АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 725/5412/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/34/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст.187, ч.1 ст.14, п.11,12,13 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах
апеляційного суду Тернопільської області
в складі: головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі- ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

(в режимі відеоконференції),

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10

(в режимі відеоконференції),

потерпілого - ОСОБА_11 ,

представника потерпілого - ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Чернівецької області ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Садгірського районного суду м.Чернівці від 07.07.2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Поляне Савранського району Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з вищою освітою, приватного підприємця, розлученого, маючого на утриманні троє неповнолітніх дітей, раніше не судимого

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України і призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.

Визнано ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.14, п.11,12,13 ч.2 ст.115 КК України невинним та по суду його виправдано.

Визнано ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.263 КК України невинним та по суду його виправдано.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт.Саврань Савранського району Одеської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, раніше судимого 10.11.2000р. Одеським обласним судом за ч.3 ст.142, ст.69, ч.1 ст.222, п.а,г,ж,з,и ст.93, ч.2 ст.17, п. а, г, ж, з, и ст.93, ч.1 ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до 14 років позбавлення волі

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України і призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 3 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, крім житла.

Визнано ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.14, п.11,12, 13 ч.2 ст.115 КК України невинним та по суду його виправдано.

На підставі ч.5 ст.72 КК України у строк покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вирішено зарахувати попереднє ув`язнення, відраховуючи початок строку відбування покарання ОСОБА_7 з 08.04.2015 року, ОСОБА_8 з 23.04.2015 року до набрання вироком чинності.

Цивільний позов ОСОБА_13 задоволено.

Стягнено з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 солідарно 96 883,47 гривень.

Розмір витрат за проведені під час досудового розслідування експертизи на загальну суму 22 595, 92 гривень стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь держави, а саме по 11 297,96 грн. з кожного.

Автомобіль марки «ЗАЗ-DAEWOO SENS», держаний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно відомостей УДАІ УМВС України в Чернівецькій області зареєстрований за ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканцем АДРЕСА_4 , який за клопотанням представника власника, повернуто останньому, під розписку - залишено за належністю ОСОБА_14 .

Питання щодо речових доказів вирішено.

Знято накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27.04.2015р. арешт на майно ОСОБА_8 , а саме: гроші в сумі 7000 грн.; автомобіль марки «ВАЗ-211340» сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 та звернуто в рахунок погашення позовних вимог ОСОБА_13 .

Як визнано доведеним у вироку, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 переслідуючи умисну корисливу мету направлену на заволодіння чужим майном, поєднану з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_15 , шляхом проникнення у житло потерпілої, здійснили розбійний напад щодо будинку потерпілої і заволоділи її майном, за наступних обставин.

09.12.2014 року близько 20.00 год. ОСОБА_7 діючи у попередній злочинній змові з ОСОБА_8 , з метою вчинення нападу на сім`ю ОСОБА_13 та заволодіння її майном, на невстановленому слідством автомобілі прибули до будинку по АДРЕСА_5 .

В подальшому, з метою унеможливлення ідентифікації та подальшого викриття їхніх злочинних дій, використовуючи заздалегідь підшукані маски на обличчях, рукавички на руках та медичні бахіли на взутті, ОСОБА_7 діючи за попередньо розробленим планом злочинних дій, спільно з ОСОБА_8 , таємно, незаконно проникли на огороджену територію господарства сім`ї ОСОБА_13 , після чого шляхом пошкодження вхідних дверей, таємно, незаконно проникли до будинку, де використовуючи заздалегідь підшукані пістолети невстановленого зразка, які тримав кожен з них в руках, несподівано, раптово здійснили напад на ОСОБА_13 , яка знаходилась в спальній кімнаті свого будинку.

В цей час, ОСОБА_7 діючи відповідно до розробленого плану злочинних дій та ролі кожного у його вчиненні, спільно з ОСОБА_8 , з метою недопущення здійснення опору зі сторони потерпілої ОСОБА_13 , використовуючи полімерні затискачі (хомути) зв`язали руки та ноги останній, демонструючи наявну в руках зброю пістолети невстановленого зразка, пред`явили вимогу про передачу їм грошей та матеріальних цінностей у вигляді золотих виробів.

Потерпіла ОСОБА_13 , будучи переляканою, усвідомлюючи реальність дій нападників та сприймаючи погрози зброєю реальними, боячись за своє життя та здоров`я, повідомила ОСОБА_7 та ОСОБА_8 місця зберігання в будинку грошей та матеріальних цінностей у вигляді ювелірних виробів. Після цього, вказані особи знайшли в будинку гроші в сумі 40 000 гривень, 300 євро, 2 000 доларів США, а також золоті та срібні прикраси, якими заволоділи.

Близько 23.00 год., після вчинення вказаних дій, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 , заволодівши майном ОСОБА_13 на загальну суму 176 883, 47 гривень, а саме: - грошима в сумі 40 000 гривень; - 300 євро, що еквівалентно 5 728,47 гривень (згідно курсу НБУ станом на 09.12.2014 по курсу 1909,49 гривень за 100 євро); - грошима в сумі 2000 доларів США, що еквівалентно 31 155 гривень (згідно курсу НБУ станом на 09.12.2014 по курсу 1557,75 грн. за 100 доларів США), а також ювелірними виробами, виготовленими із золота і срібла, а саме:

- золотим ланцюжком з хрестиком у вигляді розіп`ятого Ісуса, «585» проби, загальною вагою 25 грам, вартістю 20 000 гривень; - золотим ланцюжком «585» проби, із рідкісним та незвичним переплетінням, вагою 25 грам, довжиною приблизно 50 см., вартістю 20 000 гривень; - золотим хрестиком «585» проби, довжиною приблизно 1,5 см, вагою 3 грам, вартістю 1800 гривень; - золотим ланцюжком «585» проби, звичайного плетіння кільцями, вагою 6 грам, довжиною приблизно 40 см., вартістю 5000 гривень; - великим подвійним хрестиком, з білого та жовтого золота, із розіп`ятим Ісусом, вагою 10 грам, «585» проби, вартістю 8000 гривень; - парою золотих сережок у вигляді приплюснутих кульок із маленькими камінцями білого кольору, «585» проби, вагою 10 грам, вартістю 8000 гривень; - парою золотих сережок із маленькими білими камінцями (фіанітом), «585» проби, вагою 5 грам, вартістю 4000 гривень; - обручальним золотим перснем «585» проби, вагою 5 грам, вартістю 4000 гривень; - обручальним золотим перснем, нижчої проби ніж «585», вагою 8 грам, вартістю 5000 гривень; - великим жіночим золотим перснем, «585» проби, який мав форму овалу із камінцями (4-6 штук), вагою 15 грам, вартістю 10000 гривень; - жіночим золотим перснем у формі ромба із камінцем, «585» проби, вагою 5 грам, вартістю 4000 гривень; - комплектом жіночих прикрас сріблястих із позолотою, а саме: перснем із червоним каменем; кольє із трьома або чотирма великими червоними каменями та маленькими білими каменями; сережками із червоними та білими каменями, загальною вартістю 1200 гривень;

- золотим ланцюжком із кулоном круглої форми у вигляді знаку зодіаку «Водолій», «585» проби вагою 8 грам, вартістю 4000 гривень; - чоловічим золотим перснем прямокутної форми, «585 проби, розбитим на секції із камінцями білого кольору, вагою 8 грамів, вартістю 4000 гривень; - жіночим перснем, «585» проби, овальної форми, із маленькими камінцями різного кольору (по три камінця кожного кольору), вартістю 1000 гривень, а всього ювелірними виробами на загальну суму 100000 гривень, після чого залишили її помешкання та з місця вчинення злочину скрилися.

В апеляційних скаргах:

прокурор просить скасувати оскаржуваний вирок у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст.14, п.11,12,13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.187 КК України та призначити йому покарання: -за ч.1 ст.14, п.11,12,13 ч.2 ст.115 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 10 років; -за ч.3 ст.187 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 10 років із конфіскацією майна. На підставі ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань остаточно призначити до відбуття ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 11 років із конфіскацією майна. У строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 23.04.2015 року. ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.14, п.11,12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.187 КК України та призначити йому покарання: -за ч.1 ст.263 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років; -за ч.1 ст.14, п.11,12 ч.2 ст.115 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 10 років; -за ч.3 ст.187 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 10 років із конфіскацією майна. На підставі ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначити до відбуття ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 11 років із конфіскацією майна. У строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 09.04.2015 року. Стверджує, що суд виправдовуючи ОСОБА_7 у придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу ставить в основу його показання, відкидаючи та безпідставно не приймаючи докази досліджені судом. Зокрема, суд безпідставно не взяв до уваги досліджені докази: - рапорт слідчого СВ Першотравневого РВ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_16 ; - протокол огляду місця події 08.04.2015; - показання свідка ОСОБА_17 ; - висновок експертизи №878-К; - висновок судової молекулярно-генетичної експертизи №203 від 10.06.2015; - висновок судової експертизи НДЕКЦ при УМВС України в Чернівецькій області №1550 від 26.06.2015; - протокол обшуку житла ОСОБА_7 ; - висновок судової експертизи НДЕКЦ при УМВС України в Чернівецькій області №1254, 1255 від 11.06.2015; - протоколи розсекречених негласних слідчих (розшукових) дій; - протокол обшуку автомобіля ОСОБА_7 від 25.04.2015. Вважає, що вказані докази в сукупності не містять між собою будь-яких суперечностей та не базуються на припущеннях і є допустимими, як на це вказує суд, а навпаки досліджені докази доводять обставини інкримінованого органом досудового слідства злочину та всі докази здобуті в межах кримінального провадження відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України. Наголошує, що суд у вироку визнав тільки одну пом`якшуючу обставину ОСОБА_7 , як щире каяття та взагалі не зазначив обставин які б пом`якшували покарання ОСОБА_8 , а тому не мав підстав для застосування вимог ст.69 КК України. Окрім того вважає, що визнання судом пом`якшуючої обставини, як щире каяття є безпідставним, оскільки ОСОБА_7 не визнавав своєї вини та не сприяв слідству. Стверджує, що суд не врахував, що ОСОБА_8 раніше був судимий, та вчинив інкриміновані злочини в період непогашеної судимості.

захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 просить скасувати оскаржуваний вирок в частині засудження ОСОБА_8 за ч.3 ст.187 КК України та постановити новий вирок, яким визнати його невинним у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.187 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що при огляді помешкання потерпілої слідів взуття та відбитків пальців ОСОБА_8 не було виявлено, а відтак його вина в скоєнні розбійного нападу недоведена. Також стосовно дослідження двох зажимів білого кольору, на яких було виявлено генетичні ознаки клітин, які є змішаними, збігаються між собою та належать більше ніж одній особі, містять ознаки зразка крові ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , вважає, що суд не дав належної оцінки тому факту, що у експертизах не зазначено, скільки ж ще генетичних клітин було виявлено на цих двох зажимах, а також не врахував, що дані зажими належали ОСОБА_8 і знаходились в багажнику його автомобіля, який в грудні 2014 року позичав у нього ОСОБА_7 , що останній також підтвердив і додатково заперечував причетність ОСОБА_8 до розбійного нападу і пояснював, що ці зажими міг взяти з багажника автомобіля його товариш, який і був з ним в момент вчинення злочину. Додатково стверджує, що посилання суду як на доказ вини ОСОБА_8 , огляду відеозапису за 28.11.2014 року є сумнівним, оскільки при перегляді його встановлено, що з магазину вийшов чоловік в чорній курточці, а у вироку суд зазначив, що ОСОБА_8 в цей день був одягнений в балонову куртку синього кольору. Наголошує, що посилання суду як на доказ вини ОСОБА_8 на роздруківку телефонних дзвінків за 09.12.2014р. з мобільних телефонів, придбаних особисто ОСОБА_7 взагалі незрозуміле, оскільки номер ОСОБА_8 в день вчинення злочину там взагалі не фігурує в районі вишки мобільного оператора в районі вул.Фастівської 30-б в м.Чернівці. Вважає, що сам факт виявлення у помешканні ОСОБА_8 куртки синього кольору, яка була схожа на куртку у яку був одягнений схожий на його підзахисного чоловік, котрий був зафіксований на відеозаписі з ТЦ Майдан не доводить його вини у вчиненні інкримінованого злочину. Наголошує, що всі докази вини ОСОБА_8 на які посилається суд першої інстанції в оскаржуваному вироку є сумнівними, а тому його підзахисний підлягає виправданню.

потерпілий ОСОБА_11 просить скасувати виправдувальний вирок в частині, що стосується потерпілого та ухвалити новий, яким засудити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.1 ст.14, п.11,12,13 ч.2 ст.115 КК України. Вважає, що оскаржуваний вирок не відповідає вимогам законності, обгрунтованості та вмотивованості. Стверджує, що судом не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, допущено істотне порушення процесуальних норм, а також невстановлені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Вважає, що суд безпідставно не врахував всіх доказів наявності в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, а саме наміру його вбивства. Зазначає, що суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які виявились в тому, що в ході досудового і судового слідства не були досліджені обставини наявності в будинку за місцем проживання ОСОБА_7 патронів, які були придбані ним для скоєння злочину, а також не було встановлено внаслідок яких дій був придбаний пістолет.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурор вважає доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 безпідставними та наводить відповідні їх спростування.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду, обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу захисника з наведених у ній підстав, прокурора, яка просила задоволити її апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги прокурора та просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали провадження і наведені в апеляційних скаргах доводи, частково дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, колегія суддів з`ясувала наступне.

Як встановлено перевіркою матеріалів провадження, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у розбійному нападі, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та поєднаному з проникненням у житло, є вірними і зроблені на підставі досліджених в судовому засіданні та детально викладених у вироку доказів.

Так, судом обґрунтовано взято до уваги показання потерпілої ОСОБА_15 , яка вказала, що в грудні 2014 року в будинок по місцю її проживання по АДРЕСА_5 проникли двоє озброєних пістолетами людей в масках, які за ростом і статурою схожі з обвинуваченими. На руках у них були рукавиці, а на ногах бахіли чи кульки. Один з них зв`язав їй руки пластмасовими хомутами, після чого російською мовою вони запитували про гроші та цінності, які один з них шукав по будинку і якими в подальшому вони заволоділи.

Вказані відомості щодо часу та обставин нападу потерпіла повідомила свідку ОСОБА_18 , який прибув на місце події невдовзі після нападу і в судовому засіданні підтвердив показання потерплої.

Також, обставини проникнення до будинку потерпілої з метою розбійного нападу узгоджуються з об`єктивними обставинами, що встановлені в судовому засіданні.

Так, даними протоколів огляду житлового будинку потерпілої, підтверджується що з місця події було вилучено сліди взуття з підлоги різних приміщень будинку та сліди тканини і рукавиць з поверхні комоду, пластикової коробки, дипломату, шафи, а також два зажими білого кольору, що узгоджується з показаннями потерпілої про одяг і взуття нападників, пошук ними цінностей по будинку та її зв`язування.

Здійснення нападу на потерпілу в її будинку з метою заволодіння матеріальними цінностями підтвердив і обвинувачений ОСОБА_7 , який частково визнавши свою вину пояснив, що в грудні 2014 року на автомобілі ОСОБА_8 з іншим своїм знайомим на ім`я ОСОБА_19 , точніші дані про якого відмовився назвати, під`їхали до будинку потерпілої у м.Чернівці, зайшли до нього, забрали в потерпілої телефон, зв`язали хомутами їй руки і ноги та з`ясували у неї, де знаходяться в будинку гроші і цінності. Він знаходився поряд з потерпілою, а ОСОБА_19 пішов шукати цінності, через деякий час вони залишили будинок. З показань ОСОБА_7 також слідує, що в будинок потерпілої вони проникли щоби скоїти розбійний напад.

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував наведені показання обвинуваченого як такі що доводять його вину за ч.3 ст.187 КК України та критично оцінив його показання в частині, що він діяв під впливом іншого учасника нападу та не заволодів майном потерпілої, оскільки такі доводи повністю спростовуються встановленими в судовому засіданні обставинами.

Так, даними відеозапису за 28.11.2014р. та письмової інформації ПП ОСОБА_20 від 15.12.2014р. встановлено, що особи схожі за зростом та тілобудовою на обвинувачених, перебуваючи в ТЦ «Майдан» в м.Чернівці придбали у магазині мобільного зв`язку «ЛЕКС» два мобільних телефони зі стартовими пакетами оператора стільникового зв`язку «МТС Україна» № НОМЕР_3 і НОМЕР_4 .

З досліджених в судовому засіданні та детально проаналізованих у вироку даних оператора мобільного зв`язку ПрАТ «МТС Україна» слідує, що саме придбані за участю обвинувачених мобільні телефони з сім-картами були активовані та використовувалися за місцезнаходженням обвинувачених та в час і біля місця нападу на потерпілу ОСОБА_13 , а після його закінчення одночасно в 23 год. 08хв. вимикаються.

Крім цього, перебування ОСОБА_7 в ТЦ «Майдан» м. Чернівці та зв`язок обвинувачених між собою в період вчинення злочину підтверджується даними досліджених судом матеріалів від оператора мобільного звязку «Київстар», згідно яких ОСОБА_7 з 27 листопада по 10 грудня 2014 року використовував свій мобільний з сім-картою номер абонента « НОМЕР_5 » в м. Снятин Івано-Франківської області, де зареєстрований та проживає ОСОБА_8 , а також близько 15 год. 28.11.2014р. здійснив з цього номера телефонний дзвінок до своєї співмешканки ОСОБА_21 , перебуваючи в ТЦ «Майдан» м. Чернівці, що підтверджується також записами з камер відеоспостереження цього торгівельного центру.

Даними досліджених судом результатів негласних слідчих (розшукових) дій у вигляді зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж встановлено, що в подальшому, після повернення ОСОБА_7 до місця його проживання в Одеській області, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 між собою використовуючи зазначені телефонні номери обговорювали питання збуту золотих виробів, якими заволоділи під час вчинення розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_13 , що підтверджує їхню причетність до вчинення вказаного злочину.

Збут ОСОБА_7 золота в січні 2015 року підтвердив і допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_22 .

Причетність ОСОБА_7 до вчинення розбійного нападу підтверджується також даними протоколів огляду та пред`явлення для впізнання золотих виробів, вилучених під час обшуку його житла в смт. Саврань Одеської області, серед яких потерпіла ОСОБА_13 упізнала ланцюжок з кулоном і дві обручки, що були викрадені з її будинку під час розбійного нападу 09 грудня 2014 року.

Показання ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_8 не брав участі в розбійному нападі і нічого не знав про події в будинку потерпілої, як і аналогічні показання самого ОСОБА_8 суд першої інстанції вірно врахував, як обраний метод захисту, з метою пом`якшення відповідальності за вчинений ними злочин, і з такою оцінкою колегія суддів погоджується.

Крім наведених доказів, а саме відеозапису про придбання обвинуваченими мобільних телефонів і даних операторів телекомунікаційних послуг про обговорення обвинуваченими збуту золотих виробів, причетність ОСОБА_8 до розбійного нападу підтверджується також даними протоколу обшуку його житла, в ході якого було виявлено та вилучено належну йому куртку синього кольору з балонового матеріалу фірми «Adidas», яка по кольору та зовнішнім ознаками співпадає з тією, в яку 28 листопада 2014 року була одягнена схожа на ОСОБА_8 особа в приміщенні магазину «ЛЕКС» під час придбання мобільних телефонів із сім-картками, які в подальшому використовувалися поряд з місцем вчинення злочину.

Також, на участь ОСОБА_8 вказують дані висновків двох судових молекулярно-генетичних експертиз, якими встановлено збіг генетичних ознак клітин на поверхнях пластмасових зажимів, якими зв`язували потерпілу ОСОБА_13 , як з генетичними ознаками клітин на вилученій в ході негласного отримання біологічних зразків серветці, якою користувався ОСОБА_8 , так і з генетичними ознаками зразка його крові, відібраного у ОСОБА_8 в ході досудового розслідування.

Доводи апеляційної скарги захисника про неповноту висновків експертів колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зі змісту дослідної частини та висновків судової молекулярно-генетичної експертизи вбачається, що генетичні ознаки клітин на поверхнях пластмасових зажимів є змішаними, збігаються між собою, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_13 та особи, ДНК-профіль клітин якої встановлений на серветці, якою користувався ОСОБА_8 . Також, чітко зазначено, що генетичні ознаки виявлених клітин не містять генетичних ознак осіб, ДНК-профіль клітин яких встановлений на інших зразках. У висновку додаткової експертизи, також чітко зазначено про наявність на поверхнях зажимів генетичних ознак крові двох осіб потерпілої ОСОБА_13 і ОСОБА_8 .

Версія обвинуваченого ОСОБА_8 , що він використовував у роботі пластмасові зажими і вони постійно перебували в багажнику його автомобіля, яким користувався ОСОБА_7 при розбійному нападі, а тому на даних зажимах могли залишитися ДНК-профіль його клітин, була перевірена і спростовується даними дослідженого судом першої інстанції протоколу обшуку автомобіля ОСОБА_8 від 23 квітня 2015 року, в ході якого не було виявлено господарських речей, на які вказує ОСОБА_8 , що разом з іншими проаналізованими у вироку доказами повністю спростовує його показання і доводи апеляційної скарги його захисника.

Твердження захисника про те, що потерпіла ОСОБА_13 по жодних ознаках не змогла упізнати нападників, не ґрунтуються на матеріалах справи, з яких слідує, що впродовж досудового розслідування та судового слідства потерпіла описувала їх зовнішній вигляд, а саме вказувала, що один з них був ростом близько 180 см, спортивної статури, одягнутий в темну куртку та темні брюки, а другий мав зріст близько 170 см, плотної статури, одягнутий в коричневу куртку, що відповідає зовнішньому вигляду обвинувачених.

Також, безпідставними є доводи апеляційної скарги захисника про суперечності висновків суду щодо одягу ОСОБА_8 в ТЦ Майдан, оскільки в оскарженому вироку вказано, що згідно протоколу огляду запису з камер відеоспостереження ТЦ «Майдан» м. Чернівці 28.11.2014р. троє чоловіків, які в період часу з 14:27:08 год. по 15:05:48 перебували в магазині мобільного зв`язку «ЛЕКС» цього торгового центру, дуже схожі за зростом, тіло будовою та рисами обличчя на обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_23 , зокрема ОСОБА_8 одягнутий в балонову куртку синього кольору. Пізніше така куртка була вилучена в ході обшуку за його місцем проживання.

Посилання апеляційної скарги захисника на показання ОСОБА_7 , що мобільні телефони в магазині мобільного зв`язку «ЛЕКС» він купляв для своїх працівників, працюючих в полі за його місцем проживання в Одеській області, також є безпідставними, оскільки в ході судового слідства достеменно встановлено, що вказані телефони використовувались на території Снятинського району Івано-Франківської області, де проживає ОСОБА_8 , та поряд з місцем вчинення розбійного нападу в м. Чернівці.

Так, відомостями оператора мобільного зв`язку МТС Україна, наданими у встановленому порядку, підтверджується, що придбані обвинуваченими в магазині ЛЕКС мобільні телефони з сім-картами були активовані безпосередньо після їх купівлі поряд ТЦ «Майдан» і використовувалися лише до 09 грудня 2014 року, тобто до дня вчинення розбійного нападу, для зв`язків між собою та одним і тим же третім номером абонента - НОМЕР_6 , який був активований 09.12.2014р. о 12 год. 46 хв. в районі м. Снятин Івано-Франківської області і який в подальшому також використовувався біля місця вчинення розбійного нападу виключно для зв`язку з сім-картками, що придбали обвинувачені в ТЦ Майдан. Також, встановлено, що після вчинення розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_13 усі три номери абонентів в 23 год. 08 хв. одночасно вимикаються , що в сукупності повністю спростовує показання ОСОБА_7 щодо мети придбання даних засобів зв`язку.

Враховуючи наведені та інші встановлені в ході судового розгляду обставини в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до переконання про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо кваліфікації дій ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 187 КК України.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про безпідставність застосування судом першої інстанції статті 69 КК України при призначенні покарання.

Відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24.10.2003р., призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. Всі питання пов`язані з призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Цих вимог суд не дотримався, призначення обвинуваченим покарання нижче встановленої законом межі належним чином не мотивував та не визначив двох і більше обставин, що його пом`якшують.

Так, обираючи вид та міру покарання ОСОБА_7 суд узагальнено вказав, що крім тяжкості вчиненого злочину, бере до уваги конкретні обставини кримінального провадження, його роль у вчиненні злочину і той факт, що тяжких наслідків від злочину не настало.

Однак, висновок суду про відсутність тяжких наслідків жодним чином не вмотивований і суперечить встановленим в судовому засіданні та наведеним у вироку обставинам, які підтверджують вчинення ОСОБА_7 особливо тяжкого корисливого злочину, а саме розбійного нападу з проникненням в житло потерпілої, в результаті якого було викрадено грошових коштів і цінностей на загальну суму більше 100 тисяч гривень.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання, лише його щире каяття, яке означає добровільну критичну оцінку особою своєї протиправної поведінки через визнання своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого, бажанням виправити ситуацію, що склалася, а також готовності нести кримінальну відповідальність.

Також, на підставі ч.2 ст.66 КК України у вироку визнано таким, що пом`якшує покарання, те, що обвинувачений ОСОБА_7 висловив жаль з приводу вчиненого і готовність нести покарання та переконував, що зробив для себе необхідні висновки.

Тобто, суд при призначенні покарання двічі врахував одні і ті ж обставини, які є ознаками щирого каяття. Більше того, як вбачається з наведених у вироку показань ОСОБА_7 з приводу обвинувачення за ч.3 ст.187 КК України останній заперечував встановлені в ході судового розгляду обставини, що стосуються мети, мотиву, кваліфікуючих ознак і його ролі у вчиненні цього злочину, що не може свідчити про щирість каяття.

Таким чином, ухвалюючи рішення про призначення ОСОБА_7 покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.3 ст.187 КК України, суд належним чином не мотивував, які саме дві і більше обставини справи він визнає такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують тяжкість вчиненого ним злочину.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції також лише узагальнено вказав про те, що крім тяжкості вчиненого ним злочину, бере до уваги конкретні обставини зазначеного кримінального провадження, від якого тяжких наслідків не настало.

При цьому, висновок суду про відсутність тяжких наслідків у вироку жодним чином не вмотивований і суперечить висновку про кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч.3 ст.187 КК України, тобто вчинення ним особливо тяжкого корисливого злочину.

Не зазначено у вироку і того, які саме конкретні обставини даного провадження впливають на пом`якшення покарання. Згідно вироку застосування ст.69 КК України відносно ОСОБА_8 суд обґрунтував обставинами, які не визначені законом такими, що пом`якшують покарання, а саме думкою потерпілої і наявністю утриманців.

Таким чином, призначаючи покарання нижче від найнижчої межі санкції статті обвинувачення суд не встановив двох і більше обставин, що його пом`якшують, а тому рішення суду про застосування ст. 69 КК України відносно ОСОБА_8 не можна визнати законним і обґрунтованим через неправильне застосування кримінального закону.

Також, як вірно зазначає прокурор в апеляційній скарзі з урахуванням того, що ОСОБА_8 раніше судимий за вчинення особливо тяжких корисливих злочинів, призначене йому оскарженим вироком покарання не відповідає і вимогам ст. 65 КК України.

Таким чином, доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання слід визнати обґрунтованими і на підставі ст.ст. 409, 413, 420 КПК України в цій частині його апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий з призначенням покарання згідно санкції інкримінованої статті.

Також, аналізуючи доводи прокурора щодо безпідставності виправдання ОСОБА_7 за ч.1 ст.263 КК України, колегія суддів вважає їх обґрунтованими, оскільки перевіркою матеріалів провадження та при повторному досліджені доказів у цій частині під час апеляційного розгляду встановлено, що висновки суду про виправдання ОСОБА_7 за вказаним обвинуваченням не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, даними протоколу огляду місця події від 08 квітня 2015 року підтверджується, що в автомобілі «Geely Emgrand-7», д.н.з. НОМЕР_7 , який знаходився біля будинку №57 по вулиці Головній у м. Чернівцях, під переднім пасажирським сидінням в рукавиці чорного кольору було виявлено та вилучено пістолет серійний номер « НОМЕР_8 » і вісім патронів до нього, які були спорядженні в магазин, що знаходився у рукоятці зазначеного пістолета (т.5 а.с.8-10).

Даними висновків судово балістичних експертиз №878-К від 09 квітня 2015 року та №1550 від 26.06.2015 року встановлено, що вказаний пістолет серійний номер « НОМЕР_8 » є вогнепальною зброєю - короткоствольним, нарізним самозарядним 9 мм пістолетом Макарова «ПМ», який виготовлений заводським способом та придатний до стрільби, а вісім патронів, які містилися у магазині цього пістолета являються боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї і призначені для проведення пострілу з нарізної вогнепальної зброї калібру 9 мм, (ПМ, ІЖ-70-01 та інші), виготовлені заводським способом та придатні для стрільби (т.5 а.с. 23-26, 47-51).

Суд першої інстанції, посилаючись на ст. 87 КПК України, визнав протокол огляду місця події від 08 квітня 2015 року недопустимим доказом, як такий, що здобутий внаслідок істотного порушення прав людини.

Згідно вироку, підставами для такого висновку суд вказав, що у графі застосовані технічні засоби цього протоколу є закреслення, а з дослідженого відеозапису не вбачається коли він розпочався і закінчився, а також відсутні характеристики технічних засобів та носіїв інформації. У зв`язку з наведеним суд прийшов також до висновку про порушення слідчим вимог ст.ст.104,107 КПК України, не вказуючи при цьому яким саме чином наведені недоліки істотно порушили права людини.

На переконання колегії суддів, така оцінка зазначеного доказу не спростовує встановлених ним обставин, є формальною та суперечить положенням процесуального закону у зв`язку з наступним.

Згідно п.3 ч.2 ст.105 КПК України відеозапис процесуальної дії є додатком до її протоколу. Згідно частин 1,6 ст.107 КПК України застосування технічних засобів фіксування є обов`язковим за клопотанням учасників. В інших випадках рішення про фіксацію приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. Також, за змістом ст.237 КПК України залучення спеціалістів для застосування технічних засобів є правом слідчого.

Як вбачається з протоколу огляду автомобіля його учасники клопотань про відеофіксацію не заявляли, а тому вона в даному випадку не була обов`язковою і її відсутність не може визнаватися істотним порушенням процесуального закону, а тому не тягне за собою недійсність даної процесуальної дії та усіх отриманих в її ході результатів.

Отже, суд визнавши таким, що складений з порушенням додаток до протоколу огляду, не дав жодної оцінки фактичним даним здобутим в результаті цієї процесуальної дії і зафіксованим у самому протоколі огляду, тобто суд не взяв до уваги доказ, який міг істотно вплинути на його висновки.

Так, поза увагою суду першої інстанції залишились фактичні дані, що містяться у вказаному протоколі, який складений відповідно до вимог ст.104 КПК України із зазначенням місця, часу проведення та назви процесуальної дії; даних про слідчого, який її проводив і присутніх при цьому осіб, в тому числі двох понятих і власника автомобіля, що оглядався; інформацію про роз`яснення їм відповідних прав; послідовність дій; отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені речі і документи; відомості про вилучені речі та спосіб їх упакування; ознайомлення зі змістом протоколу учасників огляду, від яких жодних зауважень і доповнень не поступило.

Також, з матеріалів провадження та змісту оскарженого вироку вбачається, що обставини проведення огляду автомобіля були перевірені судом першої інстанції шляхом допиту понятого ОСОБА_17 в якості свідка.

Як зазначено в оскарженому вироку, останній підтвердив, що був присутнім 08 квітня 2015 року при огляді автомобіля по вул.Головній в м.Чернівці. При цьому, наведеним у вироку показам свідка ОСОБА_17 суд першої інстанції жодної оцінки не дав і не навів мотивів, з яких відкинув цей доказ обвинувачення.

Також, сам факт проведення огляду автомобіля не заперечував і обвинувачений ОСОБА_7 як вбачається з його показань з приводу обвинувачення за ч.1 ст. 263 КК України він визнав, що у квітні 2015 року приїхав у м.Чернівці в автомобілі «Geely Emgrand», що належав його знайомому ОСОБА_24 , який був за кермом, а він сидів на передньому пасажирському сидінні. Коли вони приїхали в Чернівці то на вул.Головній працівники міліції провели огляд автомобіля.

За таких обставин, визнання протоколу огляду місця події недопустимим доказом з підстав викладених судом першої інстанції у вироку, колегія суддів вважає необґрунтованим.

Також, з наведених у вироку показань ОСОБА_7 вбачається, що він стверджував, що виявлені в автомобілі ОСОБА_24 пістолет з патронами йому не належать.

Однак, в цій частині показання обвинуваченого повністю спростовуються даними висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №203 від 10.06.2015, якою встановлено, що генетичні ознаки клітин, виявлених на поверхнях пістолета марки «ПМ» калібру 9 мм., серійний номер « НОМЕР_8 », що вилучений 08.04.2015р. під час огляду автомобіля «Geely Emgrand-7», д.н.з. НОМЕР_7 , збігаються між собою та з генетичними ознаками крові ОСОБА_7 і не збігаються з генетичними ознаками крові ОСОБА_24 (т.5 а.с. 33-40).

Аналізуючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до переконання, що оскаржуваний вирок щодо виправдання ОСОБА_7 за ч.1 ст.263 КК України не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, не дав оцінки усім доказам обвинувачення, що відповідно до ст.ст.409,411,420 КПК України є підставою для скасування вироку та задоволення апеляційної скарги прокурора в цій частині.

Крім того, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши наявні докази, в межах висунутого ОСОБА_7 в суді першої інстанції обвинувачення у придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї і бойових припасів без передбаченого законом дозволу, колегія суддів вважає необхідним сформулювати обвинувачення, яке вважає доведеним за ч.1 ст.263 КК України, виклавши його у такій редакції:

ОСОБА_7 не маючи передбаченого законом дозволу та всупереч вимогам наказу МВС України №622 від 21.08.1998р., який затверджує інструкцію «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», за невстановлених слідством обставин придбав бойовий пістолет «Макарова» серійний номер « НОМЕР_8 », калібру 9 мм. та вісім бойових патронів до нього калібру 9 мм.

В подальшому, 08 квітня 2015р., приблизно о 19.30 год. ОСОБА_7 знаходячись у м. Камянець-Подільський Хмельницької області, зберігаючи при собі без передбаченого законом дозволу вогнепальну зброю пістолет «Макарова» зі спорядженими в магазин патронами калібру 9 мм. в кількості 8 штук, з невстановленого слідством місця переніс до автозаправки «ОККО» по проспекту Грушевського в зазначеному населеному пункті, де сів на переднє пасажирське сидіння автомобіля марки «Geely Emgrand-7», державний знак НОМЕР_7 , яким керував його знайомий ОСОБА_24 та направився з останнім у м. Чернівці. Знаходячись в салоні вказаного легкового автомобіля та прибувши біля 21.35 год. цього ж числа у м. Чернівці, ОСОБА_7 без передбаченого законом дозволу зберігав під переднім пасажирським сидінням вищевказані вісім бойових патронів та пістолет «Макарова», калібру 9 мм, доки автомобіль марки «Geely Emgrand-7», державний знак НОМЕР_7 , був зупинений працівниками міліції біля будинку №57 по вулиці Головній в м.Чернівці.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про обсяг боєприпасів, які незаконно зберігав ОСОБА_7 , колегія суддів з ними не погоджується.

Так, згідно пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення він незаконно зберігав за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_2 чотири патрони калібру 9 мм, які були вилучені працівниками поліції 10 квітня 2015 року в ході проведення обшуку і згідно висновків судової балістичної експертизи від 11 червня 2015 року придатні до стрільби та являються боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї.

Згідно матеріалів провадження, обшук за місцем проживання ОСОБА_7 проведений на підставі ухвали слідчого судді Першотравневого районного суду від 31 березня 2015 року і його результати були долучені до матеріалів сьомого тому цього провадження, а саме згідно опису протокол цього обшуку знаходився на аркушах з 148 по 151, оглядом яких виявлено, що даний процесуальний документ відсутній. Також, встановлено, що з цього приводу внесено відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань по факту того, що ОСОБА_7 під час виконання вимог ст. 289 КПК України вирізав ці аркуші в умовах СІЗО м.Чернівців.

Як вбачається з матеріалів провадження, у зв`язку зі знищенням оригіналу протоколу обшуку в ході судового розгляду було перевірено інші надані стороною обвинувачення відомості щодо обставин обшуку, а саме в якості свідків були допитані поняті, однак жоден з них виявлення за місцем проживання ОСОБА_7 патронів не підтвердив.

Також, при досліджені наданих стороною обвинувачення матеріалів судом першої інстанції встановлено істотні суперечності щодо кількості цих боєприпасів. А саме: згідно висновку судової експертизи експерта НДЕКЦ при УМВС України в Чернівецькій області № 1254,1255 від 11.06.2015 р. на експертизу слідчим надано 41 патрон. З протоколу огляду речей від 08.07.2015 р., які надійшли від експерта, вбачається, що спеціалістом оглянуто три набої до пістолета, в той час як постановою слідчого того ж дня визнано речовими доказами та долучено до кримінального провадження чотири патрони.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до переконання, що достатніх і належних доказів, які би вказували на зберігання ОСОБА_7 боєприпасів по місцю його проживання за викладених в обвинувальному акті обставин, стороною обвинувачення надано не було, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині є вірними.

Доводи апеляційних скарг прокурора і захисника, в яких вони стверджують про суперечності у оцінці судом першої інстанції даних вказаного протоколу обшуку при кваліфікації дій обвинувачених за статтями 187 КК України і ОСОБА_7 за ст.263 КК України, колегія суддів вважає безпідставними у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, а документи є лише джерелами доказів. За змістом ч.2 ст.23, ч.3, 5 ст.99 КПК України не можуть бути доказами відомості, що містяться в документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Сторона кримінального провадження зобов`язана надати суду оригінал документа. У разі його втрати чи знищення не з вини сторони, яка його надає, для підтвердження змісту документа можуть бути визнані допустимими й інші відомості.

Як вбачається з матеріалів провадження обшук у житлі ОСОБА_7 було проведено з дозволу слідчого судді у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку. Допитані в судовому засіданні в якості свідків поняті підтвердили, що дійсно в їх присутності та за участю власниці будинку по АДРЕСА_2 проводився обшук, під час якого вилучалися речі, про що складався протокол, який вони підписали. Крім показань цих свідків, результати проведення обшуку підтверджуються також і даними протоколу огляду золотих виробів, вилучених під час обшуку житла ОСОБА_7 від 10 квітня 2015 року з доданою до нього фототаблицею.

На переконання колегії суддів, за наведених обставин та враховуючи, що протокол обшуку від 10 квітня 2015 року був знищений, суд першої інстанції вірно врахував фактичні дані, що містяться в інших матеріалах провадження і показаннях свідків та в сукупності доводять причетність ОСОБА_7 до вчинення розбійного нападу.

При вирішенні питання призначення покарання за вчинення злочинів, скоєння яких визнається доведеним, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Щодо ОСОБА_7 колегія суддів бере до уваги характер та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, його роль у злочині вчиненому спільно з іншим обвинуваченим, вважає, що йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи відомості про особу ОСОБА_7 , який має постійне місце проживання, раніше не судимий, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, а також, що він частково визнав свою вину і частково відшкодував матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_13 , яка просила його суворо не карати, колегія суддів вважає необхідним призначити йому покарання у мінімальному розмірі, згідно санкції інкримінованих статей.

Щодо ОСОБА_8 колегія суддів також приймає до уваги характер та ступень тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу ОСОБА_8 , який має постійне місце проживання, позитивні характеристики, наявність на його утриманні двох малолітніх дітей та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, на спеціальних обліках останній не перебуває, беручи до уваги думку потерпілої ОСОБА_13 , а також дані про попередню судимість ОСОБА_8 , колегія суддів приходить до переконання про наявність підстав для призначення покарання згідно санкції інкримінованої статті також у мінімальному розмірі.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо наявності підстав для скасування вироку в частині виправдання обвинувачених у готуванні до умисного вбивства, колегія суддів приходить до переконання, що вони підлягають задоволенню частково шляхом зміни вироку, а тому за змістом ст.ст. 408, 420 КПК України та враховуючи роз`яснення, викладені в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №1 Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку, щодо цієї частини обвинувачення, яка має самостійну кваліфікацію, необхідно постановити окремий процесуальний документ.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.404-420 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора в частині оскарження призначеного обвинуваченим покарання за ч. 3 ст. 187 КК України та виправдання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України задовольнити частково, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Садгірського районного суду м.Чернівці від 07 липня 2016 року в частині призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.187 КК України та виправдання ОСОБА_7 за ч.1 ст.263 КК України скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 3 ст. 187 КК України з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років із конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.3 ст.187 КК України з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років із конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.

Визнати ОСОБА_7 винуватим за ч. 1 ст. 263 КК України і призначити йому покарання за цією статтею у виді позбавлення волі строком на 3 роки (три) роки.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити до відбуття ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років із конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.

На підставі ч.5 ст.72 КК України у строк покарання обвинуваченим зарахувати термін тримання їх під вартою, а саме ОСОБА_7 з 08 квітня 2015 року по 14 березня 2017 року, включно і ОСОБА_8 з 23 квітня 2015 року по 14 березня 2017 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок у цій частині залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженими які тримаються під вартою протягом трьох місяців з дня отримання його копії.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2