АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1178/17 Справа № 185/7813/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

законного представника ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року щодо

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда, Дніпропетровської області, громадянина України, без освіти, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого: 1) 16 жовтня 2014 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 298, ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений з випробуванням на 2 роки; 2) 27 січня 2015 року Павлоградським міськрайнним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 3 років 6 місяці позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений з випробуванням на 2 роки

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186; ч. 2 ст. 15; ч. 1 ст. 115 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0001671 від 24 червня 2016 року, -

встановила:

ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 23 червня 2016 року, приблизно о 23 год., у стані алкогольного сп`яніння разом з ОСОБА_12 знаходилися біля буд. 1 по вул. Нова в м. Павлограді, де зустріли раніше незнайомого ОСОБА_13 , з яким розпивали спиртні напої. В ході чого у ОСОБА_7 виник умисел, направлений на відкрите, повторне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_13 .

Для цього, стоячи ззаду потеплілого наніс тому удар пустою скляною пляшкою в потилицю, чим спричинив фізичний біль. Від отриманого удару потерпілий почав втікати. ОСОБА_7 прослідував за ОСОБА_13 , та біля третього під`їзду зірвав з плеча потерпілого сумку та зник з викраденим майном з місця злочину, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на сумму - 194 грн. 60 коп.

24 червня 2016 року, приблизно о 02 год. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_12 , знаходилися біля буд. АДРЕСА_3 , де зустріли незнайомого ОСОБА_14 . Між останнім та ОСОБА_7 виникла сварка, на грунті якої у нього виник умисел, спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_14 ,

З метою його реалізації, ОСОБА_7 наніс не менше десяти ударів кулаками в обличчя потерпілого, потім дістав ніж і наніс одинадцять колото-різаних поранень ОСОБА_14 .

Вважаючи, що виконав всі дії для вбивства потерпілого, ОСОБА_7 зник з місця події.

Однак, ОСОБА_7 не зміг довести свій намір, направлений на протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_14 у наслідок того, що останній 24 червня 2016 року був своєчасно госпіталізований до лікарні, де йому була надана кваліфікована медична допомога.

Вказані злочинні дії ОСОБА_7 кваліфіковано судом першої інстанції за ч. 2 ст. 186; ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України з призначенням покарання:

-за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 15; ч. 1 ст. 115 КК України у виді 7 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України ОСОБА_7 до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року та остаточно призначено покарання у виді 7 років 7 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Із засудженого ОСОБА_7 на користь держави постановлено стягнути процесуальні витрати, пов*язані із проведенням експертного дослідження в сумі 176 грн. 20 коп.

В рахунок відшкодування матеріальної шкоди із засудженого ОСОБА_7 на корсть потерпілого ОСОБА_14 постановлено стягнути - 16 116 грн. 67 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Прокурор не погодився з вироком. В апеляції просить його змінити. Зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України. Вважає правильним строк відбування покарання для засудженого обчислювати з часу його затримання, тобто, з 09 год. 24 червня 2016 року.

Просить виключити з резолютивної частини вироку відомості щодо визначення долі речових доказів: коробки від мобільного телефону марки «Nokia 515 DualSim», коробки від планшету «Samsung Galaxy Tab4 SM T231»та фіскального чеку від 02 листопада 2015 року, копії фіскального чеку від 02 листопада 2015 року, два договори про надання фінансового кредиту під заставу № 20.10714/0 від 24 грудня 2015 року у зв`язку з відсутністю їх в даному кримінальному провадженні.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд при ухваленні вироку залишив поза увагою, що ОСОБА_7 після вчинення особливо тяжкого злочину, о 09 год. 24 червня 2016 року вже був затриманий відповідно до ст. 208 КПК України.

25 червня 2016 року слідчим суддею Павлоградського міськрайоннного суду Дніпропетровської області задоволено клопотання слідчого та ОСОБА_7 зстосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб з моменту затримання до 09 год. 23 серпня 2016 року.

19 серпня 2016 року слідчим суддею продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання ОСОБА_7 під вартою до 09 год. 23 вересня 2016 року.

22 вересня 2016 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 було направлено до суду. При призначенні провадження до судового розгляду судом визначено запобіжний захід тримання під вартою.

Вважає, що судом в порушення ст. ст. 370, 374 КПК України, не враховано період знаходження ОСОБА_7 під вартою по кримінальному провадженню № 0001671 та не зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України.

Під час ухвалення вироку суд першої інстанції в резолютивній частині помилково визначив долю речових доказів, які відсутні в даному кримінальному провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити, неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 його законного представника і захисника, про безпідставність доводів викладених в апеляції прокурора, колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, а вирок зміні з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186; ч. 2 ст. 15; ч. 1 ст. 115 КК України, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними доказами, які були досліджені в судовому засіданні та оцінені за наслідками повного, всебічного та об`єктивного розгляду обставин справи.

Ні обставини вчинення кримінального правопорушення, ні юридична оцінка дій ОСОБА_7 в апеляції не оскаржуються.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до встановлених судом першої інстанції обставин правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186; ч. 2 ст. 15; ч. 1 ст. 115 КК України.

Істотних порушень процесуального закону, які б потягнули безумовне скасування вироку, по справі не встановлено.

Обговорюючи доводи апеляції щодо правильності визначення початку строку відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_7 , колегія відмічає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що останнього затримано працівниками поліції, відповідно до ст. 208 КПК України 24 червня 2016 року о 09 год., тобто, після вчинення ним в нічний час доби злочину, про що було складено відповідний протокол.

Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, 25 червня 2016 року Павлоградським міськрайонним судом застосувано до ОСОБА_7 запобіжний захід - тримання під вартою на 60 діб до 09 год. 23 серпня 2016 року з обчисленням строку тримання під вартою з моменту затримання.

19 серпня 2016 року ухвалою цього ж суду ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 09 год. 23 вересня 2016 року.

22 вересня 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадження щодо ОСОБА_7 направлено до суду, який 28 жовтня 2016 року призначив справу до слухання, запобіжний захід ОСОБА_7 залишив - тримання під вартою (а.с. 83).

Таким чином, суд першої інстанції не врахував період знаходження обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою по даному кримінальному провадженню та не зазначив у вироку принцип зарахування строку попереднього увезення ОСОБА_7 , згідно ч. 5 ст. 72 КК України.

У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838 YІІІ від 26 листопада 2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо вдосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», колегія суддів вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженню в строк відбування ним покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи відрахунок з дня його затримання, тобто з 24 червня 2016 року по день набрання вироком законної сили.

Крім того, як вбачається із резолютивної частини вироку, в ній помилково вирішено долю речових доказів коробки від мобільного телефону марки «Nokia 515 DualSim», коробки від планшету «Samsung Galaxy Tab4 SM T231»та фіскального чеку від 02.11.2015 року, копії фіскального чеку від 02.11.2015 року, два договори про надання фінансового кредиту під заставу № 20.10714/0 від 24.12.2015 року,

Згідно постанов про визнання в якості речового доказу та долучення до справи в якості речового доказу від 24 червня 2016 року та від 16 вересня 2016 року (а.с.210-213), зазначені вище об*єкти, не визнавались та не долучались до матеріалів даної справи в якості речових доказів.

За таких обставин, колегія суддів, вважає за необхідне виключити з вироку рішення щодо вказаних речових доказів.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Зазначити в мотивувальній частині вироку принцип зарахування строку попереднього ув`язнення ОСОБА_7 у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України.

В резолютивній частині вироку вказати, що строк відбування покарання щодо ОСОБА_7 необхідно обчислювати з часу його затримання, тобто, з 09 годин 24 червня 2016 року.

До набрання вироком чинності запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 , засудженого до позбавлення волі, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, період його попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження з дня його затримання, тобто, з 09 год. 24 червня 2016 року до набрання вироком законної сили.

Виключити з резолютивної частини вироку рішення щодо визначення долі речових доказів: коробки від мобільного телефону марки «Nokia 515 DualSim», коробки від планшету «Samsung Galaxy Tab4 SM T231»та фіскального чеку від 02.11.2015 року, копії фіскального чеку від 02.11.2015 року, два договори про надання фінансового кредиту під заставу № 20.10714/0 від 24.12.2015 року.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 в той же строк, з моменту отримання ним копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3