гСправа № 179/99/17 Провадження №1-кп/0187/56/17
ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙСУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2017 року смт. Петриківка
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Салтичія Чернігівського району Запорізької області, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, має на утриманні дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-14.11.2011 Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 164 КК України до 100 годин громадських робіт;
-10.08.2012 Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 389 КК України до 1 місяця 1 дня арешту;
-26.09.2012 Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 164 КК України до 1 місяця 26 днів арешту, 16.11.2012 звільнений із Жовтоводської виправної колонії № 26 по відбуттю строку покарання;
-18.02.2015 Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 164 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком 2 роки
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 164 Кримінального кодексу України,-
ОСОБА_5 , на підставі виконавчого листа № 2-607/09 виданого 22.06.2009 Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області на виконання рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 22.06.2009, зобов`язаний щомісячно сплачувати аліменти у розмірі 280 гривень на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до його повноліття на користь матері ОСОБА_8 .
Так, ОСОБА_5 , будучи достовірно обізнаним про існування рішення суду, яким його зобов`язано сплачувати аліменти на утримання дитини, неодноразово попереджений державним виконавцем про необхідність сплачувати щомісячно аліменти на утримання дитини та про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, будучи неодноразово судимим за злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дитини, маючи намір на невиконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини, позбавляючи сина можливості на повноцінне життя і всебічний розвиток, в період часу з 01.04.2016 по 21.10.2016 заходів до погашення заборгованості не вживав, при цьому умисно допускав збільшення заборгованості, що вказує на злісний характер ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини.
Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам, який надано державним виконавцем за період з 01.04.2016 по 21.10.2016, заборгованість по аліментах, які ОСОБА_5 зобов`язаний виплачувати, склала 1960 гривень.
Таким чином, ОСОБА_5 , будучи ознайомлений з рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 22.06.2009, яким зобов`язаний щомісячно сплачувати аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_7 , будучи здоровим, працездатним, маючи реальну можливість щомісячно надавати грошову або іншу матеріальну допомогу на утримання дитини, умисно в період з 01.04.2016 по 21.10.2016 ігнорував виконання рішення суду про стягнення аліментів на користь ОСОБА_8 , що вказує на злісний характер ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини, у зв`язку з чим умисно допустив заборгованість по сплаті аліментів.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, фактичні обставини справи не оспорював. Пояснив, що він дійсно будучи здоровим, працездатним, маючи реальну можливість щомісячно надавати грошову допомогу на утримання сина ОСОБА_7 ухилився від сплати аліментів в період часу з 01.04.2016 по 21.10.2016. При цьому пояснив, що у вказаний період часу він працював та отримував приблизно 2000 грн. на місяць, однак жодної сплати по аліментам не здійснив, оскільки вважає, що вказаних коштів вистачало лише на його особисті потреби. Будь-які інші особи крім сина на його утриманні не перебувають. У вчиненому щиро розкаюється.
На підставі статті 349 частини 3 Кримінального процесуального кодексу України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
В ході судового розгляду кримінальної справи, з урахуванням статті 349 частини 3 Кримінального процесуального кодексу України суд допитав обвинуваченого, дослідив обвинувальний акт, та дійшов до переконання, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 164 Кримінального кодексу України знайшла своє підтвердження повністю, та в повному обсязі підтверджується сукупністю доказів, які були об`єктом судового розгляду, а також доказів які не досліджувались в порядку статті 349 частини 3 Кримінального процесуального кодексу України та яким надано належну оцінку.
Таким чином, суд вважає встановленим, що ОСОБА_5 своїми діями, які виразилися в злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинене особою, раніше судимою за злочин передбачений статтею 164 Кримінального кодексу України, вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 164 Кримінального кодексу України.
Призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд керується вимогами ст. 65 Кримінального кодексу України та враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, є обставинами, які пом`якшують покарання.
Також суд враховує, що обвинувачений не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, інвалідом не являється.
Обставин, що відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання в судовому засіданні не встановлено.
З огляду на викладене, з урахуванням обставин справи, суд вважає необхідним призначити покарання в межах санкції статті закону, встановленої Особливою частиною КК України за вчинений злочин у виді обмеження волі реально. Підстав для призначення покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкцією статті, чи звільнення обвинуваченого від покарання, чи його відбування, судом не встановлено.
Крім того, зважаючи, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку за вироком Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області від 18.02.2015 року, суд вважає за необхідне призначити покарання згідно вимог ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань.
Керуючись статтями 368-370, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 Кримінального кодексу України призначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю вироків та до призначеного покарання частково приєднати не відбутий термін покарання за вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 18.02.2015 року та остаточно призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки 6 місяців.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляції через Петриківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду у відповідності з вимогами статті 394 частини 2 Кримінального процесуального кодексу України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до статті 349 частини 3 Кримінального процесуального кодексу України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1