УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №296/4803/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 303 КПК УКраїни Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
власника майна: ОСОБА_7
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 20 червня 2017 року, -
в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 20 липня 2017 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно ОСОБА_7 , а саме: автомобіль «Volkswagen LT35» д.н.з. НОМЕР_1 , шасі № НОМЕР_2 , яким користувався ОСОБА_8 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та винести нове рішення про закриття справи. Посилається на те, що ухвала слідчого судді є безпідставною та незаконною, такою, що порушує право людини на власність. Вказує, що відносно неї відсутнє будь-яке кримінальне провадження та цивільні зобов`язання. Зазначає, що законодавством України підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження КПК України визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Стверджує, що вона не вчиняла будь-яких злочинів, їй не було вручено будь-яку підозру чи затримано, відносно неї не відкрито кримінальне провадження, вона не має перед будь-ким цивільної відповідальності. Вказує також, що при розгляді клопотання про арешт майна слідчим суддею не були взяті до уваги її письмові заперечення та безпідставно не допущено її представників до розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, ОСОБА_7 , яка підтримала свою апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали слідчого судді без зміни, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
2. Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Розглядаючи подання слідчого, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно, проте розглядаючи дане клопотання за відсутності власників майна зазначених вимог закону в повній мірі не дотримався, оскільки не врахував наслідки накладення арешту для власника автомобіля.
Розглядаючи подання слідчого, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вказаний автомобіль, який перебуває у володінні (користуванні) ОСОБА_8 , та належить ОСОБА_7 .
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 право власності на автомобіль «Volkswagen LT35» д.н.з. НОМЕР_4 , зареєстровано за ОСОБА_7 , жителькою АДРЕСА_1 .
Постановою слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 від 31.05.2017 року, автомобіль «Volkswagen LT35» д.н.з. НОМЕР_4 , визнано речовими доказам Тому з метою з метою запобігання можливості його приховування, псування, знищення, перетворення, відчуження та з врахуванням того, що даний автомобіль відповідає критеріям, визначеним ст. 170 КПК України існують достатні підстави вважати, що даний автомобіль зберіг на собі сліди, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження та є доказом вчинення кримінального правопорушення.
Враховуючи правові підстави для арешту майна та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та те, що автомобіль марки, «Volkswagen LT35» д.н.з. НОМЕР_4 , яким користується ОСОБА_8 , являється речовим доказом у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя на час розгляду вказаного клопотання обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність накладання арешту на вказаний автомобіль.
Доводи апеляційної скарги про те, що під час розгляду клопотання слідчого були грубо порушені норми кримінального процесуального права, оскільки ухвала постановлена достатніх на те підставах, про те, що вона не має процесуального статуту у даному кримінальному провадженні, не впливають в даному випадку на правильність прийнятого слідчим суддею рішення.
Не грунтуються на вимогах закону і доводи апелянта про те, що слідчим суддею не були враховані її заперечення на клопотання слідчого, оскільки як вбачається з ухвали слідчого судді, оскільки ним були розглянуті дані заперечення, та на підставі з`ясування всіх обставин на яких грунтується клопотання слідчого прийнято рішення.
В судовому засіданні апелянта пояснила, що вказаним автомобілем вона особисто не користується та не користувалася, здавала його в оренду іншим особам, а також ним користувався її чоловік ОСОБА_10 , якій є підозрюваним у вчиненні ряду кримінальних проваджень, сліди яких можуть перебувати в даному автомобілі, що також було підтверджено і прокурором в судовому засіданні.
При цьому посилання ОСОБА_7 на те, що вона не є підозрюваною по будь-якому провадженню, в тому числі і порушеному відносно її чоловіка відносно неї нікого провадження не порушено, вона не вчиняла ніяких протиправних дій, буду чи власницею арештованого автомобіля, у неї відсутні будь-які цивільні зобов`язання щодо вказаного кримінального провадження, а також на те, що їй не зрозуміло, які ще слідчі дії можуть проводитися з її транспортним засобом, не можуть бути в даному випадку безумовними підставами для скасування арешту на вказаний автомобіль та передання даного транспортного засобу на відповідальне зберігання власниці, оскільки враховуючи те, що не користувалася особисто зазначеним автомобілем, є ризики передачі вказаного автомобіля іншим особам та фактичного його відчуження, пошкодження, знищення слідів вчинення злочини, які зберігаються на вказаному автомобілі.
Крім того,як вже зазначено вище , відповідно до положень ст. ч.3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, для збереження речових доказів.
Враховуючи те, що постановою слідчого СУ ГУНП в Житомирській області від 31.05.2017 року спірний автомобіль визнано речовим доказом, оскільки зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, які можуть бути використані під час досудового слідства за вказаним кримінальним провадженням та за повідомлення прокурора на даний час проводяться необхідні експертні дослідження, рішення слідчого судді про арешт вказаного автомобіля як речового доказу, є цілком законним та обґрунтованим, із врахуванням розумності та співрозмірності обмеження права ОСОБА_7 власності на автомобіль завданням кримінального провадження, тим більш із врахуванням того, що вона особисто як власник ним не користувалася.
Що стосується доводів ОСОБА_7 про недопущення до розгляду справи про арешт майна у якості її представника за довіреністю ОСОБА_8 , то в діях слідчого судді відсутні порушення норм КПК України, оскільки по-перше ОСОБА_8 є підозрюваним у кримінальному провадження, в ході якого було арештовано спірний автомобіль, у зв`язку з чим він не може представляти інтереси ОСОБА_7 в даному провадженні, а по-друге відповідно до ч.4 ст. 64-2 КПК України представником третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, якою є ОСОБА_7 , може бути особа, яка має право бути захисником, тобто адвокатом відповідно до вимог ст. 45 даного Кодексу. Таких документів ОСОБА_7 надано не було ні в суд першої інстанції, ні в апеляційний суд. Апелянту було роз`яснено її право на правову допомогу, але вона наполягала на розгляді справи самостійно.
Що стосується вимог апелянта про касування оскарженої ухвали слідчого судді та закриття справи, апеляційний суд не наділений такими повноваженнями щодо закриття справи у відповідності до положень чю3 ст. 407 КПК України
Посилання апелянта на те, що відповідно до положень ст.ст. 276-279 КК України при наведених вище обставинах не може бути прийнято ухвалу про накладання арешту на її майно, є помилковим.
З огляду на викладене, підстав для скасування ухвали слідчого судді, з мотивів наведених в апеляційній скарзі апелянта, колегія суддів не вбачає.
Крім того апелянт не позбавлений права звернення з питанням про скасування арешту автомобіля у відповідності до положень ст. 174 КПК України.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 422 КПК України колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м,Житомира від 20 червня 2017 року про накладення арешту на майно, - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді: