Справа № 1007/4141/2012 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11/780/18/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 03.08.2017

УХВАЛА
Іменем України
« 3 » серпня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11

представника потерпілих ОСОБА_12

засудженого ОСОБА_13

розглянула у судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляціями захисника засудженого ОСОБА_14 ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_14 та потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на вирок Березанського міського суду Київської області від 15 травня 2017 року, яким

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку Республіки Азербайджан, гр.України, проживаючого в АДРЕСА_1 , з незакінченою вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України та засуджено за п.п. 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 4 ст. 187 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі; за ч. 1 ст. 263 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_15 остаточно засуджено на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та проживаючого в АДРЕСА_2 , гр.України, з неповною середньою освітою, працюючого до взяття під варту покрівельником «Укрдахбуд» в м.Києві, неодруженого, в силу ст. 89 КК України не судимого,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 185 КК України та засуджено за п.п.6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 4 ст. 187 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_14 остаточно засуджено на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Стягнуто з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на користь ОСОБА_10 по 1726 грн. з кожного, у відшкодування матеріальної шкоди та по 150 000 грн. з кожного, у відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 судові витрати по 2 984, 62 грн. з кожного на користь держави.
Закрито провадження за цивільним позовом ОСОБА_16 .
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

в с т а н о в и л а:
За вироком суду ОСОБА_13 та ОСОБА_14 визнані винними та засуджені за вчинення злочинів за наступних обставин.

У вересні 2006 р. ОСОБА_13 придбав у ОСОБА_17 несправний пістолет з барабаном, який останній купив в 90-х роках в Дніпропетровській області, який ОСОБА_13 відремонтував та зберігав вдома та носив при собі.
Також ОСОБА_13 зберігав у себе та збував ОСОБА_18 бойові припаси (патрони калібру 9 мм), які він виготовляв шляхом переробки патронів з резиновою кулею на бойові.
Крім того 4.09.2008 р. ОСОБА_13 у співучасті із ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_19 скоїли таємне викрадення майна ОСОБА_20 поєднане з проникненням у її житло, що завдало значної шкоди потерпілій за наступних обставин.
4.09.2008 близько 18 год. ОСОБА_19 приїхав до ОСОБА_17 додому, де вже знаходилися ОСОБА_14 та ОСОБА_13 . Всі разом поїхали до будинку ОСОБА_20 по АДРЕСА_3 .
ОСОБА_17 разом із ОСОБА_14 , зайшовши до домоволодіння ОСОБА_20 за допомогою металевої монтировки, обшукали будинок, де ОСОБА_17 під ванною знайшов коробку з грошима. ОСОБА_14 також знайшов у будинку певну суму грошей. Знайдені гроші вони склали в сумку, яку знайшли в будинку та через город повернулися до автомобіля. Кожному дісталося близько 800 доларів США та приблизно по 10 000 грн.
Крім того, 7.11.2008 р. ОСОБА_13 у співучасті з ОСОБА_14 вчинили за попередньою змовою між собою напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, а також умисне вбивство ОСОБА_21 з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб з метою приховати інший злочин та полегшити його вчинення за наступних обставин.
Так, 7.11.2008 ОСОБА_14 , ОСОБА_17 та ОСОБА_13 узгодили між собою план злочину, який полягав в тому, що вони їдуть до будинку ОСОБА_22 , біля якого ОСОБА_17 їх залишає, їде від будинку і чекає дзвінка, щоб забрати з викраденим майном. ОСОБА_14 та ОСОБА_13 оглядають місцевість та двір, і коли зовні нічого не буде свідчити, що у приміщенні будинку хтось є, проникають до будинку, потім викрадають з нього гроші та цінності, телефонують ОСОБА_17 і той швидко приїздить та забирає їх від місця скоєння злочину.
7.11.2008 р. близько 18год. ОСОБА_17 , використовуючи службовий автомобіль марки «КАМАЗ-5511» д.н.з. НОМЕР_1 , на якому працював в ДП «Куміп» м. Києва, привіз ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на вул. Леніна, та, залишивши їх неподалік зупинки громадського транспорту «Лікарня», від`їхав.
ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , прийшовши до буд. АДРЕСА_4 .Димерка, діючи за раніше розробленим планом, оглянули прилеглу до жилого будинку територію і побачивши, що світла в будинку не було, вирішили, що мешканці відсутні.
Після цього, ОСОБА_14 , перелізши через паркан, підійшов до одного з вікон будинку, а ОСОБА_13 підійшов до вхідних дверей.
ОСОБА_14 за допомогою металевої фомки, яку приніс із собою для полегшення скоєння злочину, розбив віконне скло, після чого, діючи з відома та згоди ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , з метою таємного викрадення чужого майна, проник у приміщення будинку.
Слідуючи до вхідних дверей будинку, щоб відчинити їх та надати можливість ОСОБА_13 проникнути в будинок, Швець раптово побачив у прихожій ОСОБА_21 , яка почала кричати та кликати на допомогу.
Зрозумівши, що їх спільні з ОСОБА_13 злочинні дії помічені, однак бажаючи довести злочин до кінця та заволодіти майном, ОСОБА_14 , діючи за межами спільного зговору з ОСОБА_17 на таємне викрадення майна, не кинувся тікати, а, навпаки, маючи намір на застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, вчинив напад на ОСОБА_21 , в ході якого на ґрунті спонукань до наживи, з наміром приховати вчинення злочину та полегшити його вчинення, з метою умисного вбивства завдав приблизно 9 ударів металевою фомкою в життєво важливий орган, в область голови ОСОБА_21 .
Внаслідок отриманих ударів ОСОБА_21 втратила свідомість та впала на підлогу. Тим часом ОСОБА_14 відчинив вхідні двері та впустив до будинку ОСОБА_13 , повідомивши йому, що у будинку є власниця, але вона не зможе завадити вчинити злочин, оскільки він її вбив.
ОСОБА_13 схвалив дії ОСОБА_14 і тим самим вступив з ним у злочинний зговір, що виходив за межі зговору з ОСОБА_17 , яким охоплювалося скоєння крадіжки, без застосування насильства. Тим самим, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 почали діяти на власний розсуд, бажаючи заволодіти майном у відкритий спосіб, шляхом скоєння вбивства і саме так усунути перешкоди для доступу до майна, а також запобігти можливості повідомити про їх дії у майбутньому до правоохоронних органів.
Приблизно через декілька хвилин, ОСОБА_13 , шукаючи у приміщенні гроші та цінності, помітив, що ОСОБА_21 прийшла до свідомості та почала кричати і кликати на допомогу.
Продовжуючи втілення в дію спільного з ОСОБА_14 задуму, спрямованого на заволодіння чужим майном та усунення перешкод для цього, діючи узгоджено з ОСОБА_14 , виходячи за межі спільного з ОСОБА_17 зговору на таємне викрадення майна, бажаючи заволодіти майном, незважаючи ні на які перешкоди та маючи намір на застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, діючи на ґрунті спонукань до наживи, з наміром приховати скоєний злочин та полегшити його вчинення, дістав вогнепальну зброю невстановленого зразка, споряджену бойовими набоями калібру 9 мм, яку носив при собі, не повідомляючи про це ні ОСОБА_17 , ні ОСОБА_14 , і з метою умисного, протиправного заподіяння смерті, діючи з відома та згоди ОСОБА_14 , здійснив постріл в область голови ОСОБА_21 .
Внаслідок спільних та узгоджених дій ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які виходили межі зговору з ОСОБА_17 на таємне викрадення майна, ОСОБА_21 , з корисливих мотивів, з наміром приховати вчинений злочин та полегшити його вчинення, заподіяно тілесні ушкодження, які потягнули смерть потерпілої.
Усунувши перешкоди для вчинення злочину, ОСОБА_14 та ОСОБА_13 продовжили обшукувати будинок, однак знайти гроші та цінні речі не змогли, тому ОСОБА_13 зателефонував ОСОБА_17 , який, відповідно до домовленості, прибув до будинку на автомобілі марки «Опель-вектра» д.н.з. НОМЕР_2 та відвіз їх від місця вчинення злочину, при цьому не знав та, по обставинам справи, не міг знати про вчинення ними вбивства ОСОБА_21 .
В апеляції захисник ОСОБА_23 просить вирок щодо ОСОБА_14 змінити, а саме змінити кваліфікацію злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_14 та перекваліфікувати його дії з ч.4 ст. 187, ч.2 ст.15, п.п.6,9,12 ст. 115 КК України на ч.2 ст.15, ч.3 ст.186 КК України та призначити йому покарання в межах санкцій ч.3 ст. 185 та ч.2 ст.15, ч.3 ст. 186 КК України, а також зарахувати ОСОБА_14 в строк відбування покарання 15 років 3 місяці та 19 днів, у відповідності до вимог ч.5 ст. 72 КК України та звільнити ОСОБА_14 з під варти.
Обґрунтовуючи апеляцію, апелянт послався на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також на невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого ОСОБА_24 та зазначив, що вину ОСОБА_24 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України по епізоду крадіжки грошових коштів з будинку ОСОБА_20 він не оспорює, разом з тим, не погоджується з обставинами вчинення злочину, які викладені у вироку та кваліфікацією дій ОСОБА_24 за п.п.6,9,12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, оскільки ОСОБА_24 заперечує, що наносив потерпілій ОСОБА_22 удари монтировкою по голові, а покази, якими він оговорив себе, засуджений давав під незаконним впливом слідчого, а тому вони не можуть братися до уваги судом, при цьому, матеріали справи не містять будь яких об`єктивних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_14 монтировкою завдавав удари потерпілій, а самої монтировки як знаряддя вчинення злочину знайдено не було.
Разом з цим апелянт вважає, що дії ОСОБА_24 по епізоду від 7.11.2008р. неправильно кваліфіковані, оскільки нічим не підтверджено факт домовленості між ОСОБА_24 та ОСОБА_25 на вбивство ОСОБА_22 , а також факт завдання ОСОБА_24 ударів монтировкою по голові ОСОБА_22 саме ОСОБА_24 .
Апелянт вважає, що в матеріалах кримінальної справи немає жодного доказу на підтвердження того що ОСОБА_13 діяв з відома та зі згоди ОСОБА_14 , при цьому судом не було враховано те, що ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , прийшовши до будинку ОСОБА_22 , вважали, що мешканці в будинку відсутні, а тому не могли мати умислу та домовленості на вбивство ОСОБА_22 , а також узгоджувати свої дії по її вбивству, а також не враховано те, що смерть ОСОБА_22 настала від кульового вогнепального поранення голови, а вогнепальна зброя були лише у ОСОБА_25 , яку він носив при собі, не повідомляючи про це ні ОСОБА_17 ні ОСОБА_14 , що також підтверджує те, що кваліфікація дій ОСОБА_24 за п.п.6,9,12 ч.2 ст. 115 КК України є неправильною.
Крім того апелянт зазначає, що судом не враховано той факт, що обшукуючи будинок ОСОБА_22 , ОСОБА_25 та ОСОБА_24 не змогли знайти гроші та цінні речі, тобто ніяке майно не вилучали, а тому вважає, що дії ОСОБА_24 слід кваліфікувати за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 186 КК України.
Також зазначає, що при призначенні покарання ОСОБА_24 не було враховано його особу, характер та ступінь його участі у скоєних злочинах та обставин при яких вони вчинялися, та як наслідок призначене максимально можливе покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є занадто суворим та не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого.
Крім того апелянт зазначає, що строк попереднього ув`язнення ОСОБА_24 необхідно рахувати з 6.01.2009р. по 25.05.2009р. день за день, з 26.05.2009р. по 14.05.2013р. день за два з 15.05.2013р. по 19.05.2014р. день за день та з 20.05.2014р. по 15.05.2017р. день за два, та необхідно звільнити ОСОБА_24 з під варти, оскільки строк попереднього ув`язнення перевищує співвідношення, визначене ч.5 ст. 72 КК України, а також строк покарання у виді 15 років позбавлення волі, який призначений судом.
В апеляції засуджений ОСОБА_14 просить вирок щодо нього змінити, а саме змінити кваліфікацію його дій на ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання в межах санкцій ч.2 ст.15, ч.3 ст. 186 та ч.3 ст.185 КК України, зарахувати йому в строк відбування покарання 15 років 3 місяці та 19 днів на підставі ст. 72 КК України та звільнити його з під варти.

Обґрунтовуючи апеляцію, підсудний послався на незаконність вироку та зазначає, що він не мав умислу та домовленості з ОСОБА_25 на вбивство ОСОБА_22 , оскільки вони вважали, що в будинку нікого немає, а тому не могли домовитися завчасно та зазначив, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_25 здійснював постріл в ОСОБА_22 з відома та згоди апелянта. Крім того підсудний заперечує, що наносив ОСОБА_22 удари монтировкою по голові та вважає твердження суду про те, що тілесні ушкодження, які потягли за собою смерть потерпілої заподіяно внаслідок спільних та узгоджених дій ОСОБА_24 та ОСОБА_25 - неправомірним, оскільки смерть потерпілої настала від кульового вогнепального поранення голови, а вогнепальна зброя була лише у ОСОБА_25 , яку він носив при собі, не повідомляючи про це ні ОСОБА_26 ні ОСОБА_24 , а тому вважає кваліфікацію за п.п.6,9,12 ч.2 ст.115 КК України неправильною та вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст. 15, ч.3 ст.186 КК України.

Також апелянт вважає призначене йому покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна занадто суворим, визначеним без врахування його особи, характеру та ступеню його участі у скоєних злочинах а також обставин, при яких вчинялися злочини.

Крім того апелянт зазначає, що строк відбування покарання, у відповідності до положень ч.5 ст.72 КК України, йому слід рахувати з 6.01.2009р. з моменту його затримання за підозрою у скоєнні злочинів, передбачених ч.ч.2,3 ст. 140 ч.2 ст. 142 КК України (в ред.1960р.) та зарахувати строк попереднього ув`язнення за правилами ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання, який складає 15 років 3 місяці та 19 днів та звільнити його з під варти.

В апеляції потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вважають вирок в частині закриття провадження за цивільним позовом потерпілого ОСОБА_16 незаконним та зазначають, що після смерті батька ОСОБА_16 , який був потерпілим по даній кримінальній справі, ними було подано до суду заяви про залучення їх до участі у справі як правонаступників та вони просили стягнути кошти, які ОСОБА_16 просив стягнути у цивільному позові.
Також апелянти просять вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.
Вирок щодо доведеності вини ОСОБА_24 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України по факту крадіжки грошей у потерпілої ОСОБА_27 та щодо доведеності вини ОСОБА_13 у вчиненні злочинів за які він засуджений, не оспорюються, а тому судом не перевіряються.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_28 , його захисника ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляції, пояснення потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , їх представника ОСОБА_12 які підтримали апеляцію потерпілих, при цьому представник просив вирішити цивільний позов, заперечували проти задоволення апеляцій захисника та засудженого, думку прокурорів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які заперечили проти задоволення апеляцій, вважали вирок законним і обґрунтованим, пояснення засудженого ОСОБА_13 та його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які просили вирок щодо ОСОБА_25 залишити без зміни в решті поклалися на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів виходить з наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_14 у вчиненні злочинів, передбачених п.п.6,9,12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України, за обставин встановлених судом та викладених у вироку, ґрунтуються на доказах, ретельно перевірених під час судового слідства, які отримали належну оцінку і є обґрунтованими.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_14 своєї вини у вчиненні вказаних злочинів, його вина підтверджується зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні і наведеними у вироку доказами, а саме: його показаннями на досудовому слідстві ( т.3 а.с.335-347, т.4 а.с.140-145)) з яких видно, що ОСОБА_24 після проникнення до помешкання ОСОБА_22 , побачив силует в кімнаті і наніс декілька ударів по ньому монтировкою, почув як від ударів тіло впало, потім відкрив двері і впустив ОСОБА_25 , який бачив потерпілу, що лежала на підлозі, грошей в будинку вони не знайшли і через деякий час ОСОБА_25 почав кричати щоб вони втікали з будинку, бо він застрелів жінку; показаннями потерпілого ОСОБА_16 про те, що 7.11.2008р. близько 19 години в своєму будинку він свою дружину ОСОБА_21 на підлозі поряд з диваном, біля , голови якої було дуже багато крові, а в кімнатах будинку безлад, по приїзду швидкої була констатована смерть ОСОБА_21 ; показаннями потерпілої ОСОБА_10 про те, що про смерть матері ОСОБА_21 вона дізналася по телефону від батька, під час прибирання в будинку вона вивила, що з будинку зникли її дві сережки, золота каблучка, розірваний золотий ланцюжок та 120 гривень; показаннями потерпілої ОСОБА_11 про те, що приїхавши на наступний день після вбивства матері до батьківського будинку вона бачила безлад, всі пакети та сумки з речами були розірвані та розкидані; показаннями свідка ОСОБА_29 про те, що 07 листопада 2008 року, приблизно о 19 год. від сестри дізналася про вбивство матері; показаннями свідка ОСОБА_17 даними в судовому засіданні про те, що на службовій машині «Камаз» в темну пору доби він підвозив ОСОБА_13 та ОСОБА_14 до зупинки «Лікарня» у смт. В. Димерка, через годину йому зателефонував ОСОБА_13 та попросив забрати на перехресті вул. Леніна та Щорса у смт. В. Димерка, взяши вдома свій власний автомобіль «Опель-вектра» ОСОБА_17 поїхав на зустріч з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які на той час уже чекали його на дорозі, в машині ОСОБА_13 повідомив, що «вбив бабушку», при цьому на руках ОСОБА_13 він бачив кров, ОСОБА_14 сидів у машині позаду і нічого не говорив; показаннями свідка ОСОБА_17 на досудовому слідстві оголошених в судовому засіданні (Т. 4 а.с. 54-59) про те, що на початку листопада 2008 року він разом зі ОСОБА_14 та ОСОБА_13 вирішили скоїти крадіжку з будинку ОСОБА_22 , в день крадіжки ОСОБА_17 підвіз ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на автомобілі КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 та висадив їх неподалік від Великодимерської лікарні, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пішли до будинку ОСОБА_22 , а він на автомобілі поїхав до початку провулку Леніна, щоб проїхати перед будинком, коли ОСОБА_14 повинен був розбити віконне скло, а потім точної години не пам`ятає, йому подзвонив ОСОБА_13 , який сказав, щоб він терміново забирав їх, так як він «замочив бабулю», він відразу вже на іншому автомобілі «Опель-Вектра», д.н.з. НОМЕР_2 поїхав по ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , яких забрав на перехресті вулиць Леніна та Щорса, смт. Велика Димерка, в машині ОСОБА_13 ще раз сказав, що він застрелив в будинку жінку, на його руках була кров; показаннями свідка ОСОБА_18 на досудовому слідстві ( т.3. а.с. 322-323) про те, що в листопаді 2008 року при зустрічі з ОСОБА_25 останній йому розповів, що разом зі своїм знайомим на ім`я ОСОБА_30 та ще одним чоловіком, скоїв крадіжку з будинку в смт. В. Димерка Броварського району під час якої . застрелив якусь жінку похилого віку, яка побачила його обличчя; показаннями свідка ОСОБА_31 , даних ним на досудовому слідстві (т. 5, а. с. 36-43), про те, що , 07 листопада 2008 року він знаходився у складі СОГ Броварського РВ, з якою він виїжджав на місце події після надходження повідомлення про вбивство ОСОБА_21 в смт. В. Димерка, в ході розслідування справи було встановлено, що до даного злочину, згідно оперативних даних причетні: ОСОБА_17 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , під час допиту ОСОБА_17 останній дав показання про те, що він спільно зі ОСОБА_14 та ОСОБА_13 спланували скоїти крадіжку з будинку подружжя ОСОБА_22 , в будинок мали проникати ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , а він після скоєння крадіжки мав забрати їх автомобілем, коли йому зателефонував ОСОБА_13 з вимогою терміново забрати їх від будинку, він автомобілем приїхав в обумовлене місце, в автомобілі ОСОБА_13 повідомив, що убив ОСОБА_21 , також у Вінницькому СІЗО він проводив перший допит ОСОБА_14 , який перед допитом спілкувався зі своїм адвокатом за показаннями ОСОБА_24 він спільно з ОСОБА_13 з метою скоїти крадіжку проникли в будинок родини ОСОБА_22 , в будинку виявилась жінка, яку ОСОБА_24 з переляку почав бити монтировкою, під час того як він шукав гроші в будинку, ОСОБА_13 застрелив жінку; даними протоколу огляду місця події від 07.11.2008 р. з фототаблицею та схемою до протоколу, з яких вбачається, що під час огляду будинку АДРЕСА_4 , в прихожій кімнаті виявлено труп ОСОБА_21 з чисельними ушкодженнями в області голови, обстановка в будинку порушена, речі з шаф та тумбочок розкидані на підлозі, встановлено спосіб проникнення в будинок - шляхом розбиття віконного скла, крім цього в ході даного огляду було виявлено та вилучено газовий балончик «Терен-4» (Т. 1 а.с. 46 52; 53-57); даними протоколу огляду речових доказів від 27.11. 2008 р., відповідно до якого оглянуто металевий балончик сірого кольору з пластиковим ковпачком чорно-червоного кольору, з написом «діє миттєво Терен-4», який визнаний речовим доказом і приєднаний до матеріалів кримінальної справи (Т. 1, а.с. 61-62); даними протоколу огляду місця події від 08.11. 2008 р. з фототаблицею, згідно якого вбачається, що оглянуто домоволодіння АДРЕСА_4 , в ході огляду на стіні будинку, під вікном з розбитим склом, виявлено сліди ковзання та два відбитки слідів взуття, схожих на підошву чоловічих туфель, гіпсові зліпки яких були вилучені з місця події (Т. 1 а.с. 64-67); даними протоколу очної ставки від 09.04. 2009 р. між ОСОБА_17 та ОСОБА_13 , в ході якої ОСОБА_17 підтвердив свої показання повідомивши, що ОСОБА_14 та ОСОБА_13 запропонували йому скоїти крадіжку з будинку подружжя ОСОБА_22 , у цей же день він відвіз ОСОБА_13 та ОСОБА_14 до Великодимерської лікарні і вони пішли до будинку ОСОБА_22 , а він повернувся додому, згодом зателефонував ОСОБА_13 і сказав, що їх необхідно терміново забрати, від ОСОБА_25 він дізнався, що останній застрелив жінку похилого віку з револьвера, який перед цим відремонтував , при цьому, руки ОСОБА_13 були в крові (т. 3 а.с. 326-329); даними протоколу відтворення обстановки та обставин події від 02.06. 2009 р., з якого вбачається, що ОСОБА_17 на місці показав і розповів, де саме в смт. В. Димерка він висадив з автомобіля ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , вказав на будинок АДРЕСА_4 .Димерка Броварського раойну, пояснив, що саме з даного будинку він, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 планували скоїти крадіжку, після цього вказав на перехрестя вул. Щорса та пров. Леніна та пояснив, що саме на цьому перехресті до нього в автомобіль сіли ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , і що саме на цьому місці ОСОБА_13 повідомив ОСОБА_17 , що застрелив в будинку жінку(т. 4 а. с. 41 42); даними протоколу відтворення обстановки та обставин події від 29.05. 2009 р., з якого вбачається, що ОСОБА_14 на місці показав і розповів, де саме ОСОБА_17 висадив його та ОСОБА_13 з автомобіля в районі Великодимерської лікарні на вул. Леніна, яким саме шляхом ОСОБА_14 та ОСОБА_13 йшли до будинку подружжя ОСОБА_22 , вказав на місце, де ОСОБА_17 забрав його та ОСОБА_13 на автомобілі (т. 4 а. с. 124 126); переглянутими судом відеозаписами проведення слідчих дій, а саме відтворення обстановки та обставин події від 02 червня 2009 року та 29 травня 2009 року (т. 19); висновком експерта № 65/604-08 від 26.01. 2009 р., відповідно до якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_21 виявлено: рану з ознаками вхідного вогнепального поранення на межі тім`яної та потиличної ділянок, дірчастий перелом лівої тім`яної кістки, дірчасте пошкодження твердої мозкової оболонки, пошкодження речовини головного мозку у вигляді каналу, з`єднуючого вхідний і вихідний вогнепальні отвори, з розтрощенням мозкової речовини, рідкої крові в шлуночках мозку, дирчастого перелому в області середньої черепної ямки та правої скулової кістки, рани з ознаками вихідного вогнепального отвору в правій щічній області; дев`ять забійних ран на волосяній частині голови та в області лівої вушної раковини, багатооскольчатий перелом потиличної кістки зліва з пошкодженням пірамідки лівої скроневої кістки, дифузних субарахноїдальних крововиливів в області лівої потиличної долі, які відповідно відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя, рваних ран 2 та 3 пальців лівої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, та ділянки саден в лівій щоковій та навколовушних областях, в проекції грудини, 2 крововиливів в області правого надпліччя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Смерть потерпілої ОСОБА_21 наступила від наскрізного кульового вогнепального поранення голови з пошкодженням кісток черепа та головного мозку. Наскрізне кульове вогнепальне поранення голови з ушкодженням кісток черепа і головного мозку відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпечності для життя і перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. (т. 1 а.с. 72-73); актом судово-медичного дослідження № 319-мк від 10 грудня 2008 року, з якого вбачається, що на клапті шкіри від трупа ОСОБА_21 з «раною № 3», рана, яка є вхідною, вогнепальною і виникла від дії вогнепального снаряду, до складу якого входила мідь при пострілі з вогнепальної зброї. Постріл було здійснено з близької дистанції, про що свідчить наявність кіптяви пострілу навколо рани. Рана з правої щічної області за своїми морфологічними особливостями є вогнепальною вихідною. Дефект виявлений на лівій тім`яній кістці склепіння черепа виник від дії вогнепального снаряду, кулі, при пострілі з вогнепальної зброї та є вихідним. Дефект, виявлений в ділянці передньої поверхні правої луски скроневої кістки за своїми морфологічними особливостями є вихідним вогнепальним. На клапті шкіри «з ранами № 6-11» виявлено сім ран, які за своїми морфологічними особливостями виникли від дії предмету (можливо тупого), який мав колюче-рублячі властивості з дугоподібною гранню (т. 1 а.с. 80-84); висновком комплексної амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи № 530 від 27 травня 2009 року, з якого вбачається, що ОСОБА_14 під час скоєння інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав, в тому числі не перебував в тимчасовому хворобливому стані. Тому він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Під час проведеного обстеження ознак психічного захворювання у нього не виявлено. Він може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру він не потребує. ОСОБА_14 під час скоєння інкримінованих йому дій в стані фізіологічного афекту не перебував (т. 1 а.с. 264); іншими вказаними у вироку доказами.
Наведеним у вироку доказам суд дав належну юридичну оцінку і вірно кваліфікував дії ОСОБА_14 за ч.4 ст. 187, п.п.6,9,12 ч.2 ст. 115, 185 ч.3 КК України за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень вчиненого за попередньою змовою групою осіб, за ознаками умисного вбивства ОСОБА_21 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, з метою приховати інший злочин та полегшити його вчинення, за ознаками таємного викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, що завдало значної шкоди потерпілій ОСОБА_20 .
Посилання ОСОБА_24 на те, що він ударів монтировкою потерпілій ОСОБА_22 не наносив, те що у злочинах щодо ОСОБА_22 брав участь ОСОБА_32 судом перевірялися і не знайшли свого підтвердження, оскільки спростовуються як показаннями самого ОСОБА_24 на досудовому слідстві, які він давав в присутності адвоката ( т.3 а.с. 335-347, т.4 а.с. 140-145) про те, що саме він наносив удари монтировкою по силуету потерпілої, постановою слідчого від 5.11.2009р., якою відмовлено у порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_33 за відсутністю в його діях складу злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,9,12 ч.2 ст. 115 КК України.
Кваліфікуючи дії ОСОБА_14 суд обґрунтовано на підставі зібраних доказів встановив, що ОСОБА_24 і ОСОБА_25 мали умисел на заволодіння грошима потерпілої ОСОБА_34 , при цьому, ОСОБА_24 в будинку металевою монтировкою завдав потерпілій велику кількість ударів по голові, яка є життєво важливим органом, після чого впустив ОСОБА_25 , з яким продовжили шукати гроші, коли через деякий час ОСОБА_25 побачив, що потерпіла прийшла до свідомості, здійснив постріл і неї з револьвера, заподіявши кульове наскрізне поранення голови з ушкодженням кісток черепа, від чого згідно висновку експерта настала смерть потерпілої.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 6.11.2009 р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності». дії , розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи наце, продовжені винною особою з метою заволодіння чужим майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства в залежності від його характеру як грабіж чи розбій.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 7.02.2003р. «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я» у разі вчинення умисного вбивства під час розбійного нападу дії винного кваліфікуються за п.6 ч.2 ст.115 та ч.4 ст. 187 КК України.
Колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що внаслідок вчинення взаємоузгоджених спільних дій ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , спрямованих на таємне викрадення належного ОСОБА_22 майна, які вийшли за межі домовленості з ОСОБА_26 , остання отримала тяжкі тілесні ушкодження від яких померла на місці вчинення злочину.
Також, судом вірно вказано, що під час розбійного нападу на потерпілу дії ОСОБА_24 і ОСОБА_25 були об`єднані єдиним умислом, а саме , останні з метою одержати для себе матеріальні блага діяли узгоджено, були озброєні металевою монтировкою та пістолетом, завдавали потерпілій удари вказаним знаряддям по життєво важливому органу голові, при цьому кожен з них виконав ті дії, які вважав зе необхідне виконати для реалізації цього умислу й досягнення заздалегідь визначеної мети із заволодінням майном потерпілої.
За таких обставин доводи апеляційних скарг засудженого і його захисника щодо невірності кваліфікації дій ОСОБА_24 за ч.4 ст. 187, п.п.6,9,12 ч.2 ст. 115 КК України є безпідставними.
Також є безпідставними і доводи вказаних апеляційних скарг щодо суворості призначеного ОСОБА_24 покарання.
Так, при призначенні покарання ОСОБА_24 судом враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжким та особливо тяжким, конкретні обставини справи, особу засудженого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, негативно характеризується, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставину, що обтяжує покарання- вчинення злочину щодо особи похилого віку і обґрунтовано призначив покарання у виді максимального строку позбавлення волі.
Призначене ОСОБА_24 покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимога ст.ст.50, 65 КК України, оскільки буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_24 і попередження вчинення ним нових злочинів.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційних скарг ОСОБА_24 та його захисника про неправильне зарахування у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення на підставі ст. 72 ч.5 КК України.
Як вбачається з вироку судом у відповідності до вимог ст.72 КПК України ОСОБА_24 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 29.11.2011р. по 14.05.2013р та з 20.05.2014р. по 15.05.2017р. з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі та строк відбування покарання з 15.05.2013р. по 19.05.2014р. з розрахунку 1 день позбавлення волі за 1 день позбавлення волі, строк покарання рахується з 29.11.2011р.
При цьому судом взято до уваги те, що ОСОБА_24 у даній справі 26.05.2009р. був обраний запобіжний захід у виді підписки про невиїзд ( т.4 а.с.122), вироком Броварського міськрайонного суду від 29.11.2011р. ОСОБА_24 змінений запобіжний захід на тримання під вартою.
Вказаний строк зарахування є обґрунтованим і відповідає вимогам ст.72 КК України.
Посилання апеляційних скарг про необхідність зарахування ОСОБА_24 часу тримання під вартою з 6.01. 2009р. ( час затримання у іншій справі) по 25.05.2009р., з 26.05.2009р.по 14.05.2013р. не ґрунтується на вимогах закону, оскільки вказані терміни тримання під вартою стосуються іншої кримінальної справи, яка на даний час не розглянута), а строк з 29.11.2011р. по 14.05.2013р. зарахований.
Враховуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що вирок в частині доведеності вини ОСОБА_24 у вчиненні злочинів за які він засуджений, правильності кваліфікації його дій та призначеного покарання, єзаконним і обґрунтованим, тому апеляційні скарги засудженого і його захисника задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги потерпілих в частині необхідності направлення справи на новий судовий розгляд з підстав необхідності дослідження додаткових доказів, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки доказами зібраними по справі і дослідженими в судовому засіданні, винуватість засуджених доведена повністю.

Разом з тим, на думку колегії суддів, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги потерпілих про необхідність направлення справи на новий судовий розгляд в частині закриття провадження за цивільним позовом ОСОБА_16 , оскільки закриваючи провадження у справі суд належним чином не дав належної оцінки наданим потерпілими документам пов`язаним з прийняттям потерпілими спадщини ОСОБА_16 , у зв`язку з чим вирок в цій частині підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України колегія суддів,-

У х в а л и л а:

Апеляції засудженого ОСОБА_14 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляцію потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Березанського міського суду Київської області від 15 травня 2017 року щодо ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в частині закриття провадження за цивільним позовом ОСОБА_16 скасувати, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок залишити без зміни.

Судді