Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
11 квітня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Секретаря судового засідання - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000694 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно із вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 14 листопада 2016 року ОСОБА_5 29 травня 2016 року приблизно о 21.00 год, перебуваючи на території літнього майданчику магазину ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого по АДРЕСА_2 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, з метою захисту законних прав та інтересів свого рідного брата ОСОБА_10 втрутився у конфліктну ситуацію, ініційовану ОСОБА_11 відносно ОСОБА_10 , що відбулась між останніми та переросла в бійку, внаслідок якої ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження. В ході вказаних подій ОСОБА_11 , погрожуючи життю та здоров`ю обвинуваченого невстановленим досудовим розслідуванням колюче-ріжучим предметом, накинувся на ОСОБА_5 , після чого ОСОБА_5 , з метою уникнення конфлікту з ОСОБА_11 , почав втікати за територію магазину Софі в напрямку свого будинку, а ОСОБА_11 , тримаючи в руках колюче-ріжучий предмет, продовжував переслідувати обвинуваченого.

Цього ж дня близько 23.05 год. ОСОБА_11 , наздогнавши ОСОБА_5 , завдав йому підсікаючого удару по нозі, в результаті чого ОСОБА_5 впав на землю, а як підвівся, то потерпілий намагався нанести йому колюче-ріжучим предметом типу леза ножа удар в область живота. ОСОБА_5 , захищаючи охоронювані законом свої права від протиправного посягання з боку ОСОБА_11 , перевищив межі необхідної оборони, які явно не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту, і завдав один удар правою рукою в область шиї потерпілого та два удари колюче-ріжучим предметом, який вихопив з рук останнього, в область грудної клітки, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_11 помер.

ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України, і призначено покарання один рік і шість місяців обмеження волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_5 зараховано в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 03.06.2016 року по 14.11.2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі та постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 100000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У поданій в інтересах потерпілої ОСОБА_8 апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 , покликаючись на незаконність і необґрунтованість вироку суду, доводить, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, а призначене ОСОБА_5 покарання - ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі винного. Вважає, що в діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки, на її думку, судом не встановлено акту суспільно-небезпечного посягання і його захисту. Зазначає, що судом допущено істотні порушення вимог КПК України, зокрема, і в частині розгляду цивільного позову, у зв`язку з чим просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 направити на новий розгляд в суд першої інстанції.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника потерпілої - адвоката ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_7 , які вважають вирок законним та обґрунтованим і просять залишити його без змін, прокурора, який вважає вирок законним та обґрунтованим щодо фактичних обставин вчиненого злочину, правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 та призначеного покарання, однак частково підтримує апеляційну скаргу представника потерпілої стосовно вирішення цивільного позову, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Винність ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, за обставин, вказаних у вироку, підтверджена сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка.

Всупереч твердженням, викладеним в апеляційній скарзі та при апеляційному розгляді справи, матеріали даного кримінального провадження містять належні і беззаперечні докази, які свідчать про заподіяння ОСОБА_5 смертельних ударів потерпілому в межах необхідної оборони.

Під час судового слідства ОСОБА_5 свою вину в пред`явленому обвинуваченні за ст. 118 КК України визнав повністю і ствердив, що 29 травня 2016 року близько 19.00 год. біля кафе Софі, що знаходиться в с. Костянтинівка Сарненського району Рівненської області, виник конфлікт на грунті тривалих неприязних відносин між його братом ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , який переріс в бійку, у яку з метою захисту брата втрутився і він. Згодом конфлікт припинився, оскільки батьки ОСОБА_11 забрали його додому. Однак, приблизно через хвилин двадцять ОСОБА_11 знову повернувся до магазину Софі, в якого на ремені була кобура з ножем, і почав погрожувати обом братам. Підтвердив, що ОСОБА_11 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, з ножем бігав за ним і намагався нанести йому удари, у зв`язку з чим він змушений був втікати від нападника, а коли той його наздогнав і замахнувся ножем, він з метою захисту від протиправних дій потерпілого, а не з умислом на позбавлення його життя, перехопив руку ОСОБА_11 і вдарив його долонею в область шиї, після чого, віджавши пальці, вирвав в ОСОБА_11 ніж та завдав йому тілесних ушкоджень, внаслідок яких наступила смерть.

Відповідно до розяснень, що містяться в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

За змістом ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечних посягань шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, такої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановки захисту.

Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема, щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Як слідує із показань свідка ОСОБА_10 , в нього з потерпілим ОСОБА_11 тривалий час існували неприязні відносини через неодноразові погрози на його адресу з боку останнього. Ввечері 29 травня 2016 року ОСОБА_11 розпочав черговий конфілкт з ним та ОСОБА_5 біля магазину, погрожував вирізати всю родину та затіяв бійку, в ході якої завдав йому тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 157. Після закінчення бійки ОСОБА_11 , якого по приїзду працівників поліції батьки забрали додому, повернувся, але вже з ножем, що знаходився в кобурі на його ремені, і намагався нанести удари, як йому, так і обвинуваченому.

Згідно з показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які є послідовними, саме ОСОБА_11 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, 29 травня 2016 року спровокував даний конфлікт із ОСОБА_10 , в ході якого ображав його нецензурними словами і затіяв бійку. Підтвердили, що після того, як ОСОБА_11 забрали додому батьки, він незабаром повернувся до магазину з ножем, який знаходився в кобурі на ремені його штанів, і продовжив конфлікт з братами ОСОБА_15 , намагаючись вдарити ОСОБА_5 . Поведінка ОСОБА_11 була агресивною і свідчила про можливість настання негативних наслідків.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу ОСОБА_5 стосовно його дій по відношенню до ОСОБА_11 , і вірно кваліфікував дії обвинуваченого саме за ст. 118 КК України, як умисне заподіяння смерті при перевищенні меж необхідної оборони в ситуації реального посягання на його життя, належним чином вмотивувавши свої висновки.

Що ж до покарання, то як видно з вироку, при його призначенні суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, віднесеного законом до злочинів невеликої тяжкості, особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання і роботи, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, неправомірну поведінку ОСОБА_11 , що передувала скоєнню злочину, і обрав ОСОБА_5 покарання в межах закону.

Твердження представника потерпілої щодо юридичної необізнаності потерпілої ОСОБА_8 , яка вважала, що в суді першої інстанції підтримує обвинувачення за ст. 115 КК України, і через складне матеріальне становище не скористалася правом мати представника, що, на думку апелянта, є істотним порушенням вимог КПК України та підставою для скасування вироку з направленням на новий судовий розгляд, не заслуговують на увагу.

Згідно положень ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 надійшов до Сарненського районного суду за ст. 118 КК України умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.

Згідно наявного в матеріалах кримінального провадження протоколу про надання потерпілому доступу до матеріалів досудового розслідування ( т. 2 а.с. 173), потерпіла ОСОБА_8 письмово підтвердила, як факт надання їй доступу до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 за ст. 118 КК України, так і факт ознайомлення її з усіма матеріалами досудового розслідування, з приводу чого не мала жодних зауважень чи доповнень, про що свідчить її власноручний підпис.
При апеляційному розгляді потерпіла ОСОБА_8 підтвердила, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 в суді першої інстанції розглядалося саме за ст. 118 КК України, про що їй було роз`яснено, що підтверджується і технічним звукозаписом судового засідання, з якого слідує, що прокурором оголошено зміст обвинувального акту за ст. 118 КК України стосовно ОСОБА_5 , і будь-яких заперечень зі сторони потерпілої не надходило. Протягом усього судового слідства потерпіла клопотань про перекваліфікацію кримінального правопорушення не заявляла, як і клопотань про необхідність забезпечення їй представника. Також зазначила, що під перелік осіб, визначений ст. 52 КПК України, яким в обов`язковому порядку в кримінальному провадженні забезпечується участь захисника, вона не підпадає.

Безпідставними, на думку колегії суддів, є і покликання апелянта щодо істотного, на її думку, порушення норм КПК України порушення строків призначення кримінального провадження до розгляду та процедури судового розгляду щодо видалення із зали судового засідання батьків загиблого, не відображення у вироку витрат за проведення експертиз, а також відсутність журналу судового засідання від 30.09.2016 року та 14.11.2016 року.
З технічного звукозапису судового засідання відносно ОСОБА_5 слідує, що всі судові засідання провадження записано, в тому числі, і за 30.09.2016 та 14.11.2016 року, а в матеріалах кримінального провадження наявні журнали судових засідань.
Вказане кримінальне провадження розглянуте законним складом суду, якому учасниками кримінального провадження відвід не заявлено, що знайшло своє підтвердження і при апеляційному розгляді провадження.

Що ж до покликання представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 в апеляційній скарзі про стягнення витрат на залучення експерта з обвинуваченого, то на думку колегії суддів, дане питання можливо вирішити в порядку виконання вироку, відповідно до положень ст. ст. 537, 539 КПК України.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з доводами апелянта та потерпілої ОСОБА_8 щодо недотримання вимог закону судом при вирішенні цивільного позову потерпілої.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, та постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За розясненнями вищезазначеної постанови ПВСУ, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю, розмір відшкодування якої визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоровя потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_8 суд правильно покликався на норми матеріального і процесуального права, однак визначив розмір стягнутої моральної шкоди з обвинуваченого на користь потерпілої не належно і не справедливо.

При цьому суд не в повній мірі врахував доводи потерпілої про її моральні страждання, пов`язані із втратою чоловіка та батька її дітей. Зокрема, що потерпіла ОСОБА_8 , як дружина, на утриманні якої залишилися неповнолітні діти, зазнала непоправних душевних і психічних страждань внаслідок смерті близької людини, відновлення яких є неможливим, оскільки, в даному випадку не має ( і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та гіркоти втрати чоловіка та батька дітей.

Враховуючи наведене, на думку колегії суддів, розмір відшкодування моральної шкоди підлягає збільшенню з 100000 грн до 300000 грн на користь потерпілої ОСОБА_8 , і вважає, що збільшена сума відповідає тим душевним стражданням, що понесла ОСОБА_8 , як дружина і матір неповнолітніх дітей, а сам вирок підлягає - зміні, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, згідно якої суд апеляційної інстанції вправі змінити вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Сарненського районного суду від 14 листопада 2016 року щодо ОСОБА_5 змінити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 300000 грн.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту проголошення повного тексту ухвали.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3