Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

31 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0010012 щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки м. Києва, громадянки України,

що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

не судимої,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_10 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12.11.2014 року ОСОБА_10 визнана винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.121 КК України і їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Цивільний позов представника потерпілих задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_9 210 000 гривень моральної шкоди і на користь потерпілого ОСОБА_8 100 000 гривень моральної шкоди.

Судом прийнято рішення щодо речових доказів, процесуальних витрат та заходів забезпечення кримінального провадження.

________________________________

Справа № 11-кп/796/441/2017
Категорія: ч.2 ст.121 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_11
Доповідач: ОСОБА_1

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 , захисник ОСОБА_7 зазначає про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що, в свою чергу, потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто вплинуло на правильність кваліфікації.

Неповнота судового розгляду, на думку захисника, виразилася в неправильній оцінці письмових доказів. Зокрема, суд не взяв до уваги докази, які свідчать на користь ОСОБА_10 і підтверджують наявність у неї тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_12 , як то карти виїзду швидкої медичної допомоги, стенограми, протоколу огляду місця події, дані в яких підтвердила свідок ОСОБА_13 , яка виявила у його підзахисної низку тілесних ушкоджень, передала інформацію оператору міліції по лінії 102 і зазначена в протоколі огляду місця події як учасник слідчої дії, а також супровідний лист № 436674, висновок експерта № 1679/е від 05.11.2013 року.
Також вказує, що висновки суду про неузгодженість показань ОСОБА_10 з актом амбулаторної комісійної судової психолого-психіатричної та наркологічної експертизи № 780 від 13.09.2013 року ґрунтуються на показаннях обвинуваченої під час досудового розслідування, які стороною обвинувачення до кримінального провадження долучені не були, що позбавляє можливості перевірити правильність їх викладу експертами і порушує принцип безпосередності дослідження доказів, передбачений ст.23 КПК України. Не погоджується і з твердженнями суду у вироку про суперечливість її показань під час проведення слідчого експерименту 03.11.2013 року.
Звертає увагу на невідповідність викладених у вироку показань потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 тим, що зафіксовані на технічному носії інформації. Оскільки показання свідка ОСОБА_16 , який брав участь в огляді місця події, про обставини виявлення ножа не узгоджуються з показаннями медичних працівників, з урахуванням змісту цього протоколу, вважає його недопустимим доказом.
Крім того, захисник вказує про вчинення потерпілим ОСОБА_12 щодо ОСОБА_10 кримінального правопорушення середньої тяжкості, передбаченого ч.2 ст.126 КК України, що підтверджується висновком експерта № 1689/е від 05.11.2013 року, а також показаннями експерта ОСОБА_19 , який проводив цю експертизу, і експерта ОСОБА_20 про належність виявленої на ножі крові виключно ОСОБА_10 , і ці докази в сукупності з іншими підтверджують те, що обвинувачена, можливо, перевищила межі необхідної оборони і спричинила ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження, захищаючись від його нападу.
Що стосується рішення про цивільний позов, то воно мотивоване неналежними доказами, оскільки ОСОБА_9 зверталася до медичних установ з приводу лікування та профілактики застарілих захворювань, причинно-наслідковий зв`язок яких з подіями, що розглядаються, відсутній, а ОСОБА_8 перебував у лікарні із загальним захворюванням. До того ж, потерпіла ОСОБА_9 цивільний позов ні самостійно, ні через представника не подавала, а сам представник всупереч вимогам ст.50 КПК України не підтвердив свої повноваження ордером.
Зазначає захисник і про безпідставне врахування обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки медичний огляд на визначення такого стану ОСОБА_10 не проходила.
З огляду на викладені обставини в апеляційній скарзі ставиться питання про зміну вироку суду першої інстанції в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_10 з ч.2 ст.121 КК України на ст.124 КК України, призначення покарання в межах санкції відповідного закону України про кримінальну відповідальність із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України. Також захисник просить зменшити суму, яка підлягає стягненню на користь потерпілого ОСОБА_8 , до 10 000 гривень.
В апеляційній скарзі з доповненнями ОСОБА_10 висловлює вимоги та наводить доводи на їх обґрунтування, аналогічні доводам, викладеним в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 , наполягаючи на тому, що спричинила ОСОБА_12 поранення предметом, яким виявився ніж, намагаючись захиститися та врятувати своє життя, і просить відмовити у позові ОСОБА_9 .
За твердженням обвинуваченої, лікування від алкоголізму вона не потребувала і проходила разом з потерпілим, який сам лікуватися відмовлявся. А тому вважає постановку на наркологічний облік незаконною і не погоджується з актом амбулаторної комісійної судової психолого-психіатричної та наркологічної експертизи, вважаючи, що експерти мали вирішувати питання виключно щодо її осудності. Крім того, вказує на некоректну поведінку представника потерпілих.
Стверджуючи про недопустимість протоколу огляду місця події від 18.08.2013 року, зазначає про те, що було проведено незаконний обшук та вилучення ножа без дотримання вимог ст.234 КПК України. У протоколі не зазначено, експерт у якій галузі був залучений для проведення слідчої дії, не вказано всіх осіб, місце вилучення ножа, не забезпечено належне фіксування результатів.
У запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченої представник потерпілих ОСОБА_21 зазначає про те, що під час судового провадження в суді першої інстанції ОСОБА_10 змінювала свою позицію, оскільки спочатку, взагалі, не визнавала факт спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, акцентуючи увагу на аморальній поведінці потерпілого. Не погоджується представник і з доводами стосовно своєї поведінки, і стверджує, що належним чином виконував свої професійній обов`язки. Не оспорюючи те, що між обвинуваченою і потерпілим мала місце сварка, вказує, що тілесні ушкодження ОСОБА_12 . ОСОБА_10 спричинила в той час, коли потерпілий лежав на ліжку, де і було виявлено ніж, а тому суд вірно не взяв до уваги показання про вчинення цих дій як захист від протиправного посягання. Також представник потерпілих вважає вірними висновки суду про вчинення ОСОБА_10 злочину в стані алкогольного сп`яніння і рішення про цивільний позов. Тому просить вирок суду першої інстанції залишити без змін.
У запереченнях потерпілі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 висловлюють незгоду з негативною характеристикою ОСОБА_12 , що міститься в апеляційній скарзі обвинуваченої, у зв`язку з чим розцінюють її як намагання ОСОБА_10 уникнути кримінальної відповідальності і просять залишити вирок без змін.
Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченої ОСОБА_10 і захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги і просили їх задовольнити; доводи потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим й вмотивованим; повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, у визначених судом апеляційної інстанції межах, провівши судові дебати, надавши обвинуваченій останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що їх належить задовольнити частково, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що 18 серпня 2013 року близько 14 години ОСОБА_10 , знаходячись за місцем свого тимчасового проживання в квартирі АДРЕСА_3 , разом із своїм співмешканцем ОСОБА_12 розпивала алкогольні напої. Близько 17 години 50 хвилин ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, спровокувала суперечку з ОСОБА_12 , під час якої вони висловлювалися на адресу один одного нецензурною лайкою, і ОСОБА_10 , знаходячись на кухні квартири, взяла зі столу ніж і умисно, на ґрунті особистих неприязних стосунків, завдала ОСОБА_12 чотири удари ножем, два з яких в область тулуба, по одному в ліве передпліччя та ліве стегно, заподіявши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран лівої руки, грудей, живота, лівого стегна, з яких колото-різане поранення лівої руки та проникаюче колото-різане поранення грудей та живота відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого, який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у Київській міській клінічній лікарні № 17.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю наведених у ньому доказів, яким суд дав належну оцінку.

