Справа № 183/7115/16
№ 1-кп/183/331/17
В И Р О К
іменем України
30 січня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000262 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук, Полтавської області, громадянина України, не одруженого, маючого вищу освіту, військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на посаді командира гранатометного відділення, у військовому званні «молодший сержант», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:

Наказом № 123 від 13.06.2016 року командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду командира гранатометного відділення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .
Так, молодший сержант ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем та відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, будучи зобов`язаним свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, 20 вересня 2016 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
10 листопада 2016 року ОСОБА_6 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону, в результаті чого злочин було припинено.
Таким чином, молодший сержант ОСОБА_6 самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин та незаконно перебував поза межами військової частини, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з 20 вересня 2016 року по 10 листопада 2016 року.
Своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Також пояснив, що він неодноразово звертався до командира з приводу надання йому відпустки, але останній йому відмовив, у зв`язку з чим 20.09.2016 року він змінився з наряду і самостійно залишив військову частину та поїхав додому. Злочин вчинив через складні сімейні обставини. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно обвинуваченим ОСОБА_7 злочин, суд у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.
Також, в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у самовільному залишенні військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем, доведена у повному обсязі і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином.
Однак, суд враховує той факт, що ОСОБА_4 раніше не судимий, за місцем служби характеризується позитивно, самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про вчинений злочин. Негативна службова характеристика ОСОБА_4 судом оцінюється критично, оскільки вона спростовується позитивною характеристикою, складеною фактично за півтора місяця до вчиненням обвинуваченим злочину, а тому, на переконання суду, негативна характеристика пов`язана виключно з вчиненим ОСОБА_4 злочину.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Крім того, обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності, участь обвинуваченого у бойових діях в зоні проведення АТО на території Донецької та Луганської областей по захисту незалежності й територіальної цілісності України, а також ту обставину, що обвинувачений самостійно прибув до органів прокуратури та на даний момент продовжує проходити службу у лавах Збройних Сил України. А тому, суд вважає за можливе, при наявності таких пом`якшуючих обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, призначити покарання згідно із ст. 69 КК України та перейти до більш м`якого виду основного покарання, ніж передбачено санкцією ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити покарання у виді арешту з утриманням на гауптвахті строком на два місяці.
Призначаючи покарання як кару, суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту з утриманням на гауптвахті строком на два місяці відповідно до ст. 60 КК України, буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
Речових доказів по провадженню не має.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України два місяці арешту з утриманням на гауптвахті.
Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Суддя ОСОБА_1