Справа № 199/8896/16-к
У Х В А Л А
іменем України
07 грудня 2016 року м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:
Прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області юрист 2 класу ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, а саме: комплекс, будівля вагової та автогараж, загальною площею 1624,705 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити будь-яким особам відчужувати вказане майно, розпоряджатися ним та використовувати його.

Клопотання обґрунтовується тим, що до АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_2 , за фактом шахрайських дій з боку ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 15.06.2016 року слідчим відділом АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за вказаним фактом відкрито кримінальне провадження №0001870, правова кваліфікація ч.1 ст.190 КК України. У ході досудового розслідування встановлено, що 12.12.2012 року ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_8 , який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_9 , на підставі договору купівлі-продажу № 3389, від 12.12.2012 посвідченого приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , 1/2 частину комплексу будівлі вагової та автогаражу, який розташований: АДРЕСА_1 . Іншу 1/2 частину вищевказаного комплексу будівлі вагової та автогаражу, який розташований: АДРЕСА_1 , у той же день, а саме: 12.12.2012 року придбав ОСОБА_5 у ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу № 3391, від 12.12.2012, посвідчений приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу ОСОБА_10 . В січні місяці 2016 року, потерпілий ОСОБА_4 виявив відсутність вказаних правовстановлюючих документів, які знаходились в службовому кабінеті останнього. Оскільки потерпілий ОСОБА_4 та ОСОБА_12 працювали на одному підприємстві та були власниками майна, а саме по /4 частини комплексу будівлі вагової та автогаражу, який розташований: АДРЕСА_1 , потерпілий ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_12 щодо витребування правовстановлюючих документів на вищевказане майно, за що ОСОБА_12 повідомив, що саме він взяв документи, нібито для оформлення права власності на земельну ділянку, однак на протязі тривалого часу ОСОБА_12 не повертав вказані документи. 23.05.2016 року потерпілий ОСОБА_4 , звернувся до приватного нотаріуса Орджонікідзевського міського нотаріального округу з метою поновлення правовстановлюючих документів на 1/2 частину комплексу будівлі вагової та автогаражу, який розташований: АДРЕСА_1 . 30.05.2016 року потерпілий ОСОБА_4 , отримав відмову про поновлення дублікатів документів на 1/2 частину комплексу будівлі вагової та автогаражу, який розташований: АДРЕСА_1 від приватного нотаріуса Орджонікідзевського міського нотаріального округу, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 не є власником 1/2 майна, розташованого АДРЕСА_1 . Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно 26.05.2016 року право власності на будівлю: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_13 ІПН: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 . Запис у реєстрі та договір купівлі-продажу 1065 від 26.05.2016 посвідчив приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 . Однак, згоди та документів ОСОБА_4 , які посвідчують особу, ІПН, а також довіреності щодо розпорядженням майном нікому не надавав та не був присутній при укладанні нотаріусами правочинів. Таким чином, майно, а саме: 1/2 частина комплексу будівель вагонної та автогаражу, який розташований: АДРЕСА_1 , яке належало на підставі договору купівлі-продажу № 3389, від 12.12.2012 ОСОБА_4 , незаконно перейшло поза волею власника ОСОБА_4 до іншої особи, а саме до ОСОБА_13 , ІПН: НОМЕР_1 . У ході досудового розслідування встановлено, що 17.05.2016 року приватним нотаріусом ОСОБА_14 , на підставі рішення Дніпропетровського районного суду, Дніпропетровської області у справі № 175/359/16-ц (провадження 2/175/131/16) від 20.04.2016 року, зареєстровано за ОСОБА_6 , ІПН: НОМЕР_3 , право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: комплекс, будівля вагонної та авто гаражу, загальною площею 1624,705 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Також, встановлено, що ОСОБА_6 20.05.2016, на підставі договору купівлі-продажу НАІ 901550, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_7 , передає у власність вищевказане майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , - ОСОБА_15 , ІПН: НОМЕР_4 . 26.05.2016 ОСОБА_15 , на підставі договору купівлі- продажу НВТ 220582 посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_7 , передає у власність вищевказане майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , - ОСОБА_13 , ІПН: НОМЕР_1 . Таким чином, вищевказане майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , вибуло з приватної власності законних власників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 оскільки рішення по цивільній справі 175/359/16-ц (провадження 2/175/131/16) від 20.04.2016 на підставі, якого було зареєстровано право власності на вищевказане майно за ОСОБА_6 приймалось без участі дійсних власників майна ОСОБА_4 та ОСОБА_5 а також в мотивувальній частині рішення зазначено сторонніх осіб, які надавали боргові розписки, яки не належало вищевказане майно на праві приватної власності. Крім того, рішення від 20.04.2016 по цивільній справі 175/359/16-ц (провадження 2/175/131/16), на підставі ухвали того ж судді Дніпропетровського районного суду було скасоване та справу закрито. Таким чином, є достатні підстави вважати, що об`єкт нерухомого майна, а саме: комплекс, будівля вагової та автогаражу, загальною площею 1624,705 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є предметом, набутим в результаті вчинення кримінального правопорушення, тому згідно з ч.2 ст. 170 КК України підпадає під майно, яке підлягає арешту.
Судом заслухано прокурора ОСОБА_3 та досліджено додані до клопотання документи.

Суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
За ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як визначено ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
За ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вирішуючи клопотання суд виходить з наступного.

Предмети, що матеріальні об`єкти, які, зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містять інші відомості, з урахуванням вимог ст. 98 КПК України є речовими доказами, оскільки містять відомості про вчинення кримінального правопорушення і можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Правовою підставою для арешту зазначеного майна єп. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України збереження речових доказів.

Арешт зазначеного майна є розумним та співмірним з завданням кримінального провадження і вищенаведені конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає над приватними інтересами особи, яка є власником зазначеного майна.

Арешт майна не тягне за собою непоправного обмеження охоронюваних законом прав та законних інтересів власника зазначеного майна.

Суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Зокрема, арешт переліченого майна є необхідним та достатнім для запобігання можливості його подальшого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
На підставі викладеного, клопотання є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме: комплекс, будівля вагової та автогараж, загальною площею 1624,705 кв. м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонити будь-яким особам відчужувати вказане майно і розпоряджатися ним.

У задоволенні клопотання в іншій частині відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали.

Слідчий суддя:

07.12.2016