У х в а л а
іменем україни

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 05 грудня 2016 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 11 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 11 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и в :

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою про перегляд постановлених щодо нього зазначених судових рішень.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2016 року касаційну скаргу засудженого залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 427 КПК, та надано скаржнику п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків скарги.
У межах цього строку ОСОБА_4 повторно звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою. Проте, як видно зі змісту скарги, вимог ст. 427 КПК у ній не дотримано, вказані в ухвалі недоліки не усунуто.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Відповідно до приписів ст. 433 КПК цей суд перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Згідно з ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу підставами для скасування або зміни є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Тому, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна конкретизувати та чітко вказати передбачені цим Кодексом норми права, які, на її думку, порушено або неправильно застосовано, та які в силу ст. 438 КПК є підставою для зміни чи скасування оскаржуваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Проте, всупереч цим положенням процесуального закону, засуджений у повторній скарзі не навів в аспекті статей 412-414 КПК обґрунтування незаконності вироку і ухвали та необхідності їх зміни чи скасування на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу.

Крім того, усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК засудженим не зазначено прохання до суду касаційної інстанції з урахуванням положень ст. 436 КПК з огляду на те, які рішення має право приймати суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Таким чином, у наданий строк засуджений недоліки скарги не усунув, а тому відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК його касаційну скаргу слід повернути.
Керуючись ст. 429 КПК, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 11 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 11 жовтня 2016 року повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3