Справа № 755/3366/17
В И Р О К
іменем України
"13" червня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
за участю потерпілого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва кримінальне провадження №0002282 від 21 лютого 2017 року, за обвинувальним актом по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Баку Республіки Азербайджан, громадянина Республіки Вірменія, із загальною середньо освітою, не працюючого, одруженого, без постійного місця проживання та реєстрації, раніше не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.186 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 , 20 лютого 2017 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , з раніше незнайомим йому ОСОБА_4 , при цьому у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_6 взяв у ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 360 гривень 00 копійок.

Діючи далі, ОСОБА_6 заволодівши грошовими коштами в сумі 360 гривень 00 копійок, які належали ОСОБА_4 шляхом обману, зрозумівши, що його шахрайські дії набули відкритого характеру для потерпілого, він намагався зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення, однак виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки останній був затриманий пересічним громадянином, з грошовими коштами в сумі 360 гривень 00 копійок, які належали ОСОБА_4 , якими ОСОБА_6 намагався відкрито заволодіти.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.1 ст.186 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

25 лютого 2017 року у даному кримінальному провадженні №0002282 між потерпілим ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_8 в порядку, передбаченому положеннями ст.ст.468, 469, 471 КПК України, укладено угоду про примирення.

Згідно з даною угодою потерпілий ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_9 за спільною ініціативою дійшли обопільної згоди про укладення угоди про примирення, в якій відповідно до вимог ст.471 КПК України, виклали формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію дій обвинуваченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.186 КК України, яка ніким не оспорюється, зазначили істотні обставини для даного кримінального провадження, розмір майнової шкоди, яку ОСОБА_9 добровільно відшкодував у повному обсязі, при цьому обвинувачений ОСОБА_6 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення та правову кваліфікацію його дій за ч.2 ст.15, ч.1 ст.186 КК України.

Також, сторонами угоди визначене узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_6 повинен понести за вчинення ним кримінального правопорушення, а саме: за ч.2 ст.15, ч.1 ст.186 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того, в угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені потерпілому та обвинуваченому.

Розглядаючи, в порядку встановленому п.1 ч.3 ст.314 КПК України, питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до вимог ст.ст.468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим дотримані вимоги і правила кримінального процесуального кодексу України та кримінального кодексу України, просить суд затвердити дану угоду і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання та інші, передбачені угодою заходи.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні просив затвердити угоду про примирення, укладену між ним та обвинуваченим ОСОБА_8 та призначити останньому узгоджену ними міру покарання, при цьому підтвердив, що йому повністю відшкодовано ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 360 гривень та що йому роз`яснено та зрозуміло наслідки укладення угоди та обмеження його права на оскарження вироку, згідно з положеннями ст.ст.394, 424 КПК України та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні також просив суд вказану угоду, укладену між обвинуваченим та потерпілим ОСОБА_4 затвердити і призначити йому узгоджену в угоді міру покарання та інші, передбачені угодою заходи, при цьому обвинувачений ОСОБА_6 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.186 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, крім того зазначив, що він добровільно відшкодував потерпілому матеріальну шкоду у розмірі 360 гривень.

Крім того, при вирішенні питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд враховує, що злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.1 ст.186 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_6 беззастережно визнав себе винуватим, відповідно до вимог ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Разом з тим, суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_8 є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_6 повністю усвідомлює зміст укладеної з потерпілим угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені в п.1 ч.5 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України. Крім того, потерпілий ОСОБА_4 в свою чергу цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України.

Крім того, перевіряючи угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального кодексу України та кримінального кодексу України, суд приходить до висновку, що умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони примирились добровільно, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених положеннями ст.65 КК України.

На підставі викладеного, виходячи з того, що умови угоди про примирення, укладеної між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_8 відповідають вимогам кримінального процесуального кодексу України та кримінального кодексу України, суд приходить до висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин, суд вважає доведеним в судовому засіданні, що ОСОБА_9 своїми умисними діями вчинив закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), при цьому виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, а тому його дії підлягають кваліфікації ч.2 ст.15, ч.1 ст.186 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_10 узгоджене сторонами угоди про примирення покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_10 є щире каяття обвинуваченого.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_10 не встановлені.

Речові докази: пластикову картку «ПриватБанк» № НОМЕР_1 слід зберігати в матеріалах кримінального провадження, як джерело доказів; грошові кошти загальною сумою 360 гривень, купюрами: 1 200 гривень, 1 100 гривень, 3 20 гривень, які передані на зберігання потерпілому під зберігальну розписку - слід залишити у володінні та розпорядженні потерпілого.
Процесуальні витрати по справі відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Керуючись вимогами ст.ст.122, 314ч.1, 373, 374, 469, 472, 473, 474, 475 КПК України, суд,-

засудив:
Затвердити угоду про примирення від 25 лютого 2017 року у кримінальному провадженні за №1-кп/755/430/17, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0002282 від 21 лютого 2017 року, укладену між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.186 КК України, та призначити йому за цей злочин узгоджене сторонами угоди про примирення від 25 лютого 2017 року покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень в доход держави.

Запобіжний захід, щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не обирався.
Речові докази: пластикову картку «ПриватБанк» № НОМЕР_1 слід зберігати в матеріалах кримінального провадження, як джерело доказів; грошові кошти загальною сумою 360 гривень, купюрами: 1 200 гривень, 1 100 гривень, 3 20 гривень, які передані на зберігання потерпілому під зберігальну розписку - слід залишити у володінні та розпорядженні потерпілого.
Цивільний позов у справі не заявлено.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Дніпровський районний суд м.Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: