Справа № 129/1803/15-к
Провадження №11-кп/772/27/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
суддя-доповідач: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду від 26 лютого 2016 року, яким:

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гайсина, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз 14.12.2012 року Гайсинським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 309, ст. 395, ст. 70 КК України на три роки чотири місяці позбавлення волі, звільнений 05.01.2015 року умовно-достроково з невідбутим строком 1 рік 6 місяців,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначено покарання у вигляді десяти років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного ОСОБА_6 на праві власності майна.

На підставі ст. 71 КК України призначено ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 14.12.2012 року та остаточно призначено покарання ОСОБА_6 у виді одинадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Строк покарання ОСОБА_6 рахувати, починаючи з часу його затримання, тобто з 16 квітня 2015 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 залишено без змін утримання під вартою.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 16.04.2015 року до 26.02.2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. П`ятихатка П`ятихатського району Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз 10.06.2002 року Апеляційним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст.187, п.6 ч.2 ст. 115, ст.70 КК України на 12 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 04.07.2014 року з Стрижавської ВК № 81 по відбуттю покарання,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді одинадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного ОСОБА_7 на праві власності майна.

Строк покарання ОСОБА_7 рахувати починаючи з часу його затримання, тобто з 16 квітня 2015 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 залишено без змін утримання під вартою.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 16.04.2015 року до 26.02.2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання з речовими доказами та витратами за проведені експертизи.

за участю секретаря: ОСОБА_10 ,

прокурора: ОСОБА_11 ,

захисників: ОСОБА_12 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених : ОСОБА_6 , ОСОБА_13

В С Т А Н О В И В:
З вироку суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_6 15 квітня 2015 року біля 03:00, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_7 про вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, прийшли до житлового будинку одинокої пенсіонерки ОСОБА_14 , розташованого по АДРЕСА_3 , де ОСОБА_7 , шляхом пошкодження за допомогою ножа шибки скла вікна, проник в приміщення веранди будинку та відчинив ключем вхідні двері веранди з середини, через які зайшов ОСОБА_6 . Так як двері до кімнат будинку були зачинені зсередини будинку то ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні веранди очікували, коли прокинеться ОСОБА_14 та відчинить двері, які ведуть до кімнат будинку. Біля 06:00 ОСОБА_14 відчинила двері до приміщення веранди та ОСОБА_6 і ОСОБА_7 діючи узгоджено між собою, прикриваючи свої обличчя вчинили напад на ОСОБА_14 з метою заволодіння її майном. В ході нападу ОСОБА_7 штовхнув ОСОБА_14 в приміщення коридору, в результаті чого остання впала на підлогу. В цей час ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , використовуючи прозору клійку стрічку типу «скотч» із застосуванням сили зв`язали ОСОБА_14 ноги, руки та рот, таким чином позбавляючи можливості останню пересуватися та кликати на допомогу. Після цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 почали вимагати в ОСОБА_14 вказати на місце, де вона зберігає грошові кошти, погрожуючи їй заподіянням тілесних ушкоджень та вбивством. При цьому ОСОБА_7 для реального сприйняття ОСОБА_14 їх погроз застосувати до неї насильство небезпечне для її життя та здоров`я, тримаючи у руках ніж, почав кінцівкою леза ножа колоти ОСОБА_14 поверхню спини через одяг, в якому вона була одягнена та наносити їй разом з ОСОБА_6 удари по різним частинам тіла руками та ногами, спричинивши ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді множинних синців в ділянці обличчя, правого та лівого плечового суглобу, лівого та правого плеча, правого передпліччя, лівого та правого променево-запясного суглобу, в поперековій ділянці зліва, в ділянці лівого колінного суглобу, саден в ділянці спини, в ділянці лівого та правого променево-зап`ясного суглобу, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 117 від 11.06.2015 року належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після вказаних дій ОСОБА_14 , побоюючись за своє життя, вказала на місце, де перебували грошові кошти та ОСОБА_6 і ОСОБА_7 обшукавши будинок, знайшли і заволоділи речами потерпілої, а саме: грошовими коштами в сумі 17 000 грн.; мобільним телефоном торгівельної марки "Нокіа 1100" вартістю 59 грн. із стартовим пакетом мобільного оператора «Київстар» вартістю 20 грн.; супутниковим ресивером (телевізійним тюнером) торгової марки «ОRТОN» моделі 4100 С вартістю 299 грн.; медаллю «Георгій Жуков 1896-1996» вартістю 22,50 грн.; медаллю «Ветеран труда СССР» вартістю 16,80 грн.; значком «60 лет СССР»; медаллю «Победитель соцсоревнования 1978г» вартістю 13,75 грн.; значком «60 лет СССР Ленин» вартістю 6,67 грн.; медаллю «Победитель соцсоревнования 1980г», вартістю 13,75 грн., значком «60 лет СССР 1922-1982» вартістю 6,67 грн.; медаллю «Победитель соцсоревнования 1974 г», вартістю 13,75 грн.; значком «Ударник ХІ пятилетки» вартістю 20 грн.; значком «60 лет СССР 1922-1982» вартістю 6,67 грн.; підвісом у вигляді квітки зі вставкою у виді каменя червоного кольору вартістю 27 грн.; жіночим механічним годинником «Чайка» з браслетом вартістю 42,50 грн.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час вчинення нападу на ОСОБА_14 поєднаного із насильством, небезпечним для її життя та здоров`я, а також з погрозою застосування такого насильства заволоділи майном потерпілої ОСОБА_14 на загальну суму 17568,06 грн.

Таким чином в діях обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 міститься склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, тобто розбій, поєднаний з проникнення у житло, інше приміщення чи сховище.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.02.2016 року стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначити йому покарання за ч. 3 ст. 187 КК України у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. На підставі ст. 71 КК України призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 14.12.2012 року та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 11 (одинадцяти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна. Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначити йому покарання за ч. 3 ст. 187 КК України у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна

Обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.02.2016 року, оскільки вважає себе не винним, стверджує, що його вину у вчиненні злочину передбаченому ч. 3 ст. 187 КК України судом першої інстанції доведено не було. Вважає, що його дії було кваліфіковано не вірно, про що свідчить ряд процесуальних порушень. Стверджує, що під час допиту працівниками міліції до нього була застосована фізична сила, під час досудового розслідування не були проведені всі необхідні слідчі дії.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.02.2016 року, застосувати щодо нього ст. 17 КК України. Оскільки вважає, що вирок було винесено з явним порушенням кримінально-процесуального законодавства, його дії неправильно кваліфіковані, також стверджує, що суд першої інстанції розглядав матеріали справи не об`єктивно та упереджено.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить змінити вирок від 26.02.2016 року Вінницького міського суду Вінницької області відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , якого було визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України. Просить змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення визнати винним ОСОБА_6 у злочині, передбаченому ч. 3 ст. 186 КК України і призначити покарання ОСОБА_6 не пов`язане із позбавленням волі. Апеляційна скарга мотивована тим, що вирок суду першої інстанції винесено з істотними порушеннями кримінального процесуального закону. Також адвокат ОСОБА_8 вважає, що міра покарання призначена вироком ОСОБА_6 не відповідає тяжкості кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 просить змінити вирок від 26.02.2016 року Вінницького міського суду Вінницької області відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , якого було визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України. Просить змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення і застосувати Закон України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення, а саме визнати винним обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 162 КК України та призначити покарання в межах санкції статті. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не добуті докази участі обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні розбою відносно ОСОБА_14 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просить скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.02.2016 року, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просить скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.02.2016 року, захисника ОСОБА_12 , яка просить змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення визнати винним ОСОБА_6 у злочині, передбаченому ч. 3 ст. 186 КК України і призначити покарання ОСОБА_6 не пов`язане із позбавленням волі, захисника ОСОБА_9 , яка просить змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення і застосувати Закон України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення, а саме визнати винним обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 162 КК України та призначити покарання в межах санкції статті, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просить скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.02.2016 року стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також заперечує проти апеляційних скарг поданих сторонами та обставин на які вони посилаються, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження та з доводами апеляційних скарг, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно до вимог ст. 370 КПК України законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення полягає в тому, що воно повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального та процесуального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187 КК України судом кваліфіковано вірно, тому порушень кримінально-процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину не встановлено.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження висновки суду щодо винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Крім показів потерпілої ОСОБА_14 та свідків вина обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину підтверджуються проаналізованими судом письмовими доказами, а саме:

