Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 10 травня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000353 щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

Вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2016 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, не працюючого, раніше судимого 20 травня 2015 року Кременецьким районним судом Тернопільської області за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,
засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років.
На підставі ст. 71 КК до покарання, призначеного ОСОБА_5 цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 травня 2015 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.
Як вбачається зі змісту вироку, ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він 28 травня 2015 року в період між 15 годиною та 16 годиною 45 хвилин, перебуваючи з ОСОБА_6 у гаражному приміщенні по місцю проживання потерпілого по АДРЕСА_2 , де вони проводили ремонтні роботи автомобілів, на ґрунті неприязних відносин, які виникли під час словесного конфлікту, умисно ножем з метою позбавлення життя наніс ОСОБА_6 удари в ділянку голови та тіла, чим спричинив йому тілесні ушкодження, в результаті яких він помер на місці скоєння злочину. Після чого ОСОБА_5 скинув труп ОСОБА_6 у оглядову яму гаражного приміщення, де захоронив тіло, а сам з місця скоєння злочину зник.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 10 травня 2017 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років є невиправдано м`яким.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Як убачається із доданих до касаційної скарги копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, який є особливо тяжким, дані про особу винного, котрий будучи раніше судимим, належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став, натомість, не відбувши покарання за попереднім вироком, знову вчинив більш тяжкий злочин, позбавивши життя людину. Також суд зважив на відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

Таким чином, повною мірою врахувавши вказані обставини, а також те, що злочин було вчинено проти життя людини, а це є найвищою соціальною цінністю, яка охороняється державою, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК покарання, наближеного до максимальних межсанкції ч. 1 ст. 115 КК, та на підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироківчастково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком та визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги прокурора в частині м`якості призначеного засудженому покарання, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, та з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення залишив вирок суду першої інстанції без зміни.

Колегія суддів вважає призначене ОСОБА_5 покаранняпропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його наслідкам.

Переконливих доводів про необхідність призначення засудженому покарання за ч. 1 ст. 115 КК у виді позбавлення волі на строк 15 років, замість 14 років позбавлення волі, призначених йому судом першої інстанції, та на підставі ч. 2 ст. 71 КК за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 18 років, замість 15 років позбавлення волі, у касаційній скарзі не наведено, у зв`язку з чим, підстав вважати покарання ОСОБА_5 явно несправедливим через його м`якість колегія суддів не вбачає.
Ухвала апеляційного суду достатньо мотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, п. 6 розділу XIІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 10 травня 2017 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3