Дата документу Справа № 310/8772/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/815/17 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №310/8772/16-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2017 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 січня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мегіон Тюменської області російської федерації, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 28.11.2016 року приблизно о 16 годині 30 хвилин, знаходячись в магазині «Продовольчі товари», розташованого в будинку №89-а по вул.Мелітопольське шосе в м.Бердянську Запорізької області, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, підійшов до стелажу зі сковорідками у вказаному магазині, звідки шляхом вільного доступу, таємно, повторно викрав сковорідку фірми «Маестро», діаметром 24 сантиметри, вартістю 289,30 грн., що належить ОСОБА_9 .

Після цього, ОСОБА_7 залишив місце вчинення злочину з викраденим майном, яким розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 289,30 грн.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно. Йому призначено покарання у виді 6 місяців арешту.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід та речові докази у справі.

В апеляційній скарзі обвинувачений та його захисник, не оспорюючи фактичні обставини справи і правову кваліфікацію дій обвинуваченого, просять зазначений вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначивши обвинуваченому за ч.2 ст.185 КК із застосуванням ст.69 КК покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин. Свої вимоги мотивують тим, що ОСОБА_7 вину в інкримінованому злочині визнав в повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, відшкодував матеріальну шкоду потерпілій, яка не має до обвинуваченого претензій, а тому з огляду на зазначені обставини йому може бути призначено покарання із застосуванням ст.69 КК.

Апеляційний розгляд відбувся за відсутності апелянтів, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 не заявляв клопотання про його виклик до суду, а захисник звернувся до суду із письмовим клопотанням про розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши позицію прокурора, який заперечив проти доводів і вимог апеляційної скарги, вважаючи за необхідне вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Приймаючи до уваги, що в апеляційній скарзі обставини кримінального провадження, доведеність вини та юридична кваліфікація дій ОСОБА_7 не оспорено, судова колегія в цій частині вирок суду не переглядала, обмежившись дослідженням питання законності та обґрунтованості ухваленого рішення щодо призначення судом обвинуваченому покарання за обставин, зазначених у вироку суду.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочину обвинуваченим за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

В апеляційній скарзі апелянти вимагали змінити вирок із застосуванням ст.69 КК при призначенні покарання ОСОБА_7 шляхом призначення іншого більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції статті ч.2 ст.185 КК у виді громадських робіт в розмірі 200 годин. При цьому апелянти виходили з того, що суд не прийняв до уваги, що ОСОБА_7 вину в інкримінованому злочині визнав в повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, відшкодував матеріальну шкоду потерпілій, яка не має до обвинуваченого претензій.

Згідно зі ст.69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може перейти до іншого більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції статті.
Як вбачається із вироку суд урахував обставини, що пом`якшують покарання, на які посилались обвинувачений і його захисник в своїй апеляційній скарзі, а тому фактично судом призначено найм`якіше покарання із числа передбачених санкцією ч.2 ст.185 КК.
Між тим, врахувавши дані про особу обвинуваченого, судова колегія приймає до уваги, що ОСОБА_7 за останні 8 років вже 6 разів притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, новий злочин обвинувачений вчинив лише через 10 днів від дня свого останнього звільнення з місць позбавлення волі, і знову проти власності. Тричі остаточні покарання визначались за сукупністю вироків із застосуванням ст.71 КК, оскільки ОСОБА_7 вчиняв нові корисливі злочини в період свого умовно-дострокового звільнення за іншими вироками. Такі обставини об`єктивно свідчать про підвищену суспільну небезпеку ОСОБА_7 , наявність у нього сталої поведінки кримінальної спрямованості, що унеможливлює призначення йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК.
Разом з тим, судова колегія відмічає, що судом першої інстанції не в повній мірі прийнято до уваги вартість викраденого майна, яка ледь-ледь перевищує мінімальну вартість майна, викрадення якого тягне за собою настання кримінальної відповідальності. Навіть така вартість повністю відшкодована, потерпіла до обвинуваченого жодних претензій не має. А тому судова колегія дійшла висновку про безпідставність призначення максимально можливого розміру покарання обраного міськрайонним судом. У зв`язку з чим, вирок суду підлягає зміні, а апеляційна скарга частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 в цій справі в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_7 , який тримається під вартою, - у той самий строк від дня отримання ним повного тексту даної ухвали суду.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4