заявою ОСОБА_14 від 16.04.2015 року про вчинення злочину, гідно якої вона просить прийняти міри до розшуку двох осіб чоловічої статті, які шляхом розбиття шибки скла вікна, проникли всередину житлового будинку по місцю її проживання, який розташований по АДРЕСА_3 , де застосувавши фізичну силу до неї та погрожуючи ножем, відкрито заволоділи грошовими коштами в сумі 15 000 грн., мобільним телефоном марки «Nokia 1100», срібним хрестиком з ланцюгом, золотим хрестиком, однією парою золотих сережок, цифровим телевізійним тюнером;

витягом з кримінального провадження № 0000305 від 15.04.2015 року;

протоколом огляду місця події з долученими фототаблицями від 15.04.2015 року вбачається, що в ході зазначеної слідчої дії в присутності понятих було оглянуте місце вчинення злочину - домоволодіння ОСОБА_14 за адресою АДРЕСА_3 . Оглядом зафіксовано місце вчинення злочину, вийнята віконна рама у веранді, що підтверджує спосіб проникнення до будинку, недопалки цигарок на веранді, порушена обстановка в будинку, а саме розкидані з шаф речі, зірваний килим, що свідчить про сліди відшукання цінних речей в будинку. В ході огляду також виявлено, залишки прозорої клійкої стрічки типу «скорч», вигляд яких свідчить про те, що вони були обмотані на шиї, руках та ногах, оскільки мають характерну форму та сліди їх розрізу. Зафіксовано перерізаний телефонний провід, вилучено відбиток взуття. Речі виявлені в ході огляду вилучені у встановленому порядку;

висновком експерта №234 від 25.05.2015 року на поверхні двох недопалків цигарок (об`єкти 3, 4), що вилучені 15.04.2015 року під час огляду домоволодіння потерпілої ОСОБА_14 , виявлені клітини з ядрами. В результаті проведеного дослідження встановлені генетичні ознаки (ДНК-профіль) клітин, виявлених на поверхні двох недопалків цигарок «Прилуки особливі». В результаті проведеного дослідження встановлені генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразків крові підозрюваних ОСОБА_6 (об`єкт 1) та ОСОБА_7 (об`єкт 2). Генетичні ознаки клітин, виявлених на поверхнях двох недопалків цигарок (об`єкти 3, 4) збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка крові підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (об`єкт 2) та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (об`єкт 1). Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку крові підозрюваного ОСОБА_7 (об`єкт 2) та в об`єктах 3, 4 складає 2,10683х10-24. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 475 секстильйонів (4,75 х1023) осіб. Походження вищевказаних слідів від ОСОБА_6 виключається;

протоколом огляду місця події з долученими фототаблицями від 16.04.2014 року на підставі дозволу власника, в присутності понятих, було оглянуто домоволодіння ОСОБА_15 , яке розташоване по АДРЕСА_4 . В ході огляду в будинку виявлено та вилучено гроші купюрами номіналом по 500 гривень в кількості 8 штук, телевізійний тюнер, ніж. В ході огляду на території присадибної земельної ділянки під одним з снопів в полімерному пакеті виявлено: дві каблучки темно-жовтого кольору різних розмірів, медаль «Георгий Жуков «1896-1996», медаль «Медаль труда», медаль «СССР 60 лет», медаль «Победитель соцсоревнования» 1978р., медаль «СССР 60 лет - Ленин», медаль « 60 лет», медаль «Победитель соцсоревнования» 1980р., медаль «60 лет СССР 1922-1982», медаль «Победитель соцсоревнования» 1974р., значок «Ударник ХІ пятилетки СССР», жіночі часи із надписом «Чайка», чоловічий годинник із надписом «Coldlis», жіноча брошка, кольє із жовтого металлу;

висновком експерта № 105 від 26.06.2015 року ніж, який був вилучений в с. Піщана Одеської області до холодної зброї не відноситься, виготовлений заводським способом, по типу кухонних ножів, є ножем загального господарчо-побутового призначення;

протоколом огляду місця події від 16.04.2015 року з якого слідує, що ОСОБА_16 видано грошову купюру номіналом 500 грн.;