В апеляційних скаргах не оспорюється та обставина, що саме ОСОБА_10 умисно заподіяла ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть.

Однак твердження захисника про те, що ОСОБА_10 , яка захищалася від неправомірних дій ОСОБА_12 , умисно заподіяла потерпілому ці ушкодження з перевищенням меж необхідної оборони, відповідальність за що передбачена ст.124 КК України, є неспроможними і суперечать наявним доказам.

Так, потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що ОСОБА_10 його хрещена матір, була співмешканкою покійного батька. Щодо насильства з боку батька йому нічого не відомо, адже батько з його матір`ю прожив 27 років і конфліктів між ними не було. Батько вживав алкогольні напої, але почав більше вживати після спільного проживання з обвинуваченою, і про його смерть він дізнався від бабусі ОСОБА_9 .

За показаннями потерпілої ОСОБА_9 . ОСОБА_12 був її єдиним сином, з яким з 2011 року проживала ОСОБА_10 . Обвинувачену характеризує з негативної сторони, оскільки вона часто вживала алкогольні напої, після чого ставала агресивною, і після проживання з нею син також почав зловживати алкогольними напоями. Вони намагалися лікуватись разом, але зривалися та надалі вживали алкоголь. Про спричинення сину тяжких тілесних ушкоджень дізналася від сусідки, яка зателефонувала їй наступного дня зранку і повідомила, що бачила, як ввечері ОСОБА_12 , який був весь у крові, винесли з квартири працівники швидкої медичної допомоги. Про те, що її сину було заподіяно ножові поранення та він перебуває у лікарні, ОСОБА_10 їй не повідомила.

Також суд мотивував свої висновки показаннями свідків медичних працівників, які прибули за викликом обвинуваченої, і працівників міліції, які оглядали місце події.

За клопотанням захисника судом апеляційної інстанції були повторно досліджені обставини кримінального провадження, в тому числі допитані ці свідки.

Свідок ОСОБА_22 лікар швидкої медичної допомоги показала, що 18.08.2013 року виїжджала на виклик за вказаною раніше адресою за повідомленням про ножове поранення. Двері квартири відчинила ОСОБА_10 , і коли вона зайшла в кімнату, побачила на ліжку чоловіка. Все ліжко було залите кров`ю, і спочатку неможливо було визначити локалізацію поранення. Ніж на ліжку вона не бачила. На її запитання, хто спричинив чоловіку тілесні ушкодження, той мовчав, і обвинувачена також нічого не говорила. Вона і ОСОБА_15 надавали чоловіку допомогу, а ОСОБА_10 кричала, щоб надавали допомогу чоловіку і також скаржилася на стан здоров`я. Оскільки стан чоловіка був важкий, то сказала обвинуваченій, щоб сама викликала швидку.

Також свідок повідомила, що ОСОБА_10 перебувала у стані алкогольного сп`яніння, що вона визначила за характерним запахом. Здається, на обличчі обвинуваченої вона бачила садно.

Свідок ОСОБА_15 дав аналогічні показання про обставини надання ОСОБА_12 медичної допомоги разом з ОСОБА_23 . Також свідок зазначив, що у квартиру вони потрапили разом з працівниками міліції, які допомагали перекласти потерпілого на ноші. Ніж він не бачив, оскільки займався хворим. ОСОБА_12 говорив, що вони вживали алкоголь, заперечував, що його хтось поранив, і говорив, що він сам, однак він не впевнений, наскільки це відповідає дійсності. Чи були у ОСОБА_10 тілесні ушкодження, не пам`ятає. Вона просила надати допомогу, однак загрози її життю не було, і вони викликали іншу бригаду швидкої медичної допомоги.

Свідок ОСОБА_13 показала, що працює лікарем швидкої медичної допомоги і за викликом іншої бригади виїжджала до ОСОБА_10 . Карту виїзду заповнювала з слів обвинуваченої і, оскільки та скаржилася на біль в ділянці живота, попередньо діагностувала закриту травму живота, що стало підставою для госпіталізації до відділення політравми. З слів ОСОБА_10 здійснено записи і про те, що чоловік бив її у живіт і груди, через що вона вдарила його ножем у живіт. Госпіталізувати ОСОБА_10 не могли, бо працівники міліції оглядали квартиру і не дозволили. Чекати більше вона також не могла, тому залишила квартиру о 20 годині 26 хвилин, однак о 20 годині 28 хвилин надійшов повторний виклик від ОСОБА_10 . Участь в огляді місця події не приймала, про вилучення ножа та ганчірки не чула і займалася обвинуваченою. Оглядом у хворої було виявлено синці на животі та забій м`яких тканин голови. Якщо б у неї була кровотеча, то описала б це, однак, враховуючи обробку ран без бинтів і за допомогою перекису водню, який, навпаки, посилює кровотечу, скоріш за все, її не було. Вона помітила у карті про алкогольну атоксію, оскільки на користь цього свідчила неврологічна симптоматика, запах алкоголю, і сама обвинувачена повідомила, що на ґрунті вживання алкоголю виник конфлікт.

Свідок ОСОБА_16 показав, що працює старшим інспектором-криміналістом Святошинського УП ГУНП в м. Києві і брав участь в огляді місця події як спеціаліст у складі слідчо-оперативної групи. На момент прибуття на місце потерпілий вже знаходився в кареті швидкої медичної допомоги у дворі будинку, і з ним він не спілкувався. Двері квартири були відчинені, там знаходилася ОСОБА_10 . В ході слідчої дії він оглядав приміщення кухні, двох кімнат, фіксуючи сліди злочину за допомогою фотоапарату. Коли оглядав кімнату № 2, виявив численні сліди, схожі на кров, на ліжку та постільній білизні. Оскільки постільна білизна, ковдра, подушка були нагромаджені, він їх відсовував, щоб подивитись, що під ними, і під рушником під стіною між спинкою дивану і ковдрою виявив ніж. Щоб не повертати все у попереднє становище, так і зафіксував ніж на місці виявлення, після чого масштабною лінійкою заміряв і запакував. Весь цей час обвинувачена ходила по квартирі, поводила себе знервовано, нецензурно лаялася і від неї було чути запах алкоголю. По суті вона нічого не пояснювала і вимагала лікаря. Тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 він не пам`ятає, скоріш за все, їх не було. До обвинуваченої прибули за викликом лікарі швидкої медичної допомоги і госпіталізували її.

Згідно з протоколом огляду місця події від 18.08.2013 року, яким є квартира АДРЕСА_3 , на підлозі та меблях у кухні, на підлозі в кімнатах № 1, № 2, на дивані в кімнаті № 2, а так само постільній білизні виявлено сліди бурого кольору. В ході огляду вилучено ганчірку з речовиною бурого кольору в кухні, предмет, схожий на ніж, довжиною приблизно 33 см з гумовою рукояткою, наволочку з слідами речовини бурого кольору на дивані в кімнаті № 2, сліди папілярних узорів в обох кімнатах (т.1 а.с.142-152).

Згідно з протоколом огляду місця події від 20.08.2013 року у приміщенні моргу на території Київської міської клінічної лікарні № 17 було оглянуто труп ОСОБА_12 і виявлено тілесні ушкодження у виді подряпин на обличчі з лівої сторони та колото-різаних ран лівої сторони грудної клітки, лівої сторони черевної стінки (т.1 а.с.153-159).

У відповідності з висновком експерта № 2419 від 04.09.2013 року при експертизі ОСОБА_12 виявлено:

а) наскрізне колото-різане поранення лівої руки: колото-різана рана в ділянці променевого краю лівого передпліччя, від якої відходить рановий канал, який іде ззаду наперед, зверху донизу та зліва направо, по ходу якого ушкоджені м`язи передпліччя, ліва ліктьова артерія (у вигляді повного їх перетину), та який закінчується колото-різаною раною на передній поверхні передпліччя, з довжиною ранового каналу близько 12 см;

б) проникаюче колото-різане поранення грудей та живота: колото-різана рана на лівій бічній поверхні грудей в проекції 10-го міжребір`я, від якої відходить рановий канал, який іде ззаду наперед, зверху донизу та зліва направо, протягом якого ушкоджені 10-е ребро зліва, пристінкова очеревина зліва, брижа та кишкова трубка тонкої кишки, глибина якого близько 13 см;

в) непроникаюче колото-різане поранення грудей: колото-різана рана на лівій бічній поверхні грудей в проекції 5-го межребір`я, від якої відходить рановий канал, який іде ззаду наперед, зверху наперед та зліва направо, та по ходу якого ушкоджені тільки тканини грудей, глибина якого складає 7 см;

г) колото-різане поранення лівого стегна: колото-різана рана на зовнішній поверхні лівого стегна, від якої відходить рановий канал, який іде ззаду наперед, зверху донизу та зліва направо, по ходу якого ушкоджені тканини стегна та глибина якого складає 5 см;

д) три садна на обличчі в лівій виличній ділянці, синець біля правого кута рота з садном на його фоні;

е) подряпина на лівій бічній поверхні грудей;

ж) ознаки оперативного втручання на лівому передпліччі, на черевній порожнині та її органах, на лівій плевральній порожнині, на лівому стегні.

Вищевказані колото-різані поранення утворились від дії гострого предмету, який має колюче-ріжучі властивості, по типу клинка ножа, який мав обушок П-подібного профілю з одного боку та гостре лезо з іншого боку. Подряпина утворилася від дії предмета, маючого виступаючу гостру частину, яким міг бути кінець клинка ножа. Садна та синець з садном на його фоні утворилися від дії тупого (тупих) предмета (предметів), ознаки контактуючої поверхні якого (яких) не відобразилися.

Вищевказані ушкодження, які описані в п.п. a, б, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя). Вищевказані ушкодження, які описані в п.п. в, г, мають ознаки легких тілесних ушкоджень, які потягли короткочасний розлад здоров`я. Ушкодження, які описані п.п. д, е, мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Між вищевказаними ушкодженнями, які описані в п.п. a, б, та настанням смерті потерпілого, є прямий причино-наслідковий звязок. Інші ушкодження з настанням смерті не пов`язані.

Смерть ОСОБА_12 настала від поєднаної травми грудей, живота та лівого передпліччя з ушкодженням очеревини, тонкого кишковика, лівої ліктьової артерії та шоком.

Згідно запису в наданій медичній документації біологічна смерть ОСОБА_12 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 об 11 годині 35 хвилин.

Враховуючи характер та локалізацію, дані медичної документації та результати судово-гістологічного дослідження, можливо вважати, що після отримання ОСОБА_12 тілесних ушкоджень та настанням його смерті мається часовий проміжок, який становить 2 доби. Скоєння активних дій постраждалим після спричинення йому тілесних ушкоджень не виключено (різного обсягу та характеру) (т.2 а.с.13-20).

Згідно з висновком експерта № 2419/29 від 24.10.2013 року даних про те, що ОСОБА_12 міг спричинити собі власноруч ушкодження, які були виявлені при експертизі його трупу, немає (т.1 а.с.215-216).

З висновку експерта № 265/ц від 01.11.2013 року вбачається, що при дослідженні піднігтьового вмісту рук потерпілого ОСОБА_12 знайдені піт та кров людини, статева належність якої не визначена через відсутність клітинних елементів крові, що могли виникнути за рахунок крові і поту особи, в крові якої міститься антиген В, у тому числі потерпілого ОСОБА_12 . Даних за наявність крові і поту від ОСОБА_10 не отримана (т.1 а.с.229-233).

Згідно з висновком експерта № 376 від 23.09.2013 року у наданій на експертизу наволочці, вилученій під час огляду місця події, виявлена кров людини. При визначенні групової належності крові в об. № 2, 3, 4, 6 виявлений антиген В, а в об. № 5 встановлена група крові В з ізогемаглютиніном анти-А, що не виключає можливість походження даних слідів крові об. №№ 2-6 від потерпілого ОСОБА_12 . При визначенні групової належності крові в об. № 1 виявлені антигени А та В , що за умови походження від однієї особи не виключає можливість походження даної крові від людини з групою крові АВ (IV). При умові походження від декількох осіб сліди крові в об. № 1 могли утворитися в результаті змішування крові людей з групами А, В, АВ у різних комбінаціях, що в даному випадку не виключає можливість присутності в об. № 1 крові потерпілого ОСОБА_12 у виді домішки (т.2 а.с.26-30).

Згідно з висновком експерта № 237/ц від 21.10.2013 року при дослідженні кухонного ножа знайдена кров людини з домішками поту. Статева належність крові не визначена через непридатність більшості ядер лейкоцитів для цитологічного аналізу. При серологічному дослідженні об`єктів виявлені антигени А і В ізосерологічної системи АВО. Отже, сліди на ножі могли виникнути за рахунок крові і поту осіб, в крові яких містяться антигени А і В, в тому числі потерпілого ОСОБА_12 (антиген В) та ОСОБА_10 (антигени А і В) (т.2 а.с.32-37).

Оскільки вказані докази об`єктивно узгоджуються між собою, суд правильно поклав їх в обґрунтування своїх висновків.

Доводи в апеляційних скаргах про недопустимість протоколу огляду місця події, оскільки, фактично, було проведено незаконний обшук та вилучення ножа без дотримання вимог ст.234 КПК України, а сам протокол за формою не відповідає вимогам ст.104 КПК України, адже з його змісту незрозуміло, де саме вилучено ніж, не зазначено кваліфікацію експерта, всіх учасників, не забезпечено належне фіксування результатів, колегія суддів вважає безпідставними.
Порядок проведення огляду з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення передбачений ст.237 КПК України, положеннями ст.223 КПК України встановлено загальні вимоги до проведення слідчих (розшукових) дій.
Огляд місця події від 18.18.2013 року приміщення квартири, в якому знаходилася ОСОБА_10 , проведено слідчим з дотриманням вимог закону негайно після отримання відповідного повідомлення про спричинення нею тілесних ушкоджень ОСОБА_12 . У протоколі зазначені всі особи, які були присутні під час проведення слідчої дії, в тому числі поняті, лікар ОСОБА_13 , яка прибула для надання медичної допомоги ОСОБА_10 , працівник міліції ОСОБА_24 , експерт ОСОБА_16 . Результати слідчої дії зафіксовані у фототаблиці, яка є додатком до протоколу, і з якої чітко вбачається, що ніж було вилучено в ліжку.

Про обставини вилучення ножа ОСОБА_16 дав детальні показання, які не викликають сумнівів у їх правдивості, і які узгоджуються з поясненнями свідків про те, що ніж на ліжку вони не бачили, оскільки знаряддя злочину не знаходилося на видному місці, свідки ОСОБА_22 і ОСОБА_15 залишили приміщення квартири до прибуття слідчо-оперативної групи, а свідок ОСОБА_13 не звертала уваги на обставини проведення огляду, надаючи перевагу виконанню своїх професійних обов`язків.

Надуманими є і посилання не невірне відображення у вироку показань потерпілих та свідків.
Слід зазначити, що відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку суд зазначає докази на підтвердження встановлених судом обставин і не повинен дослівно і в повному обсязі викладати показання потерпілих і свідків, а лише ті, що мають відношення до справи. До того ж, свідки були допитані судом апеляційної інстанції, і їхні показання, навіть враховуючи деякі розбіжності, які логічно пояснюються суб`єктивним сприйняттям кожним з них обстановки, яка склалася, а там само проміжком часу, який минув з дня події, на думку колегії суддів, є правдивими, а тому беруться до уваги.

Що стосується показань свідків сторони захисту ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_25 , які повідомили суду першої інстанції, що неодноразово бачили у ОСОБА_10 тілесні ушкодження, і та повідомляла про спричинення їх ОСОБА_26 у стані алкогольного сп`яніння, то вони є неналежними, оскільки не підтверджують існування або відсутність обставин, що мають значення для цього кримінального провадження. Ці особи не були очевидцями кримінального правопорушення, їм невідомі обставини кримінального провадження, і про обставини спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, від яких настала смерть потерпілого, обвинувачена їм, взагалі, не повідомляла.

Суду апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_10 про обставини вчинення кримінального правопорушення показала, що потерпілий не очікувано напав на неї ззаду, а вона тільки відвертала від себе напад ОСОБА_12 , який сидів на ній. Вона не могла втекти і побоювалася за своє життя.
Події відбувались у кухні. Вона стояла біля кухонного стола та нарізала салат, а потерпілий сидів позаду за столом і вимагав у неї горілку. Коли вона відмовила, ОСОБА_12 несподівано завдав їй ззаду два удари кулаком у потилицю та в область вуха, від чого у неї утворилась гематома. Друга гематома утворилася від того, що коли вона повернулася, він завдав удар у губу чи кулаком, чи долонею, і розбив губу. Потім накинувся на неї, повалив своїм тілом, і вона впала, вдарившись головою об підлогу. ОСОБА_12 сидів на ній, тримав лівим коліном давив на живіт і грудну клітку, лівою рукою тримав за шию, а правою бив прицільно по обличчю і в голову. За час, поки тривала бійка, потерпілий загалом наніс їй приблизно п`ять ударів. Можливості втекти не було, і коли вона лежала, то намагалася відштовхнути ОСОБА_12 , подряпала йому обличчя, потім щось намацала рукою. Це виявився ніж, але тоді вона цього не бачила, і відштовхувала потерпілого від себе руками. Коли той почав слабіти, зіштовхнула його на підлогу і пішла вмиватися у ванну. Потім хотіла піти з квартири, ОСОБА_12 сидів палив, а коли почав підніматися, у нього весь одяг був у крові штани, сорочка. Злякавшись, вони пішли разом у кімнату, і вона викликала швидку медичну допомогу. Конфлікт тривав швидко, і з моменту спричинення удару і до того, як вона скинула потерпілого і пішла у ванну, минуло близько 3-5 хвилин.
В ході слідчого експерименту 03.11.2013 року ОСОБА_10 на місці відтворила обставини спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень (т.1 а.с.171-174).
Крім того, з карт виїзду швидкої медичної допомоги № 1256 від 18.08.2013 року, № 1364 від 18.08.2013 року вбачається, що ОСОБА_10 було встановлено попередні діагнози: закрита травма живота, забій м`яких тканин голови, підозра на гостру інтоксикацію внаслідок вживання алкоголю. При цьому оглядом було виявлено синці на животі та забій м`яких тканин голови. Також у картах лікар ОСОБА_13 відмітила про наявність запаху алкоголю з рота, неадекватну поведінку обвинуваченої, яка нецензурно лаялася, наполягала на госпіталізації в лікарню, куди госпіталізували ОСОБА_12 , і після відмови від госпіталізації у зв`язку з проведенням слідчих дій повторно викликала швидку, інсценувала втрату свідомості, скаржилася на сильні болі в животі. Зі слів хворої, під час сварки з чоловіком той бив її у живіт, голову, груди, за що вона вдарила його ножем у живіт і одразу викликала швидку (т.1 а.с.181, 182).

У супровідному листі під час госпіталізації ОСОБА_10 . ОСОБА_13 також зазначила попередні діагнози: під питанням закрита черепно-мозкова травма, закрита травма грудної клітки, закрита травма живота, а також підозра на алкогольну інтоксикацію, і, приймаючи обвинувачену в лікарню, оглядом було діагностовано забої м`яких тканин голови, тулубу, кінцівок, алкогольне сп`яніння (т.1 а.с.192).

Про доставлення ОСОБА_10 до відділення політравми Київської міської клінічної лікарні № 17 ОСОБА_13 повідомила і по лінії 102, про що свідчить стенограма, згідно з якою ОСОБА_10 несильно побив чоловік, якого вона порізала (т.1 а.с.183-184), і про спричинення поранення ОСОБА_12 жінкою під час сварки повідомила ОСОБА_14 (т.1 а.с.187-188).

Колегія суддів не погоджується з доводами захисника про те, цими доказами, які суд не взяв до уваги, підтверджується те, що ОСОБА_12 вчинив злочин по відношенню до його підзахисної, а тому вона перебувала у стані необхідної оборони і, захищаючись, перевищила межі необхідної оборони.

Як зазначила свідок ОСОБА_13 , попередні діагнози вона встановлювала, враховуючи скарги ОСОБА_10 на стан здоров`я. Безпосереднім оглядом у обвинуваченої лише були виявлені синці на животі та забій м`яких тканин голови.

Згідно з висновком експерта № 1679/е від 05.11.2013 року під час звернення ОСОБА_10 за медичною допомогою 18.08.2013 року о 20 годині 33 хвилини та під час проведення 26.08.2013 року судово-медичного огляду у неї були виявлені такі тілесні ушкодження: крововилив 1,3 х 1 см на склері правого ока поблизу внутрішнього кута, овальне садно 0,7 х 0,4 см на червоній каймі верхньої губи справа, синці на задній поверхні грудної клітки у лівій лопатковій ділянці 2,5 х 2 см, на тильній поверхні правого передпліччя у верхній третині 5 х 2,5 см, на передній поверхні лівого стегна у нижній третині 2 х 1,5 см. Характер та морфологія виявлених тілесних ушкоджень, відомі часові дані та обставини події дозволяють стверджувати, що вказані тілесні ушкодження утворилися від щонайменш п`ятикратної дії (синці та крововилив внаслідок ударів-співударяння, садно за рахунок ковзання, тертя або удару під кутом) тупих предметів, цілком можливо, внаслідок нанесення ударів руками чи взутими ногами 18.08.2013 року. Кожне з виявлених тілесних ушкоджень не є небезпечним для життя. Відновлення анатомічної цілісності та функції травмованих ділянок по місцю утворення саден крововиливів та синців у звичайному перебігу спостерігається у строк до 6 діб, тобто цей строк визначає тривалість розладу здоров`я, тому кожне з виявлених тілесних ушкоджень за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження. Утворення виявлених тілесних ушкоджень за рахунок падіння на площину або будь-який предмет виключається. Діагнози, встановлені ОСОБА_10 під час її звернення за медичною допомогою: закрита черепно-мозкова травма, закрита травма грудної клітки, закрита травма живота, підозра на гостру інтоксикацію внаслідок вживання алкоголю об`єктивними клінічними даними не підтверджені (т.2 а.с.21-25).

Згідно з висновком судово-медичної (комісійної) експертизи № 1-2015/з від 20.03.2015 року характер виявлених у ОСОБА_10 при судово-медичному обстеженні тілесних ушкоджень свідчить про те, що вони могли бути спричинені: крововилив дією тупого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею, що, враховуючи відсутність будь-яких тілесних ушкоджень на шкірі повік, виключає можливість утворення внаслідок дії кулака; садно дотичною дією тупого предмета за механізмом ковзання, що виключає можливість утворення його внаслідок дії кулака; синець у лівій лопатковій ділянці дією тупого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею, що могло бути при захваті цієї ділянки пальцем руки чи ударі кулаком; синець на тильній поверхні правого передпліччя у верхній третині дією тупого предмету, в тому числі і як наслідок захисту при ударі кулаком в дану ділянку; синець на передній поверхні лівого стегна в нижній третині дією тупого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею, що може бути при захваті цієї ділянки пальцем руки, що виключає можливість утворення його внаслідок дії кулака.

