Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/494/17
У Х В А Л А
23 січня 2017 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , розглянувши подання начальника Миколаївського слідчого ізолятора - начальника арештного дому ОСОБА_2 про передачу в дохід держави майна, вилученого у ув`язненого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В:
23 січня 2017 року начальник Миколаївського слідчого ізолятора - начальник арештного дому ОСОБА_2 звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з поданням про конфіскацію вилученого 03.01.2017 року у ув`язненого ОСОБА_3 мобільного телефону марки "Нокіа" серійний номер НОМЕР_1 в дохід держави. Того ж дня вказане подання було розподілено для розгляду в порядку розгляду клопотань, що розглядаються слідчими суддями.

В обґрунтування підстав конфіскації майна та розгляду вказаного питання слідчими суддями, начальник Миколаївського слідчого ізолятору послався Наказ Міністерства юстиції України Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань № 2186/5 від 29.12.2014 року, Кримінально - виконавчий кодекс України, Кримінально - виконавчий кодекс України.

Дослідивши подання начальника Миколаївського слідчого ізолятора та додані до нього матеріали, вважаю за необхідне відмовити у задоволенні даного подання з наступних підстав.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про попереднє ув`язнення" речі, що незаконно отримані ув`язненим, передаються в дохід держави за мотивованою постановою начальника установи за санкцією прокурора.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України Про затвердження порядку внутрішнього розпорядку установ виконання покарання № 2186/5 від 29.12.2014 року, речі, що заборонено використовувати, вилучаються, рішення про конфіскацію таких речей та предметів або про передачу їх на зберігання до звільнення засудженого, приймає слідчий суддя за клопотанням адміністрації установи виконання покарань.

Відповідно до ст. 102 Кримінально - виконавчого кодексу України, виявлені у засуджених речі та предмети, які заборонено використовувати в колоніях, вилучаються, про що посадовою особою складається протокол. За клопотанням установи виконання покарання слідчий суддя розглядає питання про конфіскацію таких речей та предметів або передачу їх на зберігання до звільнення засудженого відповідно до положень розділу Кримінального процесуального кодексу України "Виконання судових рішень".

Відповідно до ст. 41 Конституції України, конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Конституція України є нормою прямої дії та повинна застосовуватися в тих випадках, коли решта частина національного законодавства не регулює певну частину правовідносин, або їй суперечить.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Аналіз розділу КПК України "Виконання судових рішень" в сукупності з іншими нормами Кримінального процесуального кодексу України, які регламентують діяльність слідчого судді (ст. 100, 170-174 КПК України) дає підстави стверджувати, що до повноважень слідчого судді (більшість рішень якого в апеляційному порядку не оскаржуються) не відносяться питання встановлення права власності, позбавлення осіб права власності, конфіскації майна, яка є одним з різновидів позбавлення права власності, оскільки це є виключною прерогативою суду, що прямо закріплено в Конституції України.

Таким чином, аналіз діючого законодавства свідчить про те, що питання конфіскації майна не відноситься до компетенції слідчих суддів.

Крім того, загальний аналіз всіх вище перелічених норм законодавства свідчить про наступне.

До слідчих суддів можуть звертатися начальники установ виконання покарання, однак виключно: з клопотанням щодо майна певної особи, якщо ця особа є засудженою, та з питання передачі майна на зберігання до звільнення засудженого, оскільки вказане відповідає ст. 102 Кримінально - виконавчого кодексу України та не суперечить вимогам Конституції України.

Клопотання щодо конфіскації майна засуджених мають розглядатися виключно судом в порядку п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України.

Питання щодо передачі на зберігання або конфіскації майна осіб, що не є ще засудженими, мають вирішуватися судом, в провадженні якого перебуває кримінальна справа щодо ув`язненої особи.

Питання вирішення долі майна, власник або володілець якого не може бути встановлений, повинні вирішуватися в цивільному порядку, в порядку законодавства, що регламентує питання щодо безхазяйного майна.

Статтею 309 КПК України, визначений виключний перелік рішень слідчого судді, які можуть бути оскаржені. Між тим, з огляду на невизначеність національного законодавства з приводу того питання, з яким звернувся начальник Державної установи "Миколаївський слідчий ізолятор", керуючись ст. 7, 9 КПК України, вважаю необхідним встановити, що вказана ухвала може бути оскаржена в порядку та в строки, передбачені для оскарження ухвал слідчих суддів.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. 309 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні подання начальника Миколаївського слідчого ізолятора - начальника арештного дому ОСОБА_2 про передачу в дохід держави мобільного телефону марки "Нокіа" серійний номер НОМЕР_1 , вилученого у ув`язненого ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області протягом п`яти днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1