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.04.2015 року вбачається, що свідок ОСОБА_17 серед пред`явлених фотознімків впізнав особу на фото № 2 ( ОСОБА_6 ) та вказав на нього як на особу яку 15.04.2015 року біля 08:00 год. перевозив від домоволодіння АДРЕСА_5 ;

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.04.2015 року слідує, що свідок ОСОБА_17 серед пред`явлених фотознімків впізнав особу на фото № 1 ( ОСОБА_7 ) та вказав на нього як на особу яку 15.04.2015 року біля 08:00 год. він перевозив від домоволодіння АДРЕСА_5 , а в подальшому відвіз на автовокзал в м. Умань;

висновком експерта №71 від 17.04.2015 року у ОСОБА_14 виявлені тілесні ушкодження у вигляді множинних синців в ділянці обличчя, правого та лівого плечового суглобу, лівого та правого плеча, правого передпліччя, лівого та правого променево-зап`ясного суглобу в поперековій ділянці зліва, в ділянці лівого колінного суглобу, саден в ділянці спини, в ділянці лівого та правого променево-зап`ясного суглобу, дані тілесні ушкодження могли виникнути від дії тупого (тупих) твердого (твердих) предмета (предметів) або співударяння об нього (них) можливо в термін та при обставинах на які вказує освідувана. Ушкодження у вигляду синців та саден відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Не виключається можливість утворення ушкоджень у вигляді саден в ділянці спини внаслідок дії предмету, що мав обмежену діючу поверхню, яким і міг бути кінчик ножа;

висновком експерта №117 від 10.06.2015 року при судово-медичній експертизі у гр. ОСОБА_14 виявлені тілесні ушкодження у вигляді множинних синців в ділянці обличчя, правого та лівого плечового суглобу, лівого та правого плеча, правого передпліччя, лівого та правого променево-зап`ясного суглобу в поперековій ділянці зліва, в ділянці лівого колінного суглобу; саден в ділянці спини, в ділянці лівого та правого променево-зап`ясного суглобу, дані тілесні ушкодження могли виникнути від дії тупого-их, твердого-их предмета-ів або співудару об нього-ж можливо в термін, та при обставинах на які вказує освідувана. Тілесні ушкодження в вигляді синців та садна відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я. Не виключається можливість утворення ушкоджень в вигляді саден в ділянці спини внаслідок дії предмету, що мав обмежену діючу поверхню, яким і міг бути кінчик ножа;

протоколом огляду предмету від 02.06.2015 року та постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 02.06.2015 року цифровий телевізійний тюнер «ORTON 4100 С» оглянуто, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та передано на зберігання власнику потерпілій ОСОБА_14 , що підтверджується її розпискою від 02.06.2015 року;

протоколом огляду предмету від 23.04.2015 року та постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 26.06.2015 року віднайдені в ході досудового розслідування речі та сліди злочину визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, опечатані та передані на зберігання в камеру схову речових доказів Гайсинського РВ УМВС;

висновком експерта № 762/763/15-21 від 19.05.2015 року загальна ринкова вартість телефону мобільного зв`язку торгової марки «Nokia» моделі «1100» та супутникового ресивера (телевізійного тюнера) торгової марки «Оrton» моделі «4100 С» станом на момент чинення злочину (15.04.2015 р.) складала: 358,00 грн.;

висновком експерта № 824-829/15-21 від 08.06.2015 року загальна ринкова вартість набору жіночих прикрас в який входить браслет, кольє, брошка, двох каблучок, підвісу, жіночого годинника «Чайка» та двох фрагментів ланцюга, виготовлених з недорогоцінного металу (біжутерія) станом на момент вчинення злочину 15.04.2015 року становила 233,65 грн.;

висновку експерта № 1062-1072/15-21 від 24.06.2015 року вбачається, що загальна ринкова вартість на момент вчинення злочину 15.04.2015 року: знаків, значків, медалі складала 120,56 грн..

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом ухвалено обґрунтоване рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, тому апеляційні скарги обвинувачених та їх захисників в частині недоведеності вини обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_9 про те, що ініціатором та виконавцем злочину були не вони, а особа « ОСОБА_18 », колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки вони не узгоджуються з іншими доказами у справі, суперечать їм та спростовуються показами потерпілої ОСОБА_14 , яка з самого початку досудового розслідування, починаючи з заяви, всіх проведених з її участю слідчих дій та в судовому засіданні суду першої інстанції стверджувала, що на неї вчинило напад дві особи, при цьому в ході нападу до неї застосовували ніж, яким один з обвинувачених не лише погрожував, а й колов у спину. Потерпіла в судовому засіданні впевнено стверджувала, що пізнає саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як осіб, що вчинили зазначений напад та зазначила на характерні ознаки нападників, а саме відсутність пальців на руці ОСОБА_6 , що як зміг пересвідчитись суд відповідає дійсності та те, що другий нападник, як вона вказала ОСОБА_7 розмовляв російською мовою та носив окуляри, що відповідає особі ОСОБА_7 . Вказані показання потерпілої спростовують версію обвинувачених про участь у вказаному злочині не ОСОБА_7 , а іншої (вигаданої) особи. При цьому суд приймає до уваги, що з показань свідка ОСОБА_19 (сина потерпілої, який виявив матір зв`язаною після вчинення злочину) слідує, що мати відразу йому вказала на зазначені характерні риси обвинувачених, що свідчить про узгодженість вказаних доказів.

Посилання апеляційних скарг адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на недопустимість огляду місця події від 16.4.2014 року, як належного доказу по справі, не заслуговують на увагу суду, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях ст. ст. 233, 237 КПК України, згідно яких, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий може проводити огляд приміщення. Огляд житла особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи. Ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді.

Оскільки огляд здійснено з дозволу та в присутності власника, що підтверджено заявою ОСОБА_15 , змістом протоколу та її показаннями в судовому засіданні суду першої інстанці, що в сукупності з приписами ст. 233 КПК України, яким передбачено альтернативні підстави для проникнення до житла (чи добровільна згода особи, яка ним володіє, чи відповідна ухвала суду) колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про допустимість зазначеного доказу обґрунтованими.

Доводи апеляційних скарг адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність ножа при вчиненні обвинуваченими кримінального правопорушення колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються показами потерпілої ОСОБА_14 , яка в суді першої інстанції стверджувала, що саме ОСОБА_20 застосовував ніж, а саме колов ним спину та погрожував її вбити. Такі ж дані нею повідомлені і під час досудового розслідування, оскільки потерпіла вказала, що саме чоловік в окулярах колов її спину ножем, що підтверджується протоколом слідчого експерименту, показаннями свідка ОСОБА_19 . При цьому в ході досудового розслідування ОСОБА_7 підтверджував зазначені показання потерпілої, сам, добровільно в присутності захисника та понятих повідомив, що він колов спину потерпілої ножем, що підтверджується протоколом слідчого експерименту за його участю та відеозаписом до нього, переглянутим судом.

Вказане підтверджує не лише участь ОСОБА_7 у вчиненні нападу на потерпілу, а не вигаданої особи, а й доводить застосування в ході зазначеного нападу ОСОБА_7 саме ножа.

Про застосування ножа свідчать не лише показання потерпілої та зазначений протокол слідчого експерименту, а й висновки судово-медичних експертиз, якими підтверджено, що виявлені в потерпілої тілесні ушкодження у виді саден в ділянці спини утворились внаслідок дії предмету, що мав обмежену діючу поверхню, яким і міг бути кінчик ножа.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_7 та те, що кримінальна відповідальність повинна була відповідати ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до житла потерпілої ОСОБА_14 колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються показами обвинувачених, потерпілої, свідка ОСОБА_19 , протоколу огляду місця події з яких вбачається спосіб вчинення зазначених діянь видавлена за допомогою викрутки шибка вікна на веранді. Про вчинення зазначених дій з метою нападу на потерпілу свідчить те, що зазначене сталось вночі та подальша поведінка обвинувачених, які стали очікувати коли прокинеться потерпіла та вийде з кімнат на веранду, а після зазначеного відразу почали застосовувати до неї насильство з метою заволодіння її майном.

