АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/5241/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/166/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Злочини проти власності
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,
секретар - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження № 635/5241/16-к за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України

за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області ОСОБА_8 на вирок Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2016 року,

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2016року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Фурманівка Местерівського району Калінінградської області РФ,громадянина України, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

1) 19.06.2002 року за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на 3 роки; звільнено з місць позбавлення волі 11.03.2004 року умовно-достроково, на невідбутий строк десять місяців 27 днів;

2) 13.05.2005 року за ч.2 185 та ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на3 роки 6 місяців; на підставі постанови Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 18.11.2005 року звільнений від відбування покарання за ч.3 ст. 185 КК України, призначено до відбування 2 роки позбавлення волі;

3) 29.01.2009 року за ч.2 ст. 121, ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 153, ч.2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 9 років позбавлення волі, звільнено з місць позбавлення волі 22.01.2016 року за відбуттям строку покарання,

визнано винним і засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 3-х років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, звільнено від призначеного покарання, якщо він, на протязі 3-х років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Відповідно до ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. Судові витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи в розмірі 176 гривень 20 копійок, стягнуто з обвинуваченого на користь держави в особі Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл.проф. М.С.Бокаріуса. Вирішено долю речового доказу.

У апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області ОСОБА_8 просить: вирок скасувати в зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, яким призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Оскаржуваним вироком суду обвинуваченого визнано винним у тому, що він 04.06.2016року приблизно о 0 годині 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за адресою: АДРЕСА_1 , зі столу біля ліжка таємно викрав мобільний телефон «Нокіа», модель «5230» 375 гривень, що належить потерпілій ОСОБА_9 .

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, визнаних встановленими судом першої інстанції і викладених у вироку, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і ніким в апеляційному порядку не оспорені.
Що стосується апеляційних вимог, колегія суддів уважає, що, призначаючи покарання, суд першої інстанції застосував закон, який не мав бути застосований.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений 3 рази засуджувавсь за умисні тяжкі, у тому числі - корисливі злочини, новий злочин вчинив менш ніж через 5-ть місяців після звільнення з місць позбавлення волі. На обґрунтування свого рішення суд послався на те, що обвинувачений одружений, за місцем проживання характеризується задовільно, щиро покаявся в скоєному. Як обставину, що обтяжує покарання, суд врахував вчинення злочину особою в стані алкогольного сп`яніння. При цьому, судом не було враховано в якості такої обставини рецидив злочину, без наведення мотивів такого неврахування. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений засуджувавсь не тільки за крадіжки, що утворило повторність при кваліфікації його дій в оскаржуваному вироку, але й за інші злочини, передбачені ст.ст.121ч.2,152ч.3,153 ч.2 КК України.

Тому посилання суду першої інстанції, з урахуванням обставин події та даних про особу обвинуваченого, на можливість його виправлення без відбування покарання є непереконливими. А доводи заступника прокурора області в апеляційній скарзі щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, і щодо незаконності звільнення обвинуваченого від покарання згідно ст.ст. 75 та 76 КК України, заслуговують на увагу.

На думку колегії суддів, виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів додатково враховує як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, рецидив злочину.

Разом з тим, в апеляційній скарзі відсутні мотиви, чому апелянт вважає призначене покарання надто м`яким.

Колегія суддів вважає, що навпаки, запропонована прокурором міра покарання є надто суворою з урахуванням конкретних обставин правопорушення та вартості предмету крадіжки. На думку колегії суддів, покарання у виді позбавлення волі на менший термін, але без застосування вимог ст.ст.75 и 76 КК України, буде справедливим, достатнім і необхідним для покарання обвинуваченого, його виправлення та запобігання скоєнню нових злочинів.

З урахуванням викладеного колегія суддів уважає, що оскаржуваний вирок має бути скасований в частині призначення покарання з ухваленням свого вироку відповідно до ст.420 КПК України.
Строк відбування покарання слід обраховувати з моменту фактичного взяття засудженого під варту, яке буде здійснено на виконання цього вироку.

Керуючись ст.ст. 407,409,420 КПК України, колегія суддів,

ПРИСУДИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на 1 (один) рік 6 (шість ) місяців.
Строк покарання рахувати з моменту фактичного затримання, яке буде здійснено на виконання цього вироку.
У решті вирок суду від 25 липня 2016 року залишити без змін.
Копію вироку апеляційного суду негайно вручити засудженому і прокурору.
Вирок апеляційного суду, відповідно до ч.4 ст.532 КПК України, набирає законної сили з моменту його проголошення.
На вирок може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Подача касаційної скарги не зупиняє виконання вироку.

Головуючий-суддя суддя суддя
_________________ __________________ _________________

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12