Болючість при пальпації потиличної ділянки свідчить про можливість травмуючої дії в дану ділянку кулаком чи можливість її утворення внаслідок падіння ОСОБА_10 з вертикального чи близького до нього положення тіла на площину зі співударянням даною ділянкою об контактуючу поверхню приземлення. Враховуючи дані проведення слідчого експерименту від 13.11.2013 року за участю ОСОБА_10 , утворення болючості в потиличній ділянці та синця в ділянці правого передпліччя відповідають обставинам, на які вказувала ОСОБА_10 . Механізм та спосіб утворення інших тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 не знаходить свого об`єктивного підтвердження при обставинах, які вона зазначає в протоколі слідчого експерименту (т.3 а.с.80-85).

Колегія суддів вважає показання обвинуваченої про механізм отримання нею тілесних ушкоджень неправдивими, оскільки вони спростовуються вказаними висновками. При цьому враховує те, що ОСОБА_10 за родом занять є медичним працівником з тривалим стажем роботи, і зауважує, що висновки про наявність болючості у потиличній ділянці, механізм отримання якої нібито узгоджується з показаннями обвинуваченої, зроблені експертами виключно з її слів, в той час як попередні діагнози з її слів, які стали підставами для її госпіталізації, як то закрита черепно-мозкова травма, закрита травма грудної клітки, закрита травма живота, не підтвердилися, і всі ці тілесні ушкодження розташовані в ділянках, які допускають можливість їх самоспричинення.

Твердження в апеляційній скарзі захисника про те, що експерт ОСОБА_19 підтвердив можливість спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень за викладених його підзахисною обставин, не відповідають дійсності, оскільки із зафіксованих на технічному носії інформації показань експерта в суді першої інстанції вбачається, що він не виключає такої можливості, однак необхідно чітко моделювати ситуацію, розташування нападника і потерпілого по відношенню один до одного, а об`єктивних даних про такі обставини в справі немає. Як зазначив експерт, виявлені у ОСОБА_12 пошкодження можуть лише свідчити про його положення відносно до травмуючого предмета, а не до нападника, який міг знаходитися і справа, і позаду, як в положення лежачи, так і стоячи.

Перекручує захисник і зміст показань експерта ОСОБА_20 , яка ніколи не повідомляла про те, що виявлені при дослідженні ножа сліди крові могли належати виключно ОСОБА_10 . З цього приводу експерт у суді першої інстанції давала показання про те, що антигени А і В складові слідів крові і поту, виявлених на клинку та рукоятці ножа, могли утворитися від різних людей та в різних комбінаціях, і не могли утворитися лише від одного потерпілого. При цьому неможливо визначити групову належність окремо поту і окремо крові, тобто кров може належати одній особі, а піт іншій.

Також слід зазначити, що свідок ОСОБА_13 заперечила наявність у ОСОБА_10 зовнішньої кровотечі, і об`єктивні дані, які б свідчили про це, зокрема, характерні тілесні ушкодження, у справі відсутні.

Отже, колегія суддів вважає доведеним, що з боку потерпілого дій, які б свідчили про наявність дійсного, реального і об`єктивного суспільно небезпечного посягання, яке б за своїм характером і ступенем суспільної небезпечності могло реально заподіювати чи створювати реальну загрозу заподіяння шкоди правам та інтересам ОСОБА_10 , що охороняються законом, зокрема, її життю чи здоров`ю, а відвернення чи припинення його вимагає заподіяння шкоди тому, ким вчинюється посягання, не було.
Про умисел ОСОБА_10 на заподіяння ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень свідчать знаряддя вчинення злочину, кількість та локалізація поранень, а саме, завдання чотирьох ударів ножем, у тому числі в життєво важливий орган грудну клітку та живіт з достатньою силою з огляду на довжину ранових каналів і конфліктну ситуацію, яка виникла на ґрунті вживання алкоголю, що передувала вчиненню злочину.

Згідно з актом амбулаторної комісійної судової психолого-психіатричної та наркологічної експертизи № 780 від 13.09.2013 року у період кримінального правопорушення, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_10 , вона страждала на хронічний алкоголізм, перебувала у стані простого алкогольного сп`яніння і за своїм психічним станом могла усвідомлювати свої дії та керувати ним. У теперішній час ОСОБА_10 страждає на хронічний алкоголізм і за своїм психічним станом здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними, правильно сприймати обставини, що мають значення по справі, і застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. ОСОБА_10 потребує протиалкогольного лікування, для проведення якого протипоказань не виявлено. У період, який досліджується, ОСОБА_10 не знаходилася у стані фізіологічного афекту або іншому емоційному стані, який суттєво вплинув на її свідомість та діяльність (т.1 а.с.236-240).

Крім того, експерти віднесли до психологічних особливостей обвинуваченої виверткість, нещирість, прояви психічної алкогольної залежності і деяке зниження критичного відношення до зловживання спиртним, запальність у конфліктних ситуаціях.

При цьому колегія суддів погоджується з доводами захисника і вважає, що суд у вироку некоректно зазначив про неузгодженість показань ОСОБА_10 з її ж показаннями в ході досудового розслідування, описаними в акті.