Доводи апеляційних скарг про неправильну кваліфікацію дій обвинувачених за ст. 187 КК України, посилаючись на висновок експерта, яким встановлено наявність в потерпілої лише легких тілесних ушкоджень, які не можна віднести до насильства небезпечного для життя та здоров`я особи колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження, з яких вбачається, що зазначеним висновком виявлено в потерпілої тілесні ушкодження вказаної тяжкості. Разом з тим, висновками експертиз підтверджено те, що виявлені тілесні ушкодження в потерпілої на спині утворились від дії предмету, що мав обмежену діючу поверхню, яким і міг бути кінчик ножа. Застосування ножа до потерпілої, а також погроза його застосування підтверджена показаннями потерпілої (кололи в спину, погрожували вбити) та іншими доказами наведеними вище, що свідчить про те, що в ході нападу застосовувався саме ніж. Враховуючи зазначене, а саме доведеність застосування ножа, та приймаючи до уваги те, що небезпечним для життя чи здоров`я насильством є не лише умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності та більш тяжке, а й інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення, суд вважає, що в даному випадку застосоване насильство до потерпілої (ніж, яким наносились тілесні ушкодження) є небезпечним та характерним для розбою, а подальша погроза застосувати вказаний ніж для позбавлення життя потерпілої свідчить про наявність і іншої об`єктивної ознаки вказаного складу злочину погроза застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я особи.

Дана позиція повністю узгоджується з положеннями Постанови Пленуму Верховного суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», відповідно до яких під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. Небезпечне для життя чи здоров`я насильство це, в тому числі, інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. Розбій вважається закінченим з моменту вчинення нападу.

Таким чином, сукупність доказів у справі та зазначені роз`яснення свідчать, що доказами у справі підтверджено всі об`єктивні ознаки вказаного складу злочину, а саме застосування насильства, що є небезпечним, що підтверджується висновком експерта, показаннями потерпілих та свідків, а також погроза його застосування, що підтверджується показаннями потерпілої, негайне вилучення майна в потерпілої при застосуванні насильства, що підтверджується речовими доказами, показаннями потерпілої, свідчать про направленість умислу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вчинення саме розбійного нападу.

Доводи обвинувачених про те, що відносно них на досудовому слідстві застосовувався тиск з боку службових осіб Гайсинського РВ УМВС України у Вінницькій області спростовуються постановою старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Вінницької області ОСОБА_21 від 20.12.2016 року про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР 22.09.2016 року № 0000265. Згідно вказаної постанови, у ході досудового розслідування не встановлено будь-яких фактичних данних, які б вказували на те, що працівниками Гайсинського РВ УМВС України у Вінницькій області відносно підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинено будь-яке кримінальне правопорушення, в тому числі, передбачене ч. 2 ст. 365 КК України, тому зазначене кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

За змістом закону (ст. 50 КК України), покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України, та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» за № 7 від 24.10.2003 встановлено, що суди при призначенні покарання мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне в достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покарання, належним чином виконав вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, які узгоджуються із роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 Про практику призначення судами кримінального покарання, а саме:

При призначенні покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції враховано, що він вину визнав частково, раніше неодноразово судимий, вчинив умисний особливо тяжкий корисливий злочин в період умовно-дострокового звільнення, за місцем проживання скарг на його поведінку не надходило, зловживає опіоїдами, має на утриманні неповнолітню дитину, що підтверджується свідоцтвом про народження, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину щодо особи похилого віку, рецидив злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції враховано, що він вину визнав частково, раніше неодноразово судимий, вчинив умисний особливо тяжкий корисливий злочин в період непогашеної судимості за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.06.2002 року, офіційно не працює, за місцем відбування покарання характеризується негативно, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Враховуючи зазначене колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора про м`якість призначеного покарання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_8 про суворість призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 не підлягає до задоволення, так як покарання в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів. Порушень кримінально-процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинувачених та на кваліфікацію їх дій, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про винність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначене покарання, є законними, обґрунтованими та належним чином мотивованими у вироку, підстав відповідно ст.409 КПК України для зміни чи скасування судового рішення суд апеляційної інстанції не вбачає, тому апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 задоволенню не підлягають.

Крім того, колегія суддів вважає доводи обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про необхідність зарахувати їм в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 16.04.2015 року до набрання вироком законної сили, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.02.2016 року, щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187 КК України по кримінальному провадженню № 0000305 від 15.04.2015 року - залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.02.2016 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187 КК України по кримінальному провадженню № 0000305 від 15.04.2015 року - залишити без змін.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 16.04.2015 року до набрання вироком законної сили, тобто до 13.04.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до касаційного суду на протязі трьох місяців.

Судді:
З оригіналом згідно суддя: