Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________копія:____
У Х В А Л А
Іменем України
15 березня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали об`єднаних кримінальних проваджень за остаточним номером №0007363 (відомості внесено до ЄРДР 06 грудня 2015 року), що об`єднане з кр.пров. №0001413 (відомості внесено до ЄРДР 04 березня 2016 року) відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Країв, Острозького р-ну, Рівненської обл., зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше судимий: 1) вироком Рівненського міського суду від 13 травня 2015 року за ч.1 ст.186 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн., штраф сплачено 09 червня 2015 року; 2) вироком Рівненського міського суду від 14 липня 2015 року за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік та, на підставі ст.ст.75, 104 КК України, був звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, іспитовим строком на 1 (один) рік; 3) вироком Рівненського міського суду від 17 грудня 2015 року за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70, ст.ст.104, 75 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) з іспитовим строком трвалістю 2 (два) роки, обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України;

за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_5 (далі - прокурор), захисників неповнолітнього обвинуваченого адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2016 року;

За участі:
секретаря с/з ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_6 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_10 ;

ВСТАНОВИЛА:
У поданій апеляційній скарзі прокурор просить вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2016 року відносно неповнолітнього ОСОБА_4 змінити та виключити з резолютивної частини вироку абзац другий щодо призначення судом першої інстанції покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України. В решті вирок суду просить залишити без змін.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 просить вирок змінити в частині призначеного покарання та частково приєднати йому до покарання, призначеного остаточно за сукупністю злочинів, у відповідності до ч.1 ст.70 КК України за цим вироком, а саме у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, невідбуту частину покарання за вироком Рівненського міського суду від 17 грудня 2015 року, остаточно призначивши судом апеляційної інстанції покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

У поданій апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 просить також змінити вирок суду першої інстанції та призначити її підзахисному ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, встановивши іспитовий строк.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2016 року неповнолітнього ОСОБА_4 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України та призначено покарання: за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки; за ч.2 ст.190 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. Згідно ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, що було призначено ОСОБА_4 вироком Рівненського міського суду від 17 грудня 2015 року, більш суворим, призначеним згідно цього вироку за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки та, із урахуванням вимог ст.71, ч.3 ст.78 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Рівненського міського суду від 17 грудня 2015 року відносно обвинуваченого та призначено судом першої інстанції остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з відбуванням у кримінально-виконавчій установі. Початок строку відбування покарання визначено рахувати з дати обрання обвинуваченому судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме з 25 серпня 2016 року. Згідно положень абз.1 ч.5 ст.72 КК України, зараховано обвинуваченому ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення у строк призначеного покарання, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. До набрання вироком законної сили запобіжний захід засудженому залишено попередній - тримання під вартою. Цивільний позов неповнолітньої ОСОБА_11 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_11 7225 (сім тисяч двісті двадцять п`ять) грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної злочином. Крім того, залишено без розгляду цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В обгрунтування вимог поданої апеляційної скарги прокурор доводить, що вирок підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що у відповідності до вимог ст.409 КПК України, може бути підставою для зміни вироку. Посилаючись на положення кримінального закону та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України щодо спірних питань, що виникають у суду при призначенні покарання, зокрема щодо призначення покарання особі за сукупністю злочинів та сукупністю вироків. Зазначає, що ОСОБА_4 , до ухвалення судом оскаржуваного вироку, був раніше судимий, останній раз вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2015 року за ч.2 ст.185 КК України, який був змінений ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 29 лютого 2016 року, тобто епізоди злочинної діяльності по оскаржуваному вироку, ОСОБА_4 вчинив як до, так і після ухвалення вироку Рівненського міського суду від 17 грудня 2015 року відносно нього, за встановлених судом обставин, а кримінальний закон чітко розмежовує та встановлює порядок призначення покарання за сукупністю вироків, однак застосування судом положень ч.4 ст.70 КК України та прийняте судом рішення про поглинення менш суворого покарання, що було призначено ОСОБА_4 вироком Рівненського міського суду від 17 грудня 2015 року, більш суворим, призначеним згідно оскаржуваного вироку за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначення покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки ОСОБА_4 таким, що не повністю відповідає вимогам кримінального закону.

Захисник-адвокат ОСОБА_6 у поданій апеляційній скарзі фактично оспорює рішення суду з приводу суворості, остаточно призначеного ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років за сукупністю вироків, оскільки вважає, що були всі підстави приєднати з попереднього вироку меншу частку невідбутої частини покарання у виді позбавленя волі до покарання за оскаржуваним вироком, а саме 1 (один) місяць та рахує, що остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі було би для її підзахисного цілком достатнім, з урахуванням усіх, встановлених обставин, що пом`якшують покарання до яких входить, зокрема повне визнання ОСОБА_4 вини у вчиненні злочинів, щире каяття, вчинення злочину неповнолітнім тощо.

Обгрунтовуючи доводами вимоги поданої на вирок апеляційної скарги адвокат ОСОБА_7 стверджує, що з урахуванням обставин, що пом`якшують ОСОБА_4 покарання та, які встановлені по даному кримінальному провадженню, зокрема тяжкого стану здоров`я, позитивної характеристики за місцем проживання та інші обставини у їх сукупності, у тому числі повного визнання вини у вчиненні злочину та активного сприяння у його розкритті, є всі підстави для встановлення іспитового строку ОСОБА_4 та для звільнення його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, на підставі ст.75 КК України.

За вироком суду, 04 грудня 2015 року близько 20-ї год. 20 хв. неповнолітній ОСОБА_4 , перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , з умислом на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою своєї знайомої - неповнолітньої ОСОБА_11 , під приводом зателефонувати, попросив у неї мобільний телефон марки Samsung SM-850F Galaxy Alрha, ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 7225 (сім тисяч двісті двадцять п`ять) грн. Отримавши телефон, обвинувачений його потерпілій не повернув, залишивши при цьому місце події, чим заподіяв неповнолітній ОСОБА_11 майнової шкоди на вказану суму.

Крім того, 04 березня 2016 року о 17 год. 30 хв. неповнолітній ОСОБА_4 , перебуваючи неподалік магазину «ВЕАН», що по вул.Млинівська, буд.29-а в м.Рівне, з умислом на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом ривка відкрито викрав з рук малолітнього ОСОБА_13 мобільний телефон марки Bravis AIR вартістю 600(шістсот) грн., чим заподіяв малолітньому ОСОБА_13 матеріальну шкоди на вказану суму.

Також, 09 березня 2016 року о 14 год. неповнолітній ОСОБА_4 , перебуваючи біля приміщення кооперативу «ЗАРЯ», що по вул.Ломоносова, буд.40 у м.Рівне, з умислом на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом ривка відкрито викрав з рук малолітнього ОСОБА_14 мобільний телефон марки Lenovo А338t, вартістю 1450 (одна тисяча чотириста п`ятдесят) грн. 96 (дев`яносто шість) коп., чим заподіяв майнову шкоду малолітньому ОСОБА_14 на зазначену суму.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_6 , яка повністю підтримала, подану нею апеляційну скаргу та просила її задовольнити, одночасно підтримавши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 та висловивши думку про відмову в задоволенні апеляційної скарги прокурора; позицію обвинуваченого ОСОБА_4 , який підтримав апеляційні скарги прокурора та своїх захисників-адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за висловлених у них вимог щодо зміни вироку; думку законного представника обвинуваченого - ОСОБА_10 , який підтримав апеляційні скарги захисників обвинуваченого та не підтримав апеляційну скаргу прокурора; пояснення прокурора ОСОБА_9 , яка повністю підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила її задовольнити, одночасно висловивши прохання про відмову в задоволенні апеляційних скарг захисників неповнолітнього обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши, наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 та ч.2 ст.190 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, є обґрунтованими та підтверджені сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та детально дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема показаннями потерпілих, їх законних представників, свідків та письмовими доказами, зібраними в матеріалах кримінального провадження.

Вказані висновки суду, прокурором та захисниками обвинуваченого адвокатами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не оспорюються а тому, в даному випадку, судом апеляційної інстанції ці висновки не перевіряються, відповідно не перевіряється вирок суду і в частині доведеності вини ОСОБА_4 у вчиненні, інкримінованих йому злочинів та в частині кваліфікації його дій.

Частинами першою та четвертою ст.70 КК України, передбачено, що при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Частина перша ст.71 КК України передбачає, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_4 до ухвалення оскаржуваного вироку суду, був засуджений вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2015 року за ч.2 ст.185 КК України до остаточного, згідно ч.4 ст.70 КК України, покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців та, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України, був звільнений від його відбування зі встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.

Згідно оскаржуваного вироку, яким суд ОСОБА_4 визнав винним за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України, а саме резолютивної її частини вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи остаточне покарання ОСОБА_4 за сукупністю зазначених злочинів, керуючись положеннями ч.4 ст.70 КК, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним покаранням за злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК України згідно оскаржуваного вироку, який ОСОБА_4 вчинив 04 грудня 2015 року, тобто до ухвалення вироку Рівненського міського суду від 15 грудня 2015 року - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки поглинув покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців, що призначене йому за попереднім вироком зі встановленням іспитового строку, після чого за сукупністю злочинів (ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК) визначив остаточне покарання ОСОБА_4 за оскаржуваним вироком, після чого - ще й приєднав до цього покарання з попереднього вироку від 15 грудня 2015 року невідбуту його частину, яку перед цим поглинув на підставі ч.4 ст.70 КК, що не відповідає засадам закону України про кримінальну відповідальність. Тому вказівка суду, зазначена в резолютивній частині вироку, про застосування положень ч.4 ст.70 КК України підлягає виключенню.

