Провадження №1-кп/359/12/2013
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 лютого 2013 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Вознюка С.М.,

при секретарі Ярмак М.І.,

за участю прокурора Осипчука О.Є., підсудного ОСОБА_1 та його захисника адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією в залі суду кримінальне провадження №0000406 по обвинуваченню

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, українцю, громадянина України, тимчасово не працюючого, неодруженого, невійськовозобов'язаного, засудженого згідно вироку Оболонського районного суду м. Києва від 06.10.2010 року за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до чотирьох років та шести місяців позбавлення волі,

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 вчинив умисні дії, що виразилися у злісній непокорі законним вимогам адміністрації установи виконання покарань Бориспільської виправної колонії №119, особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі згідно вироку Оболонського районного суду м. Києва, оскільки останній протягом року за порушення вимог режиму відбування покарання був підданий стягненню у вигляді переведення до приміщення камерного типу, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 391 КК України.

30.09.2012 року засудженого ОСОБА_1, при свідках було ознайомлено та попереджено про кримінальну відповідальність за статтею 391 КК України, який в категоричній формі відмовився ставити свій підпис про ознайомлення. 30.09.2012 року засуджений ОСОБА_1 відмовився приступити до чергового чергування на відділенні, а саме прибирати коридор на відділенні № 2 СПС установи.

За дане порушення вимог режиму утримання засудженого ОСОБА_1, було переведено до приміщення камерного типу (ПКТ) строком на один місяць.

Після закінчення строку відбування покарання в ПКТ вище вказаний засуджений на шлях виправлення не став, продовжував злісно порушувати вимоги режиму утримання, негативно впливав на процес виправлення інших засуджених та вчинив злочин передбачений ст. 391 КК України.

Так, згідно рознарядки, затвердженої начальником установи майором внутрішньої служби ОСОБА_3, засуджений ОСОБА_1, відбуваючи покарання в Бориспільській виправній колонії №119, 07.11.2012 року був направлений на промислову зону установи в першу зміну на дільницю Деревообробки - різноробочим. Приблизно о 08 год. 30 хв. інженером з техніки безпеки ОСОБА_4 було проведено інструктаж відносно техніки безпеки під час виконання змінного завдання, після прослуханого інструктажу по техніці безпеки засуджений ОСОБА_1, в категоричній формі відмовився ставити свій підпис після проведеного інструктажу відносно техніки безпеки в журналі проведення інструктажу по техніці безпеки.

Засуджений ОСОБА_1, 07.11.2012 року, о 08 год. 40 хв. вийшовши на промислову зону в дільницю Деревообробки, різноробочим, в присутності посадових осіб випраної колонії та свідків був попереджений ОСОБА_5, про кримінальну відповідальність згідно ст. 391 КК України. Також, останнім засудженому ОСОБА_1, були пред'явлені законні вимоги отримати змінне завдання, (перенесення відходів деревини з дільниці Деревообробки до місця зберігання відходів деревини) та приступити до його виконання, але засуджений ОСОБА_1, в категоричні формі відмовився його виконувати та до роботи не приступив. При цьому поважних причин для відмови не висловлював та про них не зазначав.

Після проведення медичного огляду, о 09 год. 20 хв. цього ж дня засудженого ОСОБА_1 було доставлено в чергову частину установи до начальника установи ОСОБА_3 на дисциплінарну комісію, де ОСОБА_5 доповів про вищевказане порушення вимог режиму утримання. Знаходячись в черговій частині установи засуджений ОСОБА_1, в категоричній формі відмовився надати усні чи письмові пояснення по факту відмови отримати змінне завдання, та приступити до його виконання.

Злісна непокора вимогам адміністрації установи виправної колонії вчинена ОСОБА_1 умисно з метою намагання таким чином сприяти у переведенні до іншої установи відбування покарання.

Доказами вчинення указаного злочину, передбаченого ст. 391 КК України є особисті покази ОСОБА_1 надані ним в судовому засіданні.

З урахуванням позиції обвинуваченого, його захисника та думки прокурора суд в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження обставин вчинення ОСОБА_1 інкримінованого злочину, допит інших свідків, зважаючи на те, що учасниками судового провадження указані обставини не оспорювались.

В судовому засіданні, ОСОБА_1 свою вину у скоєнні зазначеного злочину визнав повністю, розкаявся у скоєному та зазначив, що зрозумів значення вчиненого ним, та висловив намагання виправити свою поведінку в подальшому. Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що не підкорявся вимогам адміністрації колонії зважаючи на стан свого здоровя, а саме хвороба спини (сколіоз), яким він страждав з дитинства. Зазначив, що він дійсно умисно вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації колонії щодо виконання ним обовязків згідно встановленого наряду, а перед цим відбував покарання за порушення режиму утримання в приміщенні камерного типу та дисциплінарному ізоляторі в приміщенні Бориспільської виправної колонії №119. Визнав подану йому посередню характеристику та обставини вчинення ним інших порушень режиму утримання.

Інші докази судом не досліджувались, зважаючи на позицію учасників судового провадження.

Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

З урахуванням наведеного та показів обвинуваченого, суд вважає, що ОСОБА_1 дійсно вчинив злочин, передбачений ст. 391 КК України, внаслідок чого у суду відсутні сумніви щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.

Злочин вчинено за обставин, наведених в обвинувальному акті.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, дані про особу підсудного й обставини, що помякшують та обтяжують покарання, у звязку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання ОСОБА_1 мінімального покарання, визначеного санкцією ст. 391 КК Ураїни.

Так, санкцією ст. 391 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі до трьох років, а тому вчинений ОСОБА_1 злочин є злочином середньої тяжкості.

Згідно поданої характеристики адміністрації колонії ОСОБА_1 за час відбування призначеного йому покарання характеризується посередньо, має 17 непогашених стягнень та зовсім немає заохочень.

Однак, за час судового розгляду справи в суді, ОСОБА_1 вів себе з позитивної сторони, дотримувався встановленого в суді порядку, на зауваження головуючого реагував вірно та своєчасно.

З цього приводу суд враховує, що обтяжуючих відповідальність обставин органами досудового слідства та судом не встановлено.

Щодо наявності помяшуючих відповідальність ОСОБА_1 обставин, суд відносить щире каяття та сприяння органам досудового слідства у розкритті кримінального правопорушення, про що свідчить його термін досудового розслідування.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання підсудному, оскільки мають істотне значення щодо врахування та вивчення особистості підсудного та його відношення до скоєного ним.

Однак суд враховує, що ОСОБА_1 двічі притягався до кримінальної відповідальності, у звязку з чим остаточне покарання йому визначено з урахуванням положень ст. 71 КК України.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 слід призначити за ст. 391 КК України терміном в один рік позбавлення волі.

Дана міра покарання відносно підсудного є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу підсудного.

При визначенні остаточного покарання суд враховує положення ст. 71 КК України. Так, обвинувачений ОСОБА_1 засуджений Оболонським районним судом м. Києва до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Станом на 19.12.2012 року ОСОБА_1 відбув 2 роки 1 місяць 28 днів. З 19.12.2012 року ОСОБА_1 утримується під вартою зважаючи на вчинення ним нового злочину, згідно ухвали слідчого судді від 19.12.2012 року. Указана частина невідбутого покарання підлягає частковому приєднанню.

Станом на 04.02.2013 року по запобіжному заходу ОСОБА_1 утримується протягом 45 днів.

Указані обставини також підлягають врахуванню при призначенні остаточного покарання та приєднання невідбутої частини покарання, призначеного згідно вироку Оболонського районного суду м. Києва від 06.10.2010 року.

Речові докази у справі та судові витрати відсутні, про них не зазначив і прокурор.

Запобіжний захід підсудному у виді тримання під вартою слід скасувати після закінчення строку на який його було обрано, оскільки ОСОБА_1 фактично перебуває під вартою внаслідок відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 318, 322, 342-351, 358 363-368, КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_1 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ст. 391 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі терміном на 1 (один) рік.

На підставі ст. 71 КК України призначити ОСОБА_1 покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 06.10.2010 року терміном 2 роки 3 місяці 2 дні, та остаточно визначити йому покарання у виді 2 (два) роки та 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Врахувати в строк відбування покарання термін перебування ОСОБА_1 під вартою починаючи з 19.12.2012 року по день оголошення вироку.

До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу ОСОБА_1 залишити тримання під вартою до закінчення строку на який його було обрано до 19.02.2013 року.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Строк подачі апеляційної скарги для особи, яка перебуває під вартою, обчислюється з моменту отримання копії вироку суду.

Суддя С.М.Вознюк