Справа № 152/872/17
Провадження1-кп/152/64/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 липня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шаргород Вінницької області в з-алі суду матеріали кримінального провадження № 0000129 від 13.05.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою технічною освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 12 травня 2017 року приблизно о 17 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зайшов до будинку ОСОБА_5 , який розташований у АДРЕСА_2 , з метою розшукати свою знайому ОСОБА_6 , з якою він приїхав в с. Голинчинці. Перебуваючи в будинку, ОСОБА_3 розпочав словесну суперечку із ОСОБА_5 , так як подумав, що останній переховує його знайому ОСОБА_6 , під час якої, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, ОСОБА_3 умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_5 не менше дев`яти ударів руками в область обличчя та голови та ногою один удар у пах. У результаті нанесених ударів потерпілий ОСОБА_5 отримав наступні тілесні ушкодження: розлиті крововиливи під білкові оболонки обох очей ; синці на верхній повіці правого ока, на нижній повіці лівого ока, садна на правій щоці (2), на шиї зліва (5), забій калитки та прутня, забій яєчок, які виникли від не менше як від дев`яти дій твердими тупими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути пальці рук та нога, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 15 від 16.05.2017 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував факту вчинення кримінального правопорушення при вище наведених обставинах, розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати. Запевняв суд, що усвідомив свою протиправну поведінку і готовий понести покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Суду показав, що 12.05.2017 року він приїхав зі своєю знайомою ОСОБА_6 в с. Голинчинці Шаргородського району до знайомих придбати насіння картоплі, де вживали алкогольні напої, а потім поїхали додому. По дорозі автомобіль забуксував і ОСОБА_6 пішла в село покликати людей на допомогу. Оскільки ОСОБА_6 довго не поверталася, він пішов її шукати, в пошуках ОСОБА_6 зайшов в будинок ОСОБА_5 , з яким у нього виникла словесна суперечка з приводу його неправомірної поведінки. У ході суперечки він умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс ОСОБА_5 декілька ударів руками в голову та в обличчя та один удар коліном в пах, ОСОБА_5 вкусив його за палець руки, вирвався від нього і вони обоє залишили будинок.

Потерпілий ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим виконкомом Голинчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області 14.06.2017 року (а.с.24). Смерть потерпілого ОСОБА_5 у провадженні у формі приватного обвинувачення настала після внесення інформації до ЄРДР, але до розгляду справи судом. З моменту внесення інформації до ЄРДР обов`язок здійснювати кримінальне переслідування покладається на державні органи в особі слідства і прокурора. При цьому, даний обов`язок зберігається до моменту завершення кримінального провадження. Отже, на думку суду, смерть потерпілого не ліквідує сторону обвинувачення, суб`єктом на стороні обвинувачення в даному провадженні приватного обвинувачення залишається прокурор, тож провадження має продовжуватися у звичному режимі.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , які вважають за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Таким чином, суд визнав доведеним, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які полягають в умисному нанесенні потерпілому ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, органами досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість його доведена і він повинен нести кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 125 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем постійного проживання, пенсіонер. Ці обставини суд, відповідно до ст. 66 КК України, відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра ОСОБА_3 не перебуває.
Відповідно до вимог ч.1 ст.368 КПК України (абз.17), ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, що передбачене ч.2 ст.125 КК України, є злочином невеликої тяжкості, оскільки за нього передбачено більш м`яке покарання, ніж позбавлення волі.
З досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 Томашпільським районним відділом з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 26.06.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався. За місцем проживання ОСОБА_3 характеризується як такий, що інколи вживає спиртні напої та вчиняє суперечки зі своєю дружиною. На даний час ОСОБА_3 перебуває на пенсії, займається домашнім господарством. Обвинувачений проживає в своєму будинку разом з дружиною ОСОБА_7 . Умови проживання гарні, матеріально забезпечений. ОСОБА_3 психічних розладів не має, іноді вживає алкогольні напої, наркотичних та психотропних речовин не вживає, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває. Агресії з боку обвинуваченого щодо сусідів та односельчан не виявлено. Обвинувачений не заперечує серйозність своїх протиправних дій. Настання наслідків вчинення кримінального правопорушення у виді позбавлення або обмеження волі є для нього стримуючим фактором. До факторів, які підвищують ризик вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень можна віднести те, що він іноді вживає алкогольні напої, після чого проявляє агресію до оточуючих, що й призвело до скоєння злочину. Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Відповідно до висновку органу пробації - виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства (обмеження або позбавлення волі на певний строк або арешту) (а.с. 21 - 23).
З урахуванням цих обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе в умовах застосування до нього покарання у виді штрафу.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 року, суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість "будь - якого кримінального обвинувачення".

Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Речові докази по справі: чоловіча кофта з капюшоном камуфляжного кольору, яка зберігається в камері зберігання речових доказів Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області підлягає поверненню обвинуваченому ОСОБА_3 ; сліди речовини бурого кольору у паперовому конверті та пластикова заклепка чорного кольору, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області підлягають знищенню.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 органом досудового розслідування не обирався. Відсутні підстави і для обрання запобіжного заходу судом.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України і призначити покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Речові докази: чоловічу кофту з капюшоном камуфляжного кольору, яка зберігається в камері зберігання речових доказів Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області повернути засудженому ОСОБА_3 ; сліди речовини бурого кольору у паперовому конверті та пластикову заклепку чорного кольору, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок вступає в законну силу після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого п.1 ч.2 ст.395 КПК України, якщо апеляційну скаргу на нього не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1