Що стосується мотивів, з яких оскаржуваний вирок просять змінити захисники обвинуваченого ОСОБА_4 адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , то в ході розгляду матеріалів кримінального провадження, з урахуванням характеризуючих даних особи ОСОБА_4 та фактичних обставин даного кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції, колегія суддів підстав для задоволення апеляційних скарг адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не вбачає, з урахуванням наведених нижче обставин.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких є тяжким злочином, а інший - злочином середньої тяжкості, згідно ст.12 і санкцій ч.2 ст.186 та ч.2 ст.190 КК України, особу ОСОБА_4 , який за місцем проживання характеризується формально-позитивно, раніше тричі судимий за корисливі злочини проти власності.

Крім того, суд першої інстанції враховував обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого - добровільне відшкодування законним представником обвинуваченого завданого потерпілим збитку, вчинення злочинів неповнолітнім та не встановив обставини, що обтяжують покарання.

Частина друга ст.65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а частиною другою ст.50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Стаття 414 КПК України передбачає, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Частиною першою ст.66 КК України встановлено ряд обставин, які пом`якшують покарання, а частиною другою цієї ж статті передбачено, що при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Із апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 не видно, які обставини, що пом"якшують покарання, та які дані про особу не враховані судом першої інстанції при постановленні вироку.

З оскаржуваного вироку вбачається, що ОСОБА_4 раніше судимий, останній раз вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2015 року за ч.2 ст.185 КК України до остаточного, згідно ч.4 ст.70 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців та, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України, був звільнений від його відбування зі встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки однак, 04 та 09 березня 2016 року знову вчиняє грабежі, за встановлених судом обставин по двом епізодам, що свідчить про недоцільність застосування звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання за вироком зі встановленням іспитового строку.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 про зменшення розміру покарання, яке суд першої інстанції частково приєднав з попереднього вироку обвинуваченому, а саме у виді 1 (одного) року позбавлення волі, в ході призначення остаточного покарання за вироком у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, то підстави, з яких захисник ОСОБА_6 просить зменшити цю частину покарання до 1 (одного) місяця позбавлення волі, призначивши судом апеляційної інстанції остаточне покарання - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць, а саме: його щире каяття, повне визнання вини та відшкодування збитків, колегія вважає такими, що не можуть слугувати для такого зменшення та пом`якшення покарання ОСОБА_4 ..

З вироку вбачається, що з урахуванням зазначених адвокатом ОСОБА_6 обставин, з яких вона просить змінити вирок, то суд призначив ОСОБА_4 найнижче покарання, визначене санкцією ч.2 ст.186 КК України, а твердження захисника про повне визнання ОСОБА_4 вини у вчиненні злочинів не грунтується на матеріалах справи.

В ході розгляду апеляційних скарг, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_4 на даний час не розкаюється у вчинених злочинах

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в цій частині є повністю обгрунтованим та законним, а остаточне покарання ОСОБА_4 , яке визначив суд, буде цілком необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року внесені зміни до ст.72 КК України, згідно яких строк попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У ч.1 ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами і доповненнями) зазначено, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується до підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Зі змісту ч.1 ст.4 цього Закону слідує, що установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Із матеріалів провадження вбачається, що ухвалою Рівненського міського суду від 25 серпня 2016 року ОСОБА_4 було змінено запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою та взято під варту останнього в залі судового засідання, і з цього дня суд визначив вираховувати початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 ..

За вимогами ч.4 ст.532 КПК України, судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій, Верховного Суду України набирають законної сили з моменту їх проголошення.

За таких обставин, вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2016 року відносно ОСОБА_4 вступає в законну силу з дня проголошення ухвали колегії суддів апеляційного суду, тобто 15 березня 2017 року.

А тому, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з 25 серпня 2016 року по 15 березня 2017 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2016 року відносно неповнолітнього ОСОБА_4 за ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку абзац другий такого змісту: «Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Рівненського міського суду від 17 грудня 2015 року більш суворим, призначеного цим вироком за ч.2 ст.190 КК України, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки».

Вважати ОСОБА_4 засудженим за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України, до покарання, визначеного судом першої інстанції з урахуванням положень ч.1 ст.70, ст.71, ч.3 ст.78 КК України та вироку Рівненського міського суду від 17 грудня 2015 року відносно ОСОБА_4 до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

В решті вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2016 року відносно неповнолітнього ОСОБА_4 залишити без змін.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання, згідно ч.5 ст.72 КК України, строк його попереднього ув`язнення з 25 серпня 2016 року по 15 березня 2017 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_4 у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя-доповідач підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1