АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 квітня 2017 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із загальною середньою освітою, розлученого, працюючого апаратником на Чернівецькому олійно-жировому комбінаті, раніше не судимого, -

В С Т А Н О В И Л А:
На вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2017 року захисником ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подано апеляційну скаргу.

Згідно, вироку суду І інстанції, ОСОБА_6 , обвинувачено:

-за ст. 121 ч.1 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взято його під варту в залі суду.

Строк покарання ОСОБА_6 обчислено з моменту затримання, тобто з 15 лютого 2017 року.

Провадження №11-кп/794/145/17 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8
Категорія: ч.1 ст. 121 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Заставнівської ЦРЛ кошти витрачені на лікування ОСОБА_9 , в сумі 1125 (одна тисяча сто двадцять п`ять) гривень 62 коп..

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 29702 гривні матеріальної шкоди, 40000 гривень моральної шкоди та 12000 гривень витрат на правову допомогу.

Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі вважає даний вирок районного суду надто суворим в частині призначеного покарання ОСОБА_6 ..

Вказує, що при призначенні ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції не вказано та не в повній мірі враховано дані, що характеризують особу засудженого, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та обставини справи, які давали підстави для застосування ст. 75 КК України, крім того, не відповідає дійсності висновок суду про повторне вчинення злочину проти життя та здоров`я особи, оскільки таких доказів матеріали кримінальної справи не містять і ОСОБА_6 раніше не судимий.

Зокрема судом не в повній мірі враховано, що ОСОБА_6 вину визнав, у вчиненому щиро розкаявся, просив у потерпілої вибачення, має на утриманні двох малолітніх дітей, має стійкі соціальні зв`язки, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, працює, має постійне джерело доходу, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, активно сприяв слідству у розкритті злочину. Дані обставини також підтверджуються тим фактом, що до підозрюваного під час досудового слідства, а також під час судового розгляду не було застосовано жодного запобіжного заходу.

Крім того, зазначає, що шкоду, завдану потерпілій, обвинувачений відшкодував, що було підтверджено в судовому засіданні самою потерпілою в сумі 4000 грн. та на даний час додатково в сумі 15000 грн., а також витрати Заставнівської ЦРЛ на лікування ОСОБА_9 , що підтверджується квитанціями.

Вважає, що виправлення ОСОБА_6 можливо без ізоляції від суспільства, із звільненням його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Також звертає увагу, щодо необхідності визнання частини письмових доказів, які були здобуті стороною обвинувачення в ході досудового розслідування, недопустимими, оскільки судом першої інстанції відмовлено у задоволенні заявленого клопотання захисником про визнання доказів недопустимими.

Крім того, зазначає, що матеріалах справи не міститься жодного належного та допустимого доказу в обґрунтування матеріальної шкоди, квитанції, тощо. Отже, суд першої інстанції безпідставно задовольнив цивільний позов потерпілої. А також стягнення з обвинуваченого витрат на правову допомогу надану потерпілій.

У зв`язку з чим, просить вирок суду І інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання змінити та звільнити від відбування покарання з випробуванням. В разі недопустимості висновку експерта №280-Мд від 19.09.2016р. вих.№372, то ОСОБА_6 виправдати за недоведеністю вчинення ним злочину.

На вказану апеляційну скаргу захисту, потерпіла ОСОБА_10 та її представник - захисник ОСОБА_11 , прокурор падали заперечення, в яких наголошували на залишенні вироку суду І інстанції щодо ОСОБА_6 без змін, а апеляційної скарги захисту без задоволення.

Судом І інстанції встановлено, що 04 вересня 2016 року, біля 14 години ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні житлового будинку за місцем проживання, в АДРЕСА_1 , в ході раптово виниклої сімейної суперечки, діючи умисно, усвідомлюючи протиправне значення своїх дій, спробував нанести своїй дружині ОСОБА_9 удар в область голови та під час того, як остання закрила руками частину голови та пригнулася, скориставшись її положенням наніс потерпілій удар кулаком правої руки в ліву частину тулуба, від чого остання відчула різкий біль в області лівої ділянки черевної порожнини.

Внаслідок вказаних дій, ОСОБА_9 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми живота, розриву селезінки, гемоперитоніум, постгеморагіна анемія 1-2-ої ст., які відповідно до висновку експерта відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння.

В судовому засіданні І інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 , свою вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України, визнав частково та пояснив, що у нього з дружиною ОСОБА_9 почалася сімейна сварка, під час якої він сидів на ліжку, а вона стояла біля дверей, тоді він підвівся і вдарив її один раз правою долонею у потилицю, вона скрутилася і впала на ліжко, тоді він вдарив її кулаком лівої руки в тулуб два рази, однак не мав на меті завдати тяжких тілесних ушкоджень, після чого вона почала скаржитися на біль. Він пішов до матері та узяв у неї знеболюючих таблеток, не пояснивши для чого. ОСОБА_9 полежала, а потім пішла зустрічати свою сестру. Від виклику фельдшера потерпіла відмовилася і тільки зранку поїхала до лікарні. На лікування він надав кошти.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги захисту, думку захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали свої апеляційні вимоги та просили задовольнити їх, змінити вирок суду і призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, думку прокурора, які просили вирок суду залишити без змін, а апеляцію сторони захисту без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги та з`ясувавши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вказана апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх, оцінити за своїм внутрішнім переконанням та дати остаточну оцінку, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку.

Оцінка доказів згідно зазначеної статті є компетенцією суду, що постановив вирок.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та кваліфікацію його дій за даною нормою кримінального закону суд І інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності і з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що наведено у вироку.

Згідно із звукозаписом та журналом судового засідання суду першої інстанції, обвинувачений вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково. До висновку про винуватість ОСОБА_6 в нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння, суд першої інстанції дійшов як на підставі показань самого обвинуваченого, який не заперечував, що між ним та ОСОБА_9 виникла сімейна сварка, під час якої він вдарив її декілька разів, а саме один раз правою долонею у потилицю, вона скрутилася і впала на ліжко, а потім кулаком лівої руки в тулуб два рази, однак не мав на меті завдати тяжких тілесних ушкоджень, так і показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка суду показала, що дійсно того дня, її чоловік ОСОБА_6 побив її, вона відчула різкий біль у ділянці живота, після чого чоловік пішов до матері і взяв знеболюючі таблетки, хоча від них їй не ставало краще, біль не проходила. Пізніше вона зателефонувала своїй матері і до неї приїхала сестра, яка хотіла забрати її в лікарню, однак вона відмовилася і вранці сама дісталася в лікарню, де зробили операцію і лікарі викликали працівників поліції; показами свідка ОСОБА_12 , яка зазначила, що того вечора їй зателефонувала мати потерпілої і попросила, щоб вона приїхала до останньої додому, так як їй погано. Приїхавши до останньої, з її слів дізналася, що чоловік ОСОБА_6 її вдарив, внаслідок чого у неї почався біль в ділянці живота. Під час розмови з ОСОБА_6 він наполягав, щоб вона не вмішувалася у їх сімейні справи. Ці покази узгоджуються із показами свідка ОСОБА_13 , яка вказала, що 4 вересня 2016 року до неї зателефонувала дочка ОСОБА_9 і сказала, що їй дуже погано, через те, що її побив чоловік ОСОБА_6 , щоб втамувати біль, він дав їй знеболююче; висновком експерта №280-Мд від 13 вересня 2016 року, згідно якого встановлено, що тілесні ушкодження виникли від одноразової дії твердого тупого предмету, цілком можливо при обставинах, які описані в постанові, внаслідок нанесення потерпілій одного удару сторонньою особою кулаком в ліве підребір`я, можуть відповідати терміну на 05 вересня 2016 року і відносяться до розряду тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння та рядом інших доказів досліджених в судовому засіданні.

