Справа № 742/4013/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/424/2017
Категорія - ч. 3 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 14 жовтня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001972, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 січня 2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бихів, Любешівського району, Волинської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 24 липня 1998 року Володимир-Волинським міським судом Волинської області за ст. 142 ч. 3 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 06 вересня 2007 року Коростенським міськрайонним Житомирської області судом за ст.ст. 15 ч. 2, 186 ч. 3, 186 ч. 3, 187 ч. 3, 70 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 23 липня 2008 року Любешівським районним судом Волинської області за ст. 187 ч. 3, 70 ч. 4 КК України, до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 02 лютого 2016 року Шевченківським районним судом міста Львова зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 19 грудня 2004 року по 25 березня 2005 року, з 14 квітня 2006 року по 22 квітня 2008 року та з 24 червня 2008 року по 08 серпня 2008 року, 10 лютого 2016 року звільнений по відбуттю міри покарання.

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 січня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання перебування ОСОБА_7 під вартою з 07 листопада 2016 року по 18 січня 2017 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 1980 грн. 90 коп. на користь держави в рахунок відшкодування витрат понесених на проведення судово-трасологічних експертиз по даному кримінальному провадженню.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду перший заступник прокурора Чернігівської області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій вважає, що вирок місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає про неврахування судом в повному обсязі ступеня тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, обставини його вчинення, та даних про особу обвинуваченого, який 3 рази притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі, за вчинення умисних особливо тяжких насильницьких злочинів проти власності, не зробив належних висновків та через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив умисний злочин вказаної категорії. Також, вважає, що ОСОБА_7 , негативно характеризує те, що останній маючи малолітню дитину, її вихованням не займався, покинув місце реєстрації та вчинив злочин. Крім того, зазначає, що судом не враховано відсутність претензій у потерпілої лише у зв`язку з поверненням їй мобільного телефону внаслідок розкриттю злочину працівниками правоохоронних органів та вилучення його в обвинуваченого.

Одночасно ставить питання про зарахування обвинуваченому терміну попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України

В поданих запереченнях, на апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_7 просить залишити вироку суду щодо нього без змін.

Суд першої інстанції встановив, що 14 жовтня 2016 року близько 3-ї години ОСОБА_7 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, повторно, прибув до належного ОСОБА_9 господарства, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , де шляхом демонтування скла вікна, проник до будинку, де висловлюючи погрози застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, відкрито викрав належні останній грошові кошти в сумі 60 грн., мобільний телефон марки LG GS101, вартістю 170 грн. та жіночу куртку, яка не становить для ОСОБА_9 матеріальної цінності, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив збитки потерпілій на загальну суму 230 грн.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги поданої першим заступником прокурора Чернігівської області ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, але вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

З матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції справа була розглянута у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, тому вирок в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини та повноти зібраних та досліджених доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, апеляційним судом не перевіряється.

За правильно встановлених у справі фактичних обставин, дії обвинуваченого ОСОБА_7 обґрунтовано кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

Щодо призначеного ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України та роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як зазначено у вироку, вирішуючи питання про вид та міру покарання ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та обставину, яка обтяжує покарання.

Про розгляді справи місцевим судом, як вбачається з вироку, було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 , щиро розкаявся у вчиненому, під час досудового слідства визнав вину та дав детальні пояснення щодо обставин кримінального правопорушення, як і в судовому засіданні суду першої інстанції, тобто, сприяв у розкритті злочину, а завдана його злочинними діями шкода була усунена шляхом повернення потерпілій викраденого, в зв`язку з чим остання не має претензій до обвинуваченого.

Однак, місцевим судом вказані обставини, які згідно ст.. 66 КК України є такими, що пом`якшують покарання, безпідставно, без належного мотивування не були враховані при ухваленні вироку.

Враховуючи, що під час апеляційного розгляду були встановлені обставини, які пом`якшують покарання, згідно п.п. 1, 2 ч.1 ст. 66 КК України, а обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнавав свою вину, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах, встановлених санкцією ч. 3 ст. 186 КК України, за своїм розміром буде достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідати особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Одночасно колегія суддів приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України слід додатково зарахувати строк попереднього його ув`язнення з 19 січня 2017 року по 28 квітня 2017 року (включно) в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, в зв`язку з чим вирок підлягає зміні, а апеляційна скарга прокурора задоволенню в цій частині.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Відповідно до положень ч.5 ст. 72 КК України додатково зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 19 січня 2017 року по 28 квітня 2017 року (включно) в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4