Єдиний унікальний номер справи 242/1917/16-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2016 року. Колегія Павлоградського міськрайонного суду

Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

секретаря ОСОБА_6 ,

під час підготовчого судового засідання у режимі відеоконференції кримінального провадження за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України

В С Т А Н О В И Л А :
До Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000187 від 19.03.2016 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просить суд здійснити спеціальне судове провадження відповідно до ч. 3 ст. 323 КПК України.
Захисник обвинуваченого при винесені узвали покладається на розсуд суду.
Колегія суддів, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, приходить до наступних висновків.
Як вбачається з обвинувального акту та додатків до нього, досудове розслідування по кримінальному провадженню здійснювалося відповідно до глави 24-1 КПК України, а саме спеціальне досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ч.1 ст.297-1 КПК України, спеціальне досудове розслідування здійснюється згідно із загальними правилами досудового розслідування, якими, зокрема, є вимоги ст.91, п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Необхідність застосування належної правової процедури, чого вимагають завдання кримінального провадження, зазначені у ст.2 КПК України - в частині охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, яким, зокрема є підозрюваний, обвинувачений, - безумовно повинні дотримуватися і при здійсненні спеціального досудового розслідування ( ч.1 ст.297- 1 КПК України ).

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором. Такий перелік відомостей повинен бути перевірений судом у підготовчому судовому засіданні з точки зору можливості призначення судового розгляду.

Європейський Суд з прав людини, практика якого, згідно ч.2 ст.8, ч.5 ст. 9 КПК України, є частиною національного законодавства, у своїх рішеннях неодноразово вказував на критерії, яким має відповідати обвинувальний акт у кримінальному провадженні ( рішення від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України»), де суд зазначив, що поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).
Так, відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, формулювання обвинувачення має міститись у обвинувальному акті після викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

За положеннями п. «а» ч.3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Тобто, викладення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення повинне бути в однозначно зрозумілій формі.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Відсутність висунутого обвинувачення є підставою для скасування вироку, ухваленого на підставі лише оголошеної підозри.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Підозра не може бути твердженням, її сутність полягає в тому, що це тільки припущення, яке необхідно перевірити під час нового етапу досудового розслідування, який наступає після повідомлення про підозру конкретної особи.

Дослідивши обвинувальний акт за змістом у кримінальному провадженні, колегія суддів приходить до висновку про невідповідність останнього вимогам ст. 91, 291 КПК України, оскільки в ньому викладений лише зміст письмового повідомлення про підозру ОСОБА_7 відповідно до ст.277 КПК України, згідно до якої зазначаються у тому числі зміст підозри, фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого особа підозрюється (а не обвинувачується), які встановлені слідчим за результатами досудового розслідування, і дана правова кваліфікація кримінального правопорушення за підозрою не містить висунуте прокурором формулювання обвинувачення. То б то прокурором не висунуто ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення з викладенням фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
Крім того, формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, не містить всіх елементів складу кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується останній, та не відповідає диспозиції ч. 1 ст. 258-3 КК України, яка передбачає умисні дії в створенні терористичної групи чи терористичної організації, а так само організаційне чи інше сприяння створенню або діяльності терористичної групи чи терористичної організації.

Крім того, із обвинувального акту вбачається, що прокурор, зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, заздалегідь, без вироку суду стверджує, що останній вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення, що є безпідставним і недопустимим. При складанні обвинувального акту, з урахуванням принципу, визначеного ст. 17 КПК України, можливо вказувати тільки на те, що особа обвинувачується у вчиненні певного кримінального правопорушення.

Вказівка ж в обвинувальному акті на те, що ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.258-3 КК України - є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Крім того, згідно з обвинувальним актом у даному кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування, можливість застосування якого можлива за наявності передбачених законом підстав, а саме наявності інформації про переховування з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошення останнього у міжнародний та /або міждержавний розшук. Крім того, будь - яких спеціальних норм при проведенні підготовчого судового засідання КПК України не передбачає. Можливість проведення засідання без обвинуваченого передбачена лише в стадії судового розгляду, відповідно до ч. 3 ст. 323 КПК України з оголошенням обвинуваченого у міжнародний та/або міждержавний розшук, з наданням матеріалів про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження.
Відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Закону України від 15.01.2015 № 119-VIII, тимчасово дія положень частини п`ятої статті 139, частини другої статті 2971, пункту 4 частини другої статті 2972, частини першої та абзацу третього частини третьої статті 2974,абзацу першого частини третьої статті 323 Кримінального процесуального кодексу України поширюється на осіб, які перебувають на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції та/або оголошені у міждержавний та/або міжнародний розшук.
Відповідно до п. 72 реєстру матеріалів досудового розслідування зазначено, що під час досудового розслідування слідчим в ОВС першого слідчого відділу СУ прокуратури Донецької області винесено постанову про оголошення ОСОБА_7 у розшук. На час проведення підготовчого судового засідання прокурором не надано доказів про переховування ОСОБА_7 від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, та про перебування останнього на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції.

Крім того, виклик у кримінальному провадженні, відповідно до ст.131 КПК України, є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, відомості про які повинні бути внесені до реєстру матеріалів досудового розслідування.

Згідно ч.4 ст.291 КПК до обвинувального акту додається реєстр матеріалів досудового розслідування, який відповідно до ч.2 ст.109 КПК повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення, реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

При цьому, в реєстрі зазначено про повідомлення про завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні та про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів / п.92-95 / розділу І реєстру матеріалів досудового розслідування /, між тим, не зазначено, яким способом було повідомлено підозрюваного ОСОБА_7 .

Тобто органом досудового розслідування не були виконані всі вимоги, передбачені нормами кримінального процесуального закону при направленні кримінального провадження до суду, в тому числі і вимоги ст.297-5 КК України, оскільки в матеріалах провадження відсутні відомості щодо надсилання підозрюваному ОСОБА_7 повісток про виклик за останнім відомим місцем його проживання чи перебування з обов`язковою публікацією в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційних веб - сайтах органів, що здійснюють досудове розслідування, в тому числі і для відкриття матеріалів кримінального провадження.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що у порядку, передбаченому ч.1 ст. 297- 5 КПК України, виклик підозрюваного для повідомлення про підозру, а також надання їй доступу до матеріалів досудового розслідування, не було здійснено, чим було порушено його право на захист.

Усунення порушення права на захист, допущене на стадії досудового розслідування, повинно бути усунене самим органом досудового розслідування.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п. п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (справа «Камасінскі проти Австрії» рішення від 19.12.1989 року). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції де необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та ін. проти Австрії».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001 року у справі «Даллос проти Угорщини». Крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції ( зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», а також «Даллос проти Угорщини»).

Таким чином, колегія судів приходить до висновку, про відсутність інформації ОСОБА_7 про те, що останній знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження. Відсутність вказаної вище інформації істотно порушує вимоги передбачені підпунктами «а» та «b» п. 3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковану Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року), зокрема що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: «а» бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого протии нього; «b» мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту;
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово повторює, що згідно з його усталеною практикою він не розглядає помилок щодо питань факту або права, яких припустилися національні суди, якщо тільки такі помилки не порушили права та свободи, що охороняються Конвенцією коли, як виняток, можна стверджувати, що помилки становлять несумісну зі статтею 6 Конвенції «несправедливість».
Статтею 8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Положення статті 9 КПК України додатково конкретизують зміст статті 8 КПК України, зокрема, що під час кримінального провадження суд, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Обидві норми статей 8 і 9 КПК України передбачають застосування норм КПК у кримінальному провадженні з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Колегія суддів вважає, що допущені у справі порушення прав і свобод обвинуваченого, і є такими, що становлять порушення права на справедливий суд, передбачений статтею 6 Конвенції. В обвинувальному акті встановлено невідповідності вказаного процесуального рішення вимогам ст. 291 КПК України.
За таких обставин колегія суддів вважає доцільним в клопотанні прокурора про здійснення спеціального судового провадженнявідмовити, та обвинувальний акт з додатками повернути для усунення виявлених недоліків.

Керуючись ст. 291, 314 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

В клопотанні прокурора про здійснення спеціального судового провадженняу кримінальному провадженні, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000187 від 19.03.2016 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України - відмовити.

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000187 від 19.03.2016 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України - повернути прокурору для усунення виявлених недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1 .

судді ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 .