Справа № 367/1993/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/595/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 23.05.2017

УХВАЛА
Іменем України
23 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_7 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційний розгляд за скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 03 квітня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Челюскінці, Єйського району, Краснодарського краю, Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в Державній установі «Ірпінський виправний центр (№132)», -

ВСТАНОВИЛА:
До Ірпінського міського суду Київської області у березні 2017 року звернувся засуджений ОСОБА_6 з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення, на підставі ст. 81 КК України, від подальшого відбування покарання, призначеного йому вироком Могильовського обласного суду Республіки Білорусь від 07 липня 2006 року, приведеним у відповідність ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2014 року, за ч.1 ст.152, ч.2 ст.153, п. 10 ч.2 ст.115 КК України.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 03 квітня 2017 року у задоволенні клопотання засудженого відмовлено. Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений ОСОБА_6 фактично не відбув 3/4 строку пом`якшеного покарання, а тому не може бути умовно-достроково звільнений від відбування покарання.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 03 квітня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою подане ним клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задовольнити. Підставою для скасування судового рішення апелянт зазначає невідповідність висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Обґрунтовуючи свої вимоги, засуджений вказує на неправильне обчислення судом першої інстанції фактичної частини строку відбуття покарання, відповідно до ч.3 ст.81 КК України, який є однією з підстав для умовно-дострокового звільнення особи від покарання. На переконання засудженого, зазначену частину строку необхідно обчислювати із загального строку призначеного йому покарання, а не зі строку пом`якшеного покарання у виді обмеження волі.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, доводи прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги засудженого, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття засудженим відповідного строку покарання, передбаченого частиною третьою цієї статті.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 засуджений вироком Могильовського обласного суду Республіки Білорусь від 07 липня 2006 року за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.166, ч.2 ст.167, п.7 ч.2 ст.139 КК Республіки Білорусь до покарання за сукупністю зазначених злочинів у виді позбавлення волі на строк 18 років з відбуттям покарання у виправній колонії посиленого режиму.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2014 року за клопотанням Міністерства юстиції України, вирок Могильовського обласного суду Республіки Білорусь від 07 липня 2006 року приведено у відповідність із законодавством України та постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст.152 КК України (зґвалтування, тобто статеві зносини із погрозою застосування фізичного насильства) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, за ч.2 ст.153 КК України (задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства особою, яка раніше вчинила зґвалтування) до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років, за п.10 ч.2 ст.115 КК України (умисне вбивство, поєднане із зґвалтуванням) до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років; на підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, постановлено вважати остаточним покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2015 року невідбуту частину покарання засудженого ОСОБА_6 замінено більш м`яким покаранням у виді обмеження волі на строк 04 роки 10 місяців 26 днів.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_6 обчислюється з 07 липня 2006 року, в строк відбуття покарання засудженого зараховано строк перебування його під вартою з 19 листопада 2005 року по 06 липня 2006 року, строк відбування покарання у виді обмеження волі ОСОБА_6 обчислюється з 20 лютого 2016 року, в строк покарання зараховано період з 24 грудня 2015 року по 20 лютого 2016 року співвідношенні, встановленому в ст. 72 КК України, кінець строку відбування покарання 23 вересня 2020 року.

Відповідно до ч.5 ст.82 КК України до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими ст. 81 КК України.

Згідно із пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватися, виходячи з покарання, встановленого рішенням суду.

Отже, зі змісту зазначеної норми кримінального закону та рекомендацій, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України, випливає, що право на умовно-дострокове звільнення виникає у засудженого ОСОБА_6 після фактичного відбуття ним не менше трьох чвертей строку покарання у виді обмеження волі, з урахуванням засудження його за умисний особливо тяжкий злочин.

Як вбачається з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, не відбувши трьох чвертей строку покарання у виді обмеження волі, який обчислюється з 20 лютого 2016 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання.

Суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_6 повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України.

При цьому, доводи апелянта, викладені в його апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що постановлена судом ухвала відносно ОСОБА_6 є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування та задоволення поданої апеляційної скарги не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 03 квітня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, - залишити без змін.

Судді:
_______________ _________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4