ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/1095/17

09 червня 2017 року

м.Костопіль
Костопільський районний суд Рівненської області в складі:
головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового зсідання ОСОБА_2

за участю

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000391 від 23.05.2017 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Костопіль, Рівненської області, українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , та проживає за адресою АДРЕСА_2 , освіта базова середня, розлучений, проживає в цивільному шлюбі, не працює, військовозобов`язаний, державних нагород і пільг не має, не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.396 КК України

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до обвинувального акту від 30.05.2017 року, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, достовірно знаючи про факт та обставини вбивства ОСОБА_6 , в період з 24.02.2017 р. по 07.03.2017 р. вчиняв умисні активні дії. Направлені на заздалегідь необіцяне приховування зазначеного особливо тяжкого злочину.

А саме, після вбивства ОСОБА_6 24.02.2017 р. ОСОБА_4 , на прохання ОСОБА_7 , з метою приховування зазначеного особливо тяжкого злочину, приховування та знищення слідів злочину, допомагав останньому затягнути труп ОСОБА_6 до вигрібної ями туалету в господарстві, де ОСОБА_4 проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Окрім цього, ОСОБА_4 надав ОСОБА_7 ганчірку для змиву крові із взуття останнього, повідомив про наявність у господарстві поліетилену, яким ОСОБА_7 накрив на подвір`ї труп ОСОБА_6 .

Також, ОСОБА_4 надав ОСОБА_7 інструмент, а саме тачку для вивозу тіла ОСОБА_6 з господарства.

Знаючи, що труп ОСОБА_6 знаходиться у вигрібній ямі туалету господарства за його місцем проживання ОСОБА_4 в період з 24.02.2017 р. по 07.03.2017 р., до моменту, коли труп ОСОБА_6 було виявлено працівниками Костопільського ВП ГУНП, не повідомив про даний факт вчинення особливо тяжкого злочину до правоохоронних органів, чим фактично своїми умисними діями в сукупності приховав його вчинення, заздалегідь не обіцявши ОСОБА_7 цього робити.

Такі дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.396 КК України, як заздалегідь необіцяне приховування особливо тяжкого злочину.

30 травня 2017 року під час провадження досудового розслідування між прокурором Костопільського відділу Здолбунівської місцевої прокуратури, юристом 1 класу ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надано повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000391 від 23.05.2017 та підозрюваним ОСОБА_4 , у присутності захисника ОСОБА_5 , на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України було укладено угоду про визнання винуватості.

В угоді про визнання винуватості від 30.05.2017 р. прокурор та обвинувачений виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч.1ст.396 КК України, які ніким не оспорюються, зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини. Згідно угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні.

Сторони угоди узгодили призначення обвинуваченому покарання за ч.1ст.396 КК України у виді 2 /двох/ років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із застосуванням приписів ст. 76 КК України.

В угоді визначені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ч. 2 ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч.ч. 2, 4, 5 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається..

Укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Згідно приписів ст. 470 КПК України прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: 1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; 2) характер і тяжкість обвинувачення (підозри); 3) наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; 4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

У статті 472 КПК України визначено, що в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Прокурор у судовому засіданні просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене в угоді покарання. Зазначив, що при обранні міри покарання ОСОБА_4 сторони враховують ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу підозрюваного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, факт активного сприяння органу досудового розслідування у встановленні обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України у кримінальному провадженні № 0000149 від 07.03.2017, обставини, що пом`якшують покарання, а саме, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Свою позицію прокурор обґрунтовує тим, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КК України та КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні просить затвердити укладену угоду про визнання винуватості, беззастережно визнає себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.396 КК України, в обсязі обвинувачення та дає згоду на застосування узгодженої сторонами міри покарання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні просить затвердити укладену угоду про визнання винуватості.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості. Міра покарання, узгоджена сторонами угоди, відповідає санкції, яка передбачена ч.1 ст.396 КК України.

Судом встановлено, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також, в ході підготовчого судового засідання, судом встановлено, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, цілком розуміє свої права, визначені ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Дослідивши укладену між прокурором Костопільського відділу Здолбунівської місцевої прокуратури, юристом 1 класу ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 угоду про визнання винуватості від 30.05.2017 року, суд дійшов висновку, що умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Враховуючи викладене, наявні підстави для затвердження угоди про визнання винуватості.

Дослідивши наявні матеріали справи та заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив заздалегідь необіцяне приховування особливо тяжкого злочину, кваліфікує його дії за ч.1 ст.396 КК України, та дійшов висновку про необхідність ОСОБА_4 призначити узгоджену сторонами міру покарання у виді 2 /двох/ років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.

Згідно приписів ч.ч. 3, 4 ст. 75 КК України, у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Відповідно до ч. 1 ст.76 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про необхідність встановленням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України тривалістю два роки, з покладенням обов`язків відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України.

Цивільний позов у справі не заявлено, процесуальних витрат немає.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 377, 475, 100, 122, 124 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду від 30 травня 2017 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Костопільського відділу Здолбунівської місцевої прокуратури, юристом 1 класу ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.396 Кримінального кодексу України та призначити узгоджену сторонами міру покарання у виді 2 /двох/ років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки.

Відповідно до п.п.1-2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1