Справа № 352/1965/16-к
Провадження № 1-кс/352/9/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2017 м. Івано-Франківськ

Слідчий Суддя Тисменицького районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , розглянувши з участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника скаржника ОСОБА_4 ,

скаржниці ОСОБА_5 ,

скаргу ОСОБА_5 на постанову заступника начальника СВ Тисменицького ВП ГУНП ОСОБА_6 від 14.11.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000228 від 14.05.2013 року,-

в с т а н о в и в :
Згідно з постановою заступника начальника СВ Тисменицького ВП ГУНП ОСОБА_6 від 14.11.2016 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000228 від 14.05.2013 року щодо ОСОБА_7 закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, тобто на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

28 грудня 2016 потерпіла ОСОБА_8 звернулася до суду зі скаргою на вищевказану постанову, в якій просить поновити строк звернення до суду із дано скаргою, скасувати постанову та скерувати кримінальне провадження Генеральному прокурору України для проведення досудового слідства.

Оскаржувану постанову вважає передчасною, винесеною за неповноти досудового розслідування, оскільки слідчий в порушення вимог ст. 9 КПК України не здійснив заходів щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження.Також, слідчим ОСОБА_9 при проведенні досудового розслідування не взято до уваги вимоги рішень судів Богородчанського районного суду від 17.05.2011 р., 05.07.2011 р., 09.11.2011 р. та від 29.11.2011 р. При проведенні досудового слідства в даному провадженні скаржник вважає, що порушуються розумні стрки та останнє проводиться не ефективно. Крім того, просить поновити строк на оскарження даної постанови, оскільки про її прийняття дізналася лише 15.12.2016 р. через представника адвоката ОСОБА_10 .

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_8 підтримала скаргу з підстав, у ній наведених.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив, пояснив, що досудове слідство проводилось у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства., постанова про закриття кримінального провадження є законною та винесеною на об`єктивних обставинах кримінального провадження. Зазначив, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 існує цивільно-правовий спір, що виключає провадження в рамках кримінально-процесуального законодавства.,

Вислухавши пояснення скаржника, який просив скаргу задоволити, думку прокурора, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000228 від 14.05.2013, приходжу до наступного висновку.

Згідно ч.1ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першоюстатті 303 цього Кодексу, в т.ч. рішення слідчого про закриття кримінального провадження, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником - п.3 ч.1 ст. 303 КПК України, та можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою копії.

Вважаю, що скаржник довів той факт, що передбачений ч.1 ст. 304 КПК України строк оскарження постанови слідчого, нею не пропущено, оскільки про наявність постанови дізналася лише 15 грудня 2016 року

Стаття 2 КПК України передбачає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 2ст. 9 КПК України, визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 16 квітня 2011 року у Богородчанський РВ УМВС в області поступила заява ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що в період часу з кінця листопада 2010 року до середини грудня 2010 року, з приміщення квартири останньої, що за адресою: АДРЕСА_1 , при відсутності ознак проникнення в житло, невстановленою особою таємно було викрадено гроші в сумі 1200 доларів США. Крім того, наприкінці січня 2011 року, з салону автомобіля марки Mitsubishi Lancer X, який належить ОСОБА_8 , при відсутності ознак протиправного проникнення в салон автомобіля, невстановленою особою таємно було викрадено мобільний телефон марки «Самсунг», вартістю 605 грн.

24 січня 2012 року прокуратурою Богородчанського району по даному факту порушено кримінальну справу за ознаками складу злочину передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

14 травня 2013 року слідчим СВ Богородчанського РВ УМВ С України в Івано-Франківській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_11 по даному факту внесено відомості до ЄРДР за № 0000228.

Досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно у грудні 2009 року ОСОБА_8 познайомилася із жителем с.Монастирчани, Богородчанського району, ОСОБА_7 і в них виникли дружні відносини, в тому числі щодо спільного проживання та користування автомобіля Mitsubishi Lancer X (згідно поліс ВС/8894787 страхувальником автомобіля Mitsubishi Lancer X є ОСОБА_7 та останній на вказаний автомобіль мав довіреність від 25.02.2010 р. на керування від ОСОБА_12 ). В перших числах листопада 2010 року ОСОБА_8 отримала від своєї матері з-за кордону грошові перекази в сумі 3000 доларів США, які були зняті у філії Приватбанку в смт.Богородчани та у присутності ОСОБА_7 та ОСОБА_13 . Після зняття грошей, вони втрьох поїхали до квартири ОСОБА_8 , що за адресою АДРЕСА_1 . В приміщенні квартири, ОСОБА_8 поклала зняті гроші сумою 2700 доларів США в сумку, та сховала їх в духовці, при цьому вона із отриманої у банку суми попередньо взяла 300 доларів США на особисті потреби. В подальшому ОСОБА_8 зателефонувала до свого знайомого ОСОБА_14 , який проживає у с.Раковець, Богородчанського району та запропонувала останньому відпочити спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_13 у м.Івано-Франківськ.

Забравши ОСОБА_14 , з с.Раковець, останній спільно з ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 поїхали в м. Івано-Франківськ, де у різних розважальних та готельних закладах спільно відпочивали, а саме в нічному клуб «Вумен-патіклаб», готелі «Формула», «Ельдорадо», а також у м. Надвірна, де відпочивали в