н/п 1-кп/640/218/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" липня 2017 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-
ВСТАНОВИВ:
В ході розгляду кримінального провадження за обвинуваченям ОСОБА_5 прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому міри запобіжного заходу тримання під вартою, оскільки строк утримання останнього під вартою закінчується 07.08.2017 р. В обгунтування свого клопотання, посилалася на існування у обвинуваченого ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували на момент обрання зазначеного запобіжного заходу, а саме: обвинувачений вчинив тяжкий злочин, може продовжувати злочинну діяльність та переховуватись від суду. Крім того, кримінальне правопорушення скоїв в період іспитового строку.
ОСОБА_5 та його захисник, адвокат ОСОБА_4 проти продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, зазначили, що ризики на які посилається прокурор не доведені, просили змінити міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на те, що наміру переховуватись від суду обвинувачений не має.
Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вважає за необхідне продовжити ОСОБА_5 строк утримання його під вартою на 60 днів.
Також суд оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, які інкримінуються обвинуваченому та імовірну можливість продовження ним протиправної поведінки у подальшому.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».
При вирішенні питання доцільності продовження міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, суд враховує наявність ризиків, передбачених п.1,5, ч.1 ст.177 КПК України, оцінює сукупність обставин передбачених ст.178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим та приходить до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливо. Посилаючись на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання захисника, обвинуваченого про зміну міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт.
Керуючись ст.ст. 177, 178 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Продовжити ОСОБА_5 міру запобіжного заходу тримання під вартою до 22 вересня 2017 року.
Суддя