Справа № 462/6460/16-к
У Х В А Л А
12 грудня 2016 року м.Львів

Слідчий суддя Залізничного районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові скаргу потерпілої ОСОБА_3 на постанову слідчого Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4 від 09.11.2014 року про закриття кримінального провадження,

встановив:
ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4 від 09.11.2014 року про закриття кримінального провадження №0003735 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України. Свою скаргу мотивує тим, що слідчий не вжив заходів до належної перевірки її заяви про злочин, не проведено всіх необхідних слідчих дій і не встановлено обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню. В результаті цього слідчий зробив невірні висновки про те, що в даному випадку складу злочину немає, оскільки це не відповідає фактичним обставинам.

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримала, покликаючись на мотиви такої, яку просить задовольнити.

Залізничний відділ поліції ГУ НП у Львівській області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду скарги, не направив в судове засідання свого представника, що відповідно до ч.3 ст.306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.
Заслухавши доводи скаржника, дослідивши скаргу і матеріали, долучені до неї, а також матеріали кримінального провадження №0003735, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно вимог ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Як вбачається зі змісту скарги, копію оскаржуваної постанови ОСОБА_3 отримала лише 07.12.2016 року, що не спростовано слідчим, а матеріали кримінального провадження не містять підтвердження направлення копії постанови і отримання такої ОСОБА_3 до 07.12.2016 року, а тому строк подання скарги не вважається пропущеним.

Згідно матеріалів кримінального провадження №0003735, 09.11.2014 року за заявою ОСОБА_3 до ЄРДР за вказаним номером внесено відомості про те, що в період часу із червня 2014 року до 08.11.2014 року невідома особа, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_1 , таємно викрала ювелірні вироби та норкову шубу, чим завдала ОСОБА_3 матеріальної шкоди у загальній сумі 12200 грн.

Кримінальне правопорушення кваліфіковане за ч.1 ст.185 КК України.

Постановою слідчого Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС україни у Львівській області (зараз - Залізничний ВП ГУ НП у Львівській області) ОСОБА_4 від 29.12.2014 року дане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Статтею 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього кодексу, інших актів законодавства. Зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У відповідності до ч.2 ст.91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. За загальним правилом, визначеним в ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ч.1 ст.91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

З аналізу ч.1 ст.223 КПК України слідує, що значення слідчих (розшукових) дій полягає в тому, що вони є основним способом збирання доказів і звідси основним засобом дослідження всіх обставин кримінального провадження, досягнення його завдань.

Згідно вимог ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В ст.284 КПК України чітко визначені підстави до закриття кримінального провадження.

Оскільки закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, провадження має закриватися після всебічного, повного, об`єктивного дослідження всіх обставин та після надання оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Відповідно до закону, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, має бути викладена суть заяви особи, фактичні обставини, має бути надана відповідь на всі поставлені запитання особою, що здійснює захист своїх прав.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування були допитані як потерпіла ОСОБА_5 , та в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Слідчим не було дано оцінку цих показань, а в оскаржуваній постанові лише зазначено, що в межах досудового розслідування не вдалося встановити особу, яку могла вчинити вказане кримінальне правопорушення або підтвердити сам факт крадіжки, оскільки потерпіла недбайливо віднеслась до належного їй майна, що потягло за собою його втрату, що в свою чергу можна розцінювати як втрату належного майна потерпілою з власної необережності, а тому у вказаному діянні не доведеного злочинного умислу особи, яка могла ймовірно заволодіти втраченим майном, а ОСОБА_3 не навела жодних підтверджуючих даних про наявність вказаних речей.

Слідчий в постанові про закриття кримінального провадження не виклав встановлених обставин, не дав оцінки доказам у їх сукупності, а його висновок фактично ґрунтується лише на показаннях чоловіка та сина потерпілої, без аналізу того, як такі узгоджуються з іншими доказами.

Слідчий під час досудового розслідування не розширив шляхом проведення слідчих (розшукових) дій коло осіб, котрим можуть бути відомі обставин, що підлягають доказуванню і мають значення для даного кримінального провадження, не зібрав і не оцінив письмових доказів.

Мотиви постанови, що потерпіла недбайливо віднеслась до належного їй майна, що потягло за собою його втрату є припущенням, на якому не може грунтуватись доказування.

В оскаржуваній постанові підставою до закриття кримінального провадження слідчий зазначив п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Проте, у розумінні вимог кримінального провадження за відсутності в діянні складу злочину передбачає наявність самої події, у якій відсутні певні ознаки (обов`язкові елементи конкретного складу) злочину. За таких обставин рішення слідчого повинно містити вказівку на те, які обставини встановлені досудовим слідством, яке діяння мало місце (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення) та які ознаки кримінального правопорушення в діях конкретної особи відсутні, чого в оскаржуваній постанові не вбачається.

Відтак, враховуючи наведене, вважаю, що слідчий дійшов передчасного висновку, що в даному випадку немає складу кримінального правопорушення, оскільки, з огляду на вказану неповноту розслідування і неналежну оцінку доказів, ним не могли бути об`єктивно встановлені дійсні обставини події.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено неповноту проведення слідчим ОСОБА_4 досудового розслідування у кримінальному провадженні №0003735, а саме, ним не встановлено всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на прийняття рішення у кримінальному провадженні, не оцінено, в порушення ст.94 КПК України, кожного доказу та не використано такої сукупності доказів, яка б не залишала місця сумнівам і обґрунтовувала би зроблені висновки про те, що в даному випадку немає складу кримінального правопорушення.

Оскільки під час кримінального провадження слідчим не проведено всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, не надана їм належна правова оцінка, то її постанова від 29.12.2014 року про закриття кримінального провадження винесена передчасно, не може вважатися законною і підлягає скасуванню.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 9, 93, 94, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя
ухвалив:
Скаргу потерпілої ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати постанову слідчого Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_4 від 29.12.2014 року про закриття кримінального провадження №0003735, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Витребувані матеріали кримінального провадження №0003735направити в Залізничний ВП ГУ НП у Львівській області для продовження досудового розслідування.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту постановлення і оскарженню не підлягає.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1