинка на глибині його занурення приблизно 1,2 см 1,9 см, могли утворитися від дії клинка № 1 вилученого у ОСОБА_7 (т.2 а.п. 171-177).

Достовірність показань потерпілих і свідків також підтверджується даними протоколу слідчого експерименту від 22.08.2014 з обвинуваченим, з якого вбачається, що ОСОБА_7 в присутності захисника ОСОБА_28 добровільно та послідовно показав спосіб вчинення ним злочину та демонстрував свої дії для фотозйомки та відео зйомки. Даний протокол був прочитаний обвинуваченим, його захисником, понятими і будь-яких заяв та зауважень у останніх не було про що свідчать їх підписи (т.1 а.п. 94-102).

Експерт ОСОБА_29 (стаж роботи 30 років) встановив, що пошкодження у ОСОБА_12 могли утворитися від дій, продемонстрованих ОСОБА_30 під час слідчого експерименту, що підтверджує їх локалізація, характер хід ранових каналів (висновок судово-медичної експертизи № 495 від 4.11.2014 щодо ОСОБА_12 ) (т.2 а.п. 67-68).

Сам обвинувачений не заперечував у місцевому суді та у Апеляційному суді Полтавської області, що 21.08.2014 у нього вдома він розпивав спиртні напої з ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_9 , під час цього посварився з ОСОБА_9 та остання пішла. Через деякий час він разом з ОСОБА_14 шукали потерпілу. Не оспорював ОСОБА_7 і розпиття спиртних напоїв на кладовищі разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_17 та події які відбувалися після цього. Також не заперечив обвинувачений і факт того, що він разом із ОСОБА_14 приходив до ОСОБА_9 після того як вона йому повідомила про смерть матері належності йому ножа, яким вчинено вбивство.

Тобто такі показання обвинуваченого фактично узгоджуються повністю із наведеними вище доказами.

Роздруківкою телефонних дзвінків з телефону ОСОБА_7 та схематичним зображенням базової станції оператора зв`язку Київстар підтверджується, що ОСОБА_7 у день та час вбивства ОСОБА_12 знаходився в зоні дії станції, яка покривала місце вчинення злочину, а саме на АДРЕСА_2 в азимуті 75 (т.1 а.п. 211, 215-220).

Доводи обвинуваченого, про те що він не знав де проживала мати ОСОБА_9 спростувала потерпіла ОСОБА_9 в Апеляційному суді Полтавської області, яка пояснила, що, проходячи повз будинок матері разом з обвинуваченим вона показувала йому де проживала вона ОСОБА_9 зі своєю матір`ю ОСОБА_12 ..

Також потерпіла ОСОБА_9 в Апеляційному суді Полтавської області спростувала показання надані при розгляді провадження в касаційній інстанції. Пояснила, що змінити свої показання на користь обвинуваченого її попросила ОСОБА_31 , яка є цивільною дружиною ОСОБА_7 і підтвердила показання надані нею у суді першої інстанції. Одночасно потерпіла ОСОБА_9 стверджувала, що вона переконана, що матір її вбив ОСОБА_7 і охарактеризувала його як жорстоку людину, схильну до насильства, який неодноразово її бив, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.

Показання ОСОБА_9 узгоджуються із показаннями потерпілої ОСОБА_11 , свідків та фактично із показаннями обвинуваченого у зв`язку з цим підстав не довіряти її показанням у колегії суддів відсутні.

Згідно вироку Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28.12.2016 було затверджено угоду про визнання винуватості від 16.12.2016 укладену між прокурором Конотопської місцевої прокуратури та обвинуваченої ОСОБА_9 .. ОСОБА_9 визнано винуватою за ч. 2 ст. 384 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

Оцінивши зазначені докази, суд прийшов до логічного та обґрунтованого висновку про те, що вони є належними, допустимими та достовірними, а їх сукупність такою, що з усією достатністю доводить, що саме ОСОБА_7 умисно протиправно заподіяв смерть ОСОБА_12 ..

Обґрунтовано суд відкинув, як недостовірні, показання обвинуваченого про те, що він, через кохання, узяв на себе вину ОСОБА_9 , яку вважав винуватою у вбивстві матері. Як правильно вказав суд, обвинувачений впродовж судового розгляду змінював свої показання, доповнюючи їх відповідно до встановлених судом обставин та дійшов до правильного висновку про нещирість цих показань.

Твердження обвинуваченого про порушення його права на захист після затримання спростовуються матеріалами кримінального провадження, з яких вбачається, що, будучи затриманим 22.08.2014 о 16.30 год. ( т.1 а.п. 74-75), цього ж числа ОСОБА_7 надано захисника ОСОБА_28 ( т.1 а.п. 76) та о 17.00 год 22.08.2014 в присутності захисника оголошено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (т.1 а.п. 82), після чого здійснений допит підозрюваного також в присутності захисника (т.1 а.п. 83-91). Суд першої інстанції у оскаржуваному вироку послався на показання обвинуваченого наданих останнім безпосередньо у цьому ж суді, а не на показання отримані під час досудового розслідування, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 95 КПК України.

Доводи обвинуваченого та його захисника про наявність розбіжностей між показаннями ОСОБА_14 , який вказував, що ОСОБА_7 викинув ніж на кладовищі та матеріалами провадження щодо місця вилучення, а саме: ніж був вилучений за місцем проживання обвинуваченого, є безпідставними.

Як правильно зазначив прокурор в апеляційній інстанції, з часу перебування обвинуваченого на кладовищі, де вживав спритні напої з ОСОБА_14 та часом затримання останнього працівниками правоохоронних органів пройшов значний проміжок часу, за який ОСОБА_7 відшукав викинутий ним ніж та переніс за місцем проживання, оскільки 22 серпня 2014 року за місцем проживання обвинуваченого по АДРЕСА_3 у останнього було знайдено та вилучено ніж яким було вбито ОСОБА_12 ,що підтверджується даними висновку судово-медичної криміналістичної експертизи № 292 від 16.10.2014 та даними протоколів пред`явлення для впізнання речей,які наведені вище (т. 1 а.п. 112-115, 71, 140-143). Тому сумнівів у тому, що саме цим ножем ОСОБА_7 вчинив вбивство ОСОБА_12 в колегії суддів не виникає.

Колегія суддів не погоджується з доводами обвинуваченого щодо наявності протиріч при встановленні часу, способу та мотивів вчинення злочину, оскільки дані протиріччя були усунуті, виходячи з матеріалів кримінального провадження з врахуванням не лише даних експертиз, а й показань свідків.

З висновку експерта № 209 від 1.11.2014 вбачається, що однозначно стверджувати, що смерть ОСОБА_12 настала в період з 16.00 год по 21.00 год 21.08.2014 не є можливим, разом з тим, даним висновком було встановлено, що смерть потерпілої настала не більше 1 доби до моменту дослідження трупу в морзі, а це дослідження було проведено у період з 11.00 год 22.08.2014 по 1.11.2014 (т. 2 а.п.55-64).

Крім того, з показань ОСОБА_9 та ОСОБА_20 вбачається, що приблизно 18.30 год ОСОБА_12 разом з ОСОБА_9 була біля вагончиків та остання не відлучалася звідти нікуди. Приблизно о 19.00 год туди підійшли ОСОБА_21 і ОСОБА_19 та вони разом пішли у лісопосадку відпочивати, про смерть матері ОСОБА_9 нічого не говорила, а о 19.30 год зателефонувала сестра ОСОБА_9 та повідомила про смерть матері. На підставі зазначеного вище було зроблено висновок, про час вбивства ОСОБА_12 , а саме 19.20 год 21.08.2014.

Причетність ОСОБА_9 до злочину перевірялася під час досудового розслідування за допомогою її допиту, допиту свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , які підтвердили свої показання в суді, та з використанням поліграфа.

Оскільки часом вбивства ОСОБА_12 є 19.20 год 21.08.2014, а вказані вище свідки підтвердили, що ОСОБА_9 перебувала разом з ними протягом вказаного часу, тому твердження обвинуваченого, що вбивство матері вчинила саме ОСОБА_9 слід вважати способом захисту для уникнення відповідальності.

Щодо доводів обвинуваченого не проведення судово-медичної експертизи слід зазначити наступне, що відповідно до даних, які містяться у висновку судово-медичної експертизи № 209 проведеної у період з 11.00 год 22.08.2014 по 1.11.2014 щодо ОСОБА_12 вбачається, що визначити в якому положенні знаходилася ОСОБА_12 в момент спричинення їй тілесних ушкоджень, і яким було взаєморозташування потерпілої і нападаючого, а також можливий зріст особи, яка нанесла тілесні ушкодження не представилося можливим (т. 2 а.п. 62-64), тому на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у проведенні експертизи щодо встановлення зросту нападника.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що у суді першої та апеляційної інстанцій клопотання про допит ОСОБА_32 учасники судового провадження не заявляли і під час досудового розслідування не було встановлено, що ОСОБА_33 є свідком по даному провадженню, тому з огляду на ч. 3 ст. 404 КПК України підстави для допиту останнього у суді апеляційної інстанції відсутні.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у злочині, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, його наслідки і характер, дані про особу винного, а саме те, що він характеризується як особа схильна до вчинення насильства, думку потерпілих, обставину, що пом`якшує покарання - раніше не судимий і обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Обговорюючи призначене ОСОБА_7 покарання колегія суддів окрім наведеного вище, враховує всі обставини по провадженню в їх сукупності, те, що завдані збитки потерпілим не відшкодовані і те, що ОСОБА_7 схильний до вчинення насильницьких дій в стані алкогольного сп`яніння та схильний до вживання наркотичних речовин (матеріали перевірки, протокол медичного огляду т. 2 а.с.146, 199-202 ).

Таким чином, з урахуванням наведеного, призначене судом першої інстанції покарання, яке не є мінімальним відповідно до санкції ч. 1 ст. 115 КК України є достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів. Тому доводи прокурора про неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного ОСОБА_7 судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі через м`якість є необґрунтованими.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли зміну чи скасування вироку, колегія суддів не знаходить.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_10 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями та прокурора, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями та прокурора Конотопського міжрайонної прокуратури Сумської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26 березня 2015 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4