АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11/796/83/2017 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.130, ч.2 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

При секретареві ОСОБА_5 ,

розглянула апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 20 березня 2017 року, якою його апеляційну скаргу на вирок Гагарінського районного суду міста Севастополя залишено без розгляду та йому повернуто, а також матеріали судової справи, -

в с т а н о в и л а :
Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 20 березня 2017 року апеляцію захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Гагарінського районного суду міста Севастополя залишено без розгляду та йому повернуто.

На обґрунтування суд вказав, що 13 лютого 2017 року апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 повернута до Дарницького районного суду міста Києва для виконання вимог ст. ст. 350-351 КПК України, а крім того в ухвалі Апеляційного суду міста Києва зазначено, що апеляційний розгляд по суті проведений не може бути у зв`язку з відсутністю матеріалів кримінальної справи, які необхідно відновити.

Втім, зауважив суд, з клопотанням про відновлення матеріалів кримінальної справи може звернутися лише учасник судового провадження, такого клопотання ніхто з учасників судового провадження не заявляв, а тому суд і прийшов до висновку про необхідність залишити без розгляду апеляцію адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та повернути йому для виконання вимог ухвали Апеляційного суду міста Києва в частині відновлення матеріалів кримінальної справи.

Не погодившись зі вказаним рішенням, адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржену постанову скасувати та справу повернути районному суду для виконання вимог, вказаних в ухвалі Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2017 року.

На обґрунтування апелянт зазначає, що за змістом ст. 352 КПК України 1960 року, направлення апеляційним судом справи до районного суду з вимогою виконати положення ст. 351 цього кодексу означає, що апеляційну скаргу прийнято до провадження і до особи, що її подала нема претензій щодо правильності її оформлення.

Крім того, вказуючи на можливість відновлення матеріалів кримінальної справи лише за клопотанням учасника провадження, суд не послався на конкретну норму КПК України 1960 року, вжив вираз, що з клопотанням про відновлення матеріалів кримінальної справи "може" звернутися тільки учасник судового провадження, а фактично поклав на нього такий обов`язок.

Можливо, зауважує адвокат, суд мав на увазі положення ст. 524 КПК України 2012 року, але і в такому випадку закон не зобов`язує будь-кого з учасників судового провадження звертатися з таким клопотанням, а ст. 19 Конституції України прямо вказує, що ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Акцентує увагу адвокат також на тому, що, відповідно до ст. 352 КПК України, апеляцію можна визнати такою, що не підлягає розгляду, а не залишити її без розгляду та повернути апелянтові, як помилково вказав суд першої інстанції.

На цих підставах та посилаючись на ст. 2 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 6 цієї Конвенції ст. 19 Конституції України, ст.ст. 352 та 366 КПК України 1960 року апелянт просить скасувати оскаржену постанову суду першої інстанції, а справу повернути до районного суду для виконання вимог, зазначених в ухвалі Апеляційного суду міста Києва від 13 лютого 2017 року.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи апелянта в сукупності з матеріалами судової справи, колегія суддів визнає наступне.

Ухвалою від 25 грудня 2014 року судова колегія Апеляційного суду міста Києва дійсно направила апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 для виконання вимог ст.ст. 350 та 351 КПК України 1960 року, зокрема зауваживши і відсутність матеріалів кримінальної справи та вказавши на неможливість без цих матеріалів апеляційного розгляду.

При цьому, всупереч правовій позиції апелянта, вказане рішення в жодному разі не означало, що апеляція прийнята до розгляду, навпаки, положення ст. 350 КПК України 1960 року прямо вказують на вимоги щодо змісту апеляції.

На ці ж вимоги було вказано і в ухвалі цього суду від 13 лютого 2017 року, а одночасно і акцентовано увагу на відсутність матеріалів кримінальної справи та необхідність їх відновлення.

При цьому, всупереч міркуванням апелянта, апеляційний суд не ставив, і не міг ставити, перед судом першої інстанції завдання самостійно відновлювати вказані матеріали.

КПК України 1960 року прямо не передбачав процедури відновлення втраченої справи, але, за загальним правилом, у будь-якому випадку, вирішення питання щодо відновлення втраченої кримінальної справи є питанням кримінального процесуального, а не матеріального права, тобто вирішувати саме це питання належить відповідно до процесуальних норм, які діють на час їх вирішення, оскільки в прямій постановці винятків у цьому плані Перехідні положення КПК України 2012 року не зауважують.

Таким чином, у цьому конкретному випадку належить керуватися положеннями розділу YII КПК України, які регламентують питання відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження, а цим розділом не передбачено відновлення втрачених матеріалів з ініціативи суду, в тому числі судів першої чи апеляційної інстанції, а лише надають право певному колу осіб звертатися до суду із заявою про відновлення втрачених матеріалів кримінального провадження та встановлюють вимоги до змісту такої заяви, наслідки недодержання вимог до цього змісту, а також порядок підготовки заяви до розгляду і судового розгляду та визначають форму, зміст і види рішень, які можуть бути прийняті за результатами розгляду заяви про відновлення втрачених матеріалів, а крім того, зазначають, що за недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення матеріалів втраченого кримінального провадження суд ухвалою закриває розгляд заяви про відновлення матеріалів втраченого кримінального провадження і роз`яснює учасникам судового провадження право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів та зауважує, що строк зберігання матеріалів кримінального провадження не має значення для вирішення заяви про їх відновлення.

Таким чином, попри відзначені апелянтом недоліки стилю викладення прийнятого рішення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність визнати апеляцію адвоката ОСОБА_6 на вирок Гагарінського районного суду міста Севастополя від 26 грудня 2013 року такою, що не підлягає розгляду до усунення відзначених недоліків та повернув її апелянтові.

Це рішення суду першої інстанції ґрунтується на усвідомленні неможливості будь-якого судового провадження, в тому числі і провадження щодо відновлення втрачених матеріалів кримінальної справи, без відповідної заяви учасника судового провадження чи іншої особи, передбаченої у ст. 525 КПК України 2012 року, як і усвідомленні того, що без відновлення втрачених матеріалів кримінальної справи неможливо здійснити будь-яке, в тому числі й апеляційне провадження у цій справі.

Отже, апеляційна скарга адвоката на постанову від 20 березня 2017 року задоволенню не підлягає.

Таким чином, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 20 березня 2017 року залишити без задоволення, а вказану постанову суду першої інстанції, - без змін.

Судді: