Провадження 11-кп/792/63/17
Справа № 686/8863/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілих ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000105 від 19.02.2015, за апеляційними скаргами прокурора та потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_11 на вирок Ярмолинецького районного суду від 11 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2016 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Черепівка Хмельницького району Хмельницької області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, перебуває в цивільному шлюбі, невійськовозобов`язаного, не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили залишено попередню - тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахується з 11.11.2016 р., зараховано в строк відбуття покарання час тримання його під вартою з 19.02.2015 року по 10.11.2016 включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 20037 грн. матеріальної шкоди та 15000 грн. витрат на правову допомогу.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 295000 грн. моральної шкоди та 15000 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнуто на користь держави 3535,5 грн. витрат на залучення експертів.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

За вироком суду, 18 лютого 2015 року в період часу з 23 год. по 23 год. 30 хв. в приміщенні літньої кухні, що по вул.. Набережна, 9 в с. Малі Орлинці Хмельницького району, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_10 , через необережність, а саме, внаслідок недбалого поводження з пневматичною гвинтівкою «Diana F48», вбив ОСОБА_7 за наступних обставин.

Так, отримавши у вказаний час та місці від потерпілого ОСОБА_7 пневматичну гвинтівку «Diana F48», перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_10 , не передбачаючи можливості настання суспільно - небезпечних наслідків своїх дій у вигляді смерті потерпілого, хоча повинен був і міг їх передбачити, не перевіривши чи заряджена вказана гвинтівка кулею, а вважаючи її незарядженою, направив ствол даної гвинтівки в напрямку грудної клітини потерпілого та, натиснувши на спусковий гачок, здійснив постріл. В результаті пострілу ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді кульової рани передньої поверхні грудної клітини зліва з ушкодженням хрящової частини третього ребра, лівого шлуночка, висхідного відділу аорти, передньої та задньої серцевої сорочки, тіла грудного хребця, що супроводжувалось гострою внутрішньою крововтратою, яка виникла від пробивної дії кулі, від яких ОСОБА_7 помер на місці події.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і ухвалити новий вирок яким ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначити покарання у виді 12 років позбавлення волі. Також, просить дослідити протокол слідчого експерименту із додатком, проведений з обвинуваченим на а.к.п. 132-133, висновок судово медичної експертизи №13 від 16.04.2015 на а.к.п. 135 137 і висновок експерта №106 від 16.04.2015 на а.к.п. 127-129. Зазначає, що ОСОБА_10 мав навики поводження з рушницею і знаючи її забійну силу, з метою здійснення пострілу в тіло ОСОБА_7 , відвів важіль взводу та привів рушницю у бойовий завід. Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своєї дії і передбачаючи її суспільно-небезпечні наслідки, хоч і не бажав але свідомо припускав їх настання, а саме заподіяння смерті іншій людині, спрямував ствол рушниці у напрямку лівої половими грудей потерпілого, де знаходиться життєво важливий орган, серце, та свідомо умисно, протиправно здійснив спуск гачка. Вважає, що небажання настання смерті потерпілого ОСОБА_7 не є підставою вважати, що дії ОСОБА_10 не містять умислу.

З поданої апеляційної скарги потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 вбачається, що вони просять скасувати вирок через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та норм цивільного і цивільного процесуального законодавства та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. Цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_11 задоволити частково та стягнути з ОСОБА_10 на її користь 495 000 грн. моральної шкоди. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволити і стягнути з ОСОБА_10 на його користь 20037 грн. матеріальної шкоди.

Зазначають, що висновок суду є помилковим та не узгоджується з доказами дослідженими в ході судового розгляду. На думку апелянтів, судом не враховано, що під час слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_10 вказав, що раніше стріляв з даної рушниці. Також, суд дійшов помилкового висновку, про наявність усіх 5 кульок, які потерпілий ОСОБА_7 надав обвинуваченому ОСОБА_10 .. Зазначає, що висновки суду про те що обвинувачений ОСОБА_10 не заряджав пневматичну гвинтівку не узгоджуються з показами самого обвинуваченого, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та поясненнями експерта криміналіста ОСОБА_16 .. Вважають, що оскільки обвинувачений ОСОБА_10 спрямувавши дуло гвинтівки до грудей ОСОБА_7 в район життєво важливого органу серця, зняв її з запобіжника та натиснув на спусковий гачок для здійснення пострілу, він усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав наслідки своїх дій і хоча не бажав настання смерті потерпілого, але свідомо припускав. Зазначають, що суд безпідставно врахував покази свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , які перебувають у дружніх стосунках з обвинуваченим, проте не було взято до уваги покази свідка ОСОБА_13 , який вказував, що між обвинуваченим ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_7 були непорозуміння. Крім того, апелянт потерпіла ОСОБА_11 зазначає, що суд необґрунтовано прийняв рішення про часткове задоволення позову про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на її користь. Не було враховано, що непоправна втрата сина негативно вплинуло на її життя, здоров`я та комунікабельність. Наслідки вчиненого злочину завдають їй значну шкоду у фізичній та психоемоційній сфері життя, викликає постійні переживання та спричиняє сильні душевні і моральні страждання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора на підтримання доводів своєї апеляційної скарги, пояснення потерпілого ОСОБА_7 та представника потерпілих ОСОБА_8 на підтримання доводів поданої апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_9 про законність і обґрунтованість рішення суду, перевіривши матеріали справи та оговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, вони задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом згідно вимог ст.94 КПК України.

Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та відповідно кваліфікував дії останнього за ч.1 ст.119 КК України.

Перекваліфіковуючи дії ОСОБА_10 з ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст. 119 КК України, суд зазначив, що стороною обвинувачення в судовому засіданні не доведено наявності конфлікту між потерпілим та обвинуваченим, про який зазначено в обвинувальному акті як основний мотив вчинення даного правопорушення та не доведено наявності умислу на вбивство потерпілого.

Винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, які підтверджені дослідженими та оціненими в судовому засіданні доказами.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_10 свою вину у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_7 не визнав та пояснив, що 18 лютого 2015 року він разом з ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 на дачі вживали алкогольні напої. На його прохання ОСОБА_7 приніс гвинтівку. Після чого, обвинувачений тримаючи її в руках, взяв ричажок, що відкидає повітря, відвів його в сторону і коли хотів встати, палець був на спусковому гачку та стався хлопок. Гвинтівку він не направляв на ОСОБА_7 і кульою не заряджав. Після того, як стався хлопок, ОСОБА_7 стало погано. Він пішов по воду, а коли повернувся, той впав на землю. Коли приїхав фельдшер, пульсу у потерпілого не було, викликали міліцію. Також зазначив, що з ОСОБА_7 перебував у хороших відносинах, і конфліктів в них не було. Вказав, що військову службу не проходив і раніше не стріляв з гвинтівки, а попросив ОСОБА_7 принести її, щоб постріляти по пляшках, і коли гвинтівка була в нього, то ОСОБА_21 витягнув з шафи 5 кульок та поклав їх на стіл.

Зазначені обставини підтверджуються протоколом слідчого експерименту від 20.02.2015 під час якого обвинувачений розповів та показав яким чином здійснив постріл з пневматичної гвинтівки в ОСОБА_7 , зокрема, як направив гвинтівку в область грудей потерпілого та вказав відстань до потерпілого, з якої було здійснено постріл (а.к.п. 132-133).

Механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 13 від 16.04.2015р., згідно якого з урахуванням розташування вхідної рани, напрямку раневого каналу на трупі ОСОБА_7 , який направлений спереду назад, зверху вниз дещо зліва на право, з більшою вірогідністю ствол пневматичної рушниці був направлений до передньої поверхні вертикально розташованого тулуба не перпендикулярно, а під кутом, при якому приклад рушниці мав бути припіднятий, а ствол опущений, тобто постріл був заподіяний зверху, вниз. Смерть ОСОБА_7 могла настати внаслідок пострілу з пневматичної рушниці (а.к.п.135-137).

При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_7 виявлено кульову рану передньої поверхні грудної клітини зліва з ушкодженням хрящової частини третього ребра, лівого шлуночка, висхідного відділу аорти, передньої та задньої серцевої сорочки, тіла грудного хребця, що супроводжувалось гострою внутрішньою крововтратою, яка виникла від пробивної дії кулі діаметром не менше 0,3-0,4 см. з великою кінетичної енергією, виникли незадовго до настання смерті не більше 5-15 хвилин та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Відсутність дотикових факторів вогнепального поранення навколо вхідної рани може свідчити, що постріл був зроблений з пневматичної зброї.

Виявлене садно передньої поверхні грудної клітини справа виникло від дії твердого тупого предмету незадовго або в момент настання смерті, можливо при падінні з послідуючим ударом та тертям має ознаки легких тілесних ушкоджень та в причинному зв`язку з настанням смерті не перебуває. Об`єктивних судово-медичних даних, які б дозволили зробити висновок про положення тіла потерпілого ОСОБА_7 в момент нанесення йому тілесних ушкоджень немає. Можна лише сказати, що травмуюча дія кулі була спричинена в передню поверхнею лівої частини тіла, а тіло могло перебувати, як у вертикальному так і в горизонтальному, так і близьких до них положеннях.

З урахуванням ушкодження життєво важливих органів, які призвели до швидкого настання смерті, врятувати життя потерпілого при своєчасному надані кваліфікованої медичної допомоги було не можливо.(а.к.п. 127-129).

Показання обвинуваченого ОСОБА_10 стосовно обставин вбивства через необережність підтвердили свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які були очевидцями події та суду пояснили, що в той день до них зателефонував ОСОБА_10 запропонував посмажити шашлики та відпочити. Конфліктів під час відпочинку не було. ОСОБА_10 сказав ОСОБА_7 принести гвинтівку. Потерпілий гвинтівку дав в руки ОСОБА_10 , та поклав п`ять куль. ОСОБА_10 тримав гвинтівку в напрямку грудей ОСОБА_7 , вони про щось говорили та посміхалися. Потім ОСОБА_7 казав, що йому боляче і тримався біля серця, став хрипіти, хлопці поїхали за фельдшером.

Крім того, свідок ОСОБА_15 вказала, що ОСОБА_7 перед тим як віддавати гвинтівку, сказав, що вона не заряджена.

Ці обставини підтвердив і свідок ОСОБА_22 в своїх показах та пояснив, що ОСОБА_10 взяв гвинтівку, пробував відвести важіль взводу, а потім відвів його. Пульки ніхто не заряджав, гвинтівку не переламував і вони думали, що гвинтівка не заряджена.

Колегією суддів, було перевірено твердження апелянтів щодо помилкового висновку суду першої інстанції, про наявність усіх 5 кульок, які потерпілий ОСОБА_7 надав обвинуваченому ОСОБА_10 ..

Відповідно до даних протоколу огляду місця події від 19.02.2015р. (а.к.п. 107-116) окрім упаковки, в якій знаходилось 67 кульок, хоча вказано 65, на місці події, а саме на стільці у веранді виявлено 1 кульку для стрільби з пневматичної гвинтівки, а згідно заяви ОСОБА_23 від 19.02.2015р. (а.к.п. 169), він видав 3 кульки, які взяв зі столу у літній кухні, вказавши, що фактично кульок було 4, а одну він загубив.

Судом першої інстанції встановлено, що було 5 кульок, які потерпілий ОСОБА_7 поклав на столі в літній кухні біля ОСОБА_10 ..

Дані обставини підтверджуються показаннями обвинуваченого та свідків очевидців ОСОБА_13 , Хіблень ( ОСОБА_24 ) та ОСОБА_14 ..

Згідно показів обвинуваченого та свідка ОСОБА_25 , ОСОБА_10 надану потерпілим пневматичну гвинтівку не заряджав, інші свідки - очевидці даних подій також не підтвердили, що ОСОБА_10 заряджав гвинтівку кулями, а будь-яких доказів цьому стороною обвинувачення не надано.

Крім того, судом було встановлено з показів свідків - очевидців, що в той вечір конфліктів між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 не було і органами досудового слідства та державним обвинуваченням в судовому засіданні дані обставини не були спростовані.

Доводи апеляційної скарги потерпілих, про те що не було взято до уваги покази свідка ОСОБА_13 , який вказував, що між обвинуваченим ОСОБА_10 та потерпілим ОСОБА_7 були непорозуміння, перевірені апеляційною інстанцією і не знайшли свого підтвердження, оскільки згідно показів останнього в судовому засіданні, в той вечір конфліктів між обвинуваченим та потерпілим не було.

Доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілих про те, що ОСОБА_10 мав навики поводження з рушницею і знаючи її забійну силу, з метою здійснення пострілу в тіло ОСОБА_7 , відвів важіль взводу та привів рушницю у бойовий завід та те, що судом не враховано, що під час слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_10 вказав, що раніше стріляв з даної рушниці, перевірені колегією суддів, та визнані такими, що не свідчать про умисну форму вини обвинуваченого.

Доводи прокурора про наявність в діях обвинуваченого умислу на вбивство, колегія суддів вважає безпідставними та такими які не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Об`єктивною стороною вбивства через необережність є: діяння посягання на життя іншої людини; наслідки у вигляді її смерті та причинний зв`язок між вказаними діянням і наслідками. З суб`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 119 КК України, за яким засуджений ОСОБА_10 , характеризується необережністю у виді злочинної недбалості, оскільки обвинувачений тримаючи в руках пневматичну гвинтівку, міг передбачити, що в наслідок пострілу потерпілий може отримати тілесні ушкодження, але не передбачив настання його смерті хоча повинен був і міг її передбачити.

Наведене узгоджується з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України наданими у постанові № 2 від 7 лютого 2003 р. „Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоровя особи (п. 26) відповідно до яких у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід кваліфікувати відповідно за ст. 119 КК України .

Згідно приписів кримінального провадження, передбачених у ст.ст.17, 22 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на користь такої особи, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення своїх правових позицій, прав, свобод, законних інтересів засобами, передбачених КПК України.

Стороною обвинувачення не надано ніяких доказів на підтвердження тих обставин, що ОСОБА_10 умисно зарядив пневматичну гвинтівку та спрямувавши дуло гвинтівки до грудей ОСОБА_7 в район життєво важливого органу серця, зняв її з запобіжника та натиснув на спусковий гачок для здійснення пострілу, його покази, та пояснення свідків стороною обвинувачення не спростовані.

Відсутність у обвинуваченого ОСОБА_10 умислу на вбивство ОСОБА_7 підтверджується відомостями з протоколу № 358т від 04.03.2015р. про результати здійснення негласних слідчих (розшукових) дій, з яких вбачається, що ОСОБА_10 розповів співкамернику в ІТТ м. Хмельницького про обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме про ненавмисне вбивство ОСОБА_7 18.02.2015р. (а.к.п. 189-191).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що дане вбивство ОСОБА_10 вчинив з необережності у виді злочинної недбалості, оскільки недбало поводячись із пневматичною рушницею, не передбачав можливості настання суспільно - небезпечних наслідків свого діяння у вигляді смерті потерпілого, хоча повинен був та міг їх передбачити.

Твердження потерпілих, що висновки суду про те що обвинувачений ОСОБА_10 не заряджав пневматичну гвинтівку, суперечать показам самого обвинуваченого, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та поясненням експерта криміналіста ОСОБА_16 перевірені колегією суддів, і визнані такими що не узгоджуються з матеріалам кримінального провадження. Оскільки ніхто з зазначених осіб не свідчив про умисні дії обвинуваченого направлені на заподіяння смерті потерпілому.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, та не узгодженість висновків суду з доказами дослідженими в ході судового розгляду, оскільки в процесі судового розгляді кримінального провадження були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи.

Дані про те, що у справі неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність та норми цивільного і цивільного процесуального законодавства та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного, не знайшли свого підтвердження.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_11 про необґрунтоване рішення суду щодо часткового задоволення позову про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на її користь, колегія суддів враховує характер діяння обвинуваченого, те що потерпіла втратила сина у зв`язку з чим перенесла біль та сильні душевні хвилювання, які переносить і по нині, також враховує обставини, при яких ОСОБА_10 заподіяв смерть потерпілому ОСОБА_7 , принципи розумності та справедливості, вважає, що судом першої інстанції було вірно оцінено завдану потерпілій ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі 300 000 грн. Та з врахуванням добровільно відшкодованих 5 000 грн., на користь потерпілої ОСОБА_11 з обвинуваченого ОСОБА_10 стягнено 295 000 грн.

Колегія суддів переглядаючи вирок суду у відповідності до вимог ч.2 ст.404 КПК України приходить до висновку, що судом першої інстанції було допущено порушення вимог ст. 416 КПК України.

Відповідно до яких при новому розгляді в суді першої інстанції після скасування вирок судом апеляційної інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження вироком Хмельницького міськрайонного суду від 09.09.2015 р. ОСОБА_10 було засуджено за ч.1 ст.119 КПК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Скасовуючи цей вирок суд апеляційної інстанції в своїй ухвалі від 18.02.2016 наголосив на істотному порушенні вимог КПК України, а саме на не конкретне обвинувачення пред`явлене ОСОБА_10 , що потягло за собою порушення права на захист та на справедливий суд.

При цьому суд апеляційної інстанції не скасовував вирок суду першої інстанції у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

За таких обставин суд першої інстанції після скасування судом апеляційної інстанції вироку мав врахувати особливості нового розгляду передбачені ч.2 ст.416 КПК України і неповинен був засуджуючи ОСОБА_10 за ч.1 ст.119 КК України посилювати покарання обвинуваченому до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Однак суд при новому розгляді кримінального провадження цих імперативних вимог кримінального процесуального закону не дотримався.

Враховуючи наведене вирок суду, в частині призначеного покарання, на підставі ст.409 КПК України підлягає зміні, зі зменшенням призначеного покарання до розміру покарання призначеного вироком суду від 09.09.2015 р..

Згідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання колегією суддів враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обране обвинуваченому покарання, на переконанням суду, відповідає тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до необережних, обставинам справи й особі обвинуваченого, є обґрунтованим та відповідає меті покарання.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 416, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги прокурора та потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Ярмолинецького районного суду від 11 листопада 2016 року, стосовно ОСОБА_10 , в частині призначення покарання змінити, на підставі ст. 404 КПК України.

ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 119 КК України призначити покарання, у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_10 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 19 лютого 2015 року по 20 березня 2017 року, включно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:
суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2