Справа № 755/490/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" січня 2017 р. м.Київ
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, українця, громадянина України, освіта неповна середня, учня 11 класу НВК №141 «ОРТ» м.Києва, не працюючого, не військовозобов`язаного, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим слідством час перебуваючи у невстановленому місці вступив в злочинну змову з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , з метою розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я осіб, обрали об`єктом злочинного посягання приміщення «Інтернет казино», що на праві власності належить ФОП « ОСОБА_32 », що належить ОСОБА_33 , що за адресою: АДРЕСА_2 .
Для здійснення своїх злочинних намірів було розроблено план злочинних дій та розподіллено ролі кожного. Також, для уникнення їх ідентифікації під час вчинення злочинних дій ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_4 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_34 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 приготували балаклави, за допомогою яких мали намір приховувати обличчя.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я осіб, діючи згідно заздалегідь розподілених між собою ролей, 05.01.2017 приблизно о 18 годині 30 хвилин ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_4 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_34 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 прийшли на територію вказаного «Інтернет казино», що за адресою: АДРЕСА_2 .
Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я осіб, поєднаного з проникненням в приміщення, діючи з корисливих спонукань, з метою власного протиправного збагачення, готуючись до вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_4 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_34 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 одягнули на обличчя балаклави та медичні рукавички проникли до приміщення «Інтернет казино», що за адресою: АДРЕСА_2 , яке на праві власності належить ФОП « ОСОБА_32 ».
Перебуваючи у вищевказаному приміщенні, демонструючи предмети, схожі на зброю, а саме 5 предметів схожих на пістолети, предмету схожого на шумову гранату, предмету схожого на «ТЕРЕН», предмету схожого на ніж, предмету схожого на сокиру, подолавши таким чином волю до опору потерпілих: ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, заволоділи грошовими коштами в сумі 7000 гривень, що належать ФОП « ОСОБА_32 ».
Таким чином, своїми умисними діями, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_4 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_34 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , спричинили ФОП « ОСОБА_32 » матеріального збитку.
У подальшому ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_4 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_34 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 були затримані на місці вчинення кримінального правопорушення працівниками поліції.
06.01.2016 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України. Його вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.
Беручи до уваги, що підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачене покарання у вигляді позбавленні волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, відмовляється співпрацювати зі слідством, не має стабільного джерела прибутку та свої матеріальні потреби намагається задовольнити злочинним шляхом, на думку слідчого існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищення будь-яких з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Враховуючи, що менш суворі запобіжні заходи не є достатніми для запобігання вищевказаним ризикам, слідчий просить суд застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
В судовому засіданні прокурор у повному обсязі підтримала клопотання слідчого та послалася на обставини, які у ньому були викладені, додавши, що обґрунтованість підозри підтверджується наявними у кримінальному провадженні допустимими доказами, вжиття більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою для підозрюваного, з огляду на обставини скоєного та ризики, які існують.
Підозрюваний ОСОБА_4 після роз`яснення йому слідчим суддею прав, передбачених ч.2 ст.193 КПК України, пояснив, що бажає, щоб його інтереси представляв адвокат ОСОБА_6 . У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_44 проти задоволення клопотання категорично заперечували, просили суд не застосовувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заявили клопотання в порядку ч.6 ст.493 КПК України про передачу неповнолітнього підозрюваного під нагляд батькові ОСОБА_5 за письмовою згодою останнього. При цьому посилалися на необґрунтованість підозри та відсутність ризиків, а також на те, що ОСОБА_4 є неповнолітнім, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, має тісні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, проживає в повноцінній сім`ї з батьками, з незакінченою середньою освітою, учень 11 класу НВК № 141 м.Києва, позитивно характеризується.
Законний представник підозрюваного ОСОБА_5 , який є батьком підозрюваного ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення клопотання також заперечував, звернувся до суду з письмовою заявою про передачу неповнолітнього підозрюваного під його нагляд, запевняючи, що в змозі забезпечити його явку до слідчого, прокурора та суду. Крім того, пояснив суду, що його син проживає у повноцінній сім`ї у гарних умовах, син добре навчається та характеризується, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався.
Вислухавши доводи прокурора, підозрюваного, законного представника і захисника та дослідивши обставини кримінального провадження, що підлягають встановленню у кримінальному провадженні щодо неповнолітнього, з`ясувавши умови життя та виховання підозрюваного відповідно до вимог ст.ст.485, 487 КПК України, а також дослідивши клопотання сторони захисту, письмове зобов`язання про нагляд і матеріали справи в їх сукупності, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Стаття 192 КПК України передбачає право слідчого за погодженням з прокурором звернутися із клопотанням про застосування запобіжного заходу до особи, яку затримано без ухвали про дозвіл на затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Клопотання слідчого, погоджене із прокурором прокуратури Дніпровського району м.Києва ОСОБА_3 , оформлене відповідно до вимог ст.184 Кримінального процесуального кодексу України. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження та долучено розпис підозрюваного, законного представника та захисника щодо вручення їм 06.01.2017 року о 16 годині 35 хвилин копії клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, а також копій матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу. Таким чином, слідчим виконані вимоги ч.3 ст.184 КПК України.
Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 06.01.2017 року, ОСОБА_4 був затриманий 05.01.2017 року о 19-05 годині відповідно до ст.208 КПК України без ухвали слідчого судді. Тому саме вказаний час (19-05 година 05.01.2017 року) є моментом затримання ОСОБА_4 у розумінні вимог ст.209 КПК України.
06.01.2017 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.
Відповідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
В судовому засіданні, на думку слідчого судді, встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, наявними у справі допустимими доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується), протоколами огляду місця події від 05.01.2017 року, протоколами допиту потерпілих ОСОБА_45 , ОСОБА_35 , ОСОБА_37 , ОСОБА_46 , ОСОБА_42 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , протоколами допитів свідків ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 06.01.2017 року, повідомленням про підозру від 06.01.2017 року та іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.
При цьому слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч.5 ст.9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у п.175 Рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року), те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року).
Крім того, в судовому засіданні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 є неповнолітнім, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, має тісні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, проживає в повноцінній сім`ї з батьками, з незакінченою середньою освітою, учень 11 класу НВК №141 м.Києва.
Відповідно до ч.1 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слідчий суддя враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
На момент розгляду даного клопотання доказів про те, що за час проведення досудового розслідування, з моменту звільнення після затримання в порядку ст.208 КПК України, фактично перебуваючи на волі, ОСОБА_4 переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав якимось чином кримінальному провадженню, впливав на свідків слідчому судді прокурором надано не було. Крім того, в даному судовому засіданні прокурором підтверджено, що підозрюваний завжди своєчасно з`являвся на першу вимогу до слідчого та до суду у дане судове засідання.
Таким чином, окрім констатації, прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Крім того, прокурором не наведені жодні доводи, які б давали підстави вважати, що внаслідок обрання запобіжного заходу, менш суворого, ніж домашній арешт, який фактично обмежує у свободі ОСОБА_4 останній буде ухилятись від слідства та суду. Невизнання вини та відмова давати показання таким не може вважатись, оскільки це є правом підозрюваного та на останнього не покладено обов`язок доказування вини.
Твердження прокурора про тяжкість вчиненого злочину не є достатнім для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. У справі «Мамедова проти Росії» 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський суд зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Окрім цього, при розгляді даного клопотання слідчий суддя враховує правову позицію, викладену у п.17 рішення ЄСПЛ від 02 серпня 2001 року у справі «Манчіні проти Італії», відповідно до якої з огляду на їхній вплив та спосіб виконання, обидва застосовані … запобіжні заходи тримання під вартою у в`язниці і домашній арешт були позбавленням волі за змістом підпункту (с) пункту 1 Статті 5 Конвенції.
Також слідчий суддя враховує правову позицію, викладену у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», щодо обов`язку суду при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розглядати можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Частина 2 статті 194 КПК України передбачає обов`язок слідчого судді постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Таким чином, оскільки прокурором доведено обґрунтованість підозри стосовно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, що підтверджується матеріалами клопотання, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, зокрема, можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином,однак не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні (п.3 ч.1 ст.194 КПК України), слідчий суддя, враховуючи дані про особу підозрюваного, зокрема те, що він є неповнолітнім,раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, має тісні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, проживає в повноцінній сім`ї з батьками, з незакінченою середньою освітою, учень 11 класу НВК №141 м.Києвавважає, що вагомих підстав для застосування щодо неповнолітнього підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з матеріалів клопотання не вбачається, у зв`язку з чим необхідно застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, ніж той, що зазначений в клопотанні.
Розглядаючи клопотання сторони захисту про передання неповнолітнього підозрюваного під нагляд батьків, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень ст.493 КПК України до неповнолітніх підозрюваних чи обвинувачених, крім запобіжних заходів, передбачених ст.176 цього кодексу, може застосовуватися передання їх під нагляд батьків, опікунів чи піклувальників, що полягає у взятті на себе будь-ким із зазначених осіб письмового зобов`язання забезпечити прибуття неповнолітнього підозрюваного чи обвинуваченого до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а також його належну поведінку, та можливе лише за їхньої на це згоди та згоди неповнолітнього підозрюваного чи обвинуваченого. Питання передання неповнолітнього підозрюваного чи обвинуваченого під нагляд батьків, опікунів, піклувальників розглядається за клопотанням прокурора за правилами обрання запобіжного заходу або за клопотанням сторони захисту під час розгляду питання про обрання запобіжного заходу.
На виконання вимог ст.493 КПК України слідчим суддею роз`яснено особі, яка виявила бажання взяти на себе зобов`язання про нагляд за неповнолітнім підозрюваним, право відмовитися від подальшого зобов`язання, заздалегідь про це повідомивши. Крім того, в судовому засіданні зібрано відомості про особу ОСОБА_5 який є батьком ОСОБА_4 , постійно з ним проживає, офіційно працює, його стосунки з неповнолітнім підозрюваним, і слідчий суддя впевнився в тому, що він може належно здійснювати нагляд за неповнолітнім. Крім того, ОСОБА_5 повідомлено про характер підозри неповнолітнього і про його відповідальність у разі порушення взятого на себе зобов`язання.
Неповнолітній підозрюваний в судовому засіданні надав згоду на передання його під нагляд батькові, зобов`язався прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою.
За вищевказаних обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що запобігання будь-яких ризиків, пов`язаних з прибуттям підозрюваного на вимогу слідчого, прокурора, суду, можливе і при переданні його під нагляд батькові.
Таким чином, клопотання сторони захисту підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.
Керуючись ст.ст.3, 176, 177, 178, 179, 181, 184, 193, 194, 195, 196 , ч.2 ст.376, 493 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання сторони захисту задовольнити.
Передати неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_4 під нагляд батьку ОСОБА_5 за письмовою згодою останнього.
Роз`яснити, що особа, яка взяла на себе зобов`язання про нагляд, має право відмовитися від подальшого виконання цього зобов`язання, заздалегідь про це повідомивши. При порушенні цього зобов`язання на батьків, опікунів і піклувальників накладається грошове стягнення від двох до п`яти розмірів мінімальної заробітної плати.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Апеляційного суду м.Києва.
Слідчий суддя Дніпровського районного суду
м. Києва ОСОБА_1