Допитаний в судовому засіданні суду І інстанції та в суді апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, розкаявся у скоєному і просив не позбавляти його свободи, оскільки любить своїх дітей, має постійне місце роботи і бажає надалі виплачувати аліменти та сплатити моральну шкоду, яку присудив суд. Вказував, що в нього не було намірів завдати ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

На думку колегії суддів, висновки суду І інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, належним чином обґрунтовані та вмотивовані. Дії ОСОБА_6 за ч.1 ст. 121 КК кваліфіковано правильно. Отже, вважати, що судом неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність, підстав немає.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їх допустимість і вони оцінені судом в сукупності.

Щодо підстав вважати недопустимим доказом висновок експерта №280-Мд від 19.09.2016р. вих.№372, то він в колегії суддів не викликає сумнівів, оскільки отриманий та зроблений відповідно до законодавства. Отримання медичної картки в такій спосіб КПК не заборонений. Крім того, вина ОСОБА_6 підтверджена й показами свідків, які узгоджуються між собою та з іншими письмовими доказами, наданими та дослідженими в судовому засіданні.

Отже, на думку колегії, виправдання ОСОБА_6 за недоведеністю вчинення ним злочину, як про це апелює захист, не представляється можливим та спростовується наведеним.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також дані про його особу.

Зокрема, судом І інстанції враховано, а апеляційним судом перевірено фактичні обставини та характер злочинного діяння, відношення обвинуваченого ОСОБА_6 до скоєного, а також дані про його особу, а саме те, що він по місцю роботи та проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох малолітніх дітей, його майновий стан, тобто офіційно працює та має постійне джерело доходів, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав частково, розкаявся.

Суд обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 неможливе без ізоляції від суспільства. Покарання обвинуваченому призначено судом відповідно до вимог закону але за своїм видом та розміром є явно суворим.

За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують тяжкість вчиненого злочину, з урахуванням особи винного та обставин справи, особи винного, суд, умотивувавши своє рішення може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Враховуючи щире, а не уявне каяття підсудного, часткове відшкодування шкоди, сприяння розкриттю злочину, а також те, що до кримінальної відповідальності він притягається уперше, колегія суддів вважає ці обставини такими, що пом`якшують покарання та в сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого і вважає за необхідне, застосувати до нього ст. 69 КК України і призначити покарання нижче від найнижчої межі встановленою санкцією ч.1 ст. 121 КК України.

Відповідно до ст. 50 КК, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочині, а тому остаточне покарання ОСОБА_6 слід призначити з застосуванням ст. 69 КК України, однак без застосування ст. ст.75,76 КК України. як про це апелює сторона захисту.

Обставини справи судом з`ясовано повно і об`єктивно. Будь-яких порушень норм кримінально-процесуального права, які б вплинули на законність та обґрунтованість судового рішення по даній справі допущено не було.

Обставини справи судом з`ясовано повно і об`єктивно, але при вирішенні цивільного позову суд припустився помилки. Зокрема, обґрунтовуючи прийняте рішення про задоволення цивільного позову в повному обсязі, суд послався лише на норми цивільного кодексу та постанову пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 року, а по суті задовольнив і цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди. З матеріалів справи не убачається доведення потерпілою завданих матеріальних збитків і жодної квитанції або довідки про понесені витрати не були представлені, як суду 1-інстанціїї, так і апеляційному суду. При таких обставинах цивільний позов про відшкодування матеріальних збитків підлягає скасуванню з направленням, в цій частині, для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Будь-яких інших порушень норм кримінального процесуального права, які б вплинули на законність та обґрунтованість судового рішення по даній справі, допущено не було.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 375, 376 ч.2, 404, 405,ч.1 п.2 ст. 407, 418, 408, 409, 414, 419, 426 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити чатково.

Вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.1 ст. 121 КК України змінити.

Пом`якшити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 121 КК визначивши його із застосуванням ст. 69 КК у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Вирок в частині стягнення завданих матеріальних збитків в сумі 29702 грн. та 12000 грн. витрат на правову допомогу скасувати і направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Зарахувати ОСОБА_6 строк утримання під вартою відповідно до ч.5 ст. 72 КК України.

В решту частини вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим в тому ж порядку і строк з дня отримання копії ухвали.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3