Водночас, пояснення та показання, зазначені в акті, в основу вироку покладені не були, і суд першої інстанції у відповідності з вимогами ч.4 ст.95 КПК України обґрунтовував свої висновки виключно на тих показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Висновок зроблено висококваліфікованими спеціалістами, які мають великий експертний досвід роботи в галузі психіатрії та психології, з наведенням відповідних мотивів, на підставі не тільки вивчення матеріалів кримінальної справи, а і за наслідками дослідження підекспертної, яка сама надавала інформацію про сім`ю, навчання, роботу, стан здоров`я, а також вживання алкогольних напоїв, у тому числі безпосередньо перед подіями, що є предметом розгляду.

Правильність висновку стосовно психологічного та психічного стану обвинуваченої не ставиться під сумнів стороною захисту. Доводи ж обвинуваченої, яка не погоджується з актом у частині її відношення до алкоголю і вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, і вказує, що експерти мали вирішувати виключно питання щодо її осудності, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки питання щодо осудності є суто юридичним.

Згідно з ст.410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі, якщо: 1) судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення; 2) необхідність дослідження тієї чи іншої підстави випливає з нових даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

За клопотанням сторони захисту суд першої інстанції допитав свідків, дослідив письмові докази та висновки експертів. А тому посилання в апеляційній скарзі захисника, який, фактично, не погоджується з наданою судом оцінкою доказів, на неповноту судового розгляду, є безпідставними.

Таким чином суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, і які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків, у тому числі щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч.2 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Ухвалюючи вирок, суд навів докладні мотиви прийнятого рішення стосовно часткового задоволення цивільно-правових вимог ОСОБА_8 в сумі 100 000 гривень, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, зокрема, врахував характер та обсяг страждань потерпілого, який втратив батька, зв`язку з чим було порушено нормальний спосіб його життя, а так само поведінку обвинуваченої, зокрема, відсутність вибачень з її боку.

Водночас, рішення суду про стягнення на користь потерпілої ОСОБА_9 моральної шкоди у сумі 210 000 гривень не можна вважати законним, оскільки ОСОБА_9 позов у кримінальному провадженні не пред`являла, про що обґрунтовано вказують в апеляційних скаргах захисник і обвинувачена. У позовній заяві представник потерпілих ОСОБА_21 вказував про те, що протиправними діями ОСОБА_10 ОСОБА_8 і ОСОБА_9 була завдано моральну шкоду, однак позов пред`явлено в інтересах ОСОБА_8 і на його ж користь представник просив стягнути моральну шкоду в сумі 310 000 гривень (т.1 а.с.33-35). А тому у суду першої інстанції були відсутні передбачені законом підстави для прийняття рішення про цивільний позов ОСОБА_9 у зв`язку з тим, що з вимогами цивільно-правового характеру ні потерпіла особисто, ні представник в її інтересах не зверталися.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило йому ухвалити законне та обґрунтоване рішення в цій частині, що згідно з ст.ст.409, 412 КПК України є підставою для скасування рішення про цивільний позов у частині стягнення коштів на користь ОСОБА_9 і часткового задоволення апеляційних скарг сторони захисту.

При призначенні ОСОБА_10 покарання суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, об`єкт злочинного посягання, особу обвинуваченої і її відношення до вчиненого, обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та відсутність обставин, які його пом`якшують.

Тобто судом взято до уваги ті дані, зокрема, позитивні характеристики, відсутність судимостей, рід занять, сімейний стан і стан здоров`я ОСОБА_10 , на підтвердження яких стороною захисту надано відповідні докази.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченої тільки в умовах ізоляції від суспільства і правильно призначив їй покарання у виді позбавленні волі в межах санкції відповідного закону України про кримінальну відповідальність.

Посилання в апеляційних скаргах на те, що висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_10 злочину у стані алкогольного сп`яніння не підтверджуються допустимими доказами, а тому суд безпідставно визнав це обставиною, що обтяжує покарання, не можуть бути прийняті до уваги.

Судом першої інстанції встановлено, і це підтверджується актом експертизи, показаннями свідків, а так само відображено у картах виїзду швидкої медичної допомоги, що на час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 перебувала у стані алкогольного сп`яніння. До того ж, сама обвинувачена не заперечувала, що безпосередньо перед цими подіями вживала разом з ОСОБА_12 алкогольні напої.

Призначене обвинуваченій покарання є необхідним й достатнім для досягнення його мети, яка полягає у виправленні винної особи та попередженні вчинення нею нових злочинів, а тому наявність захворювань неврологічного характеру, на чому наголошує сторона захисту, підстав для його пом`якшення не дає. При цьому колегія суддів враховує і те, що суд касаційної інстанції, скасовуючи у цьому провадженні ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11.06.2015 року, задовольнив касаційну скаргу і прокурора, доводи якого зводилися виключно до неправильного застосування судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме, положень ст.69 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_10 і захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року щодо ОСОБА_10 в частині рішення про стягнення з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_9 210 000 гривень моральної шкоди скасувати.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_10 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 12 листопада 2014 року по 11 червня 2015 року включно, з 26 лютого 2016 року по 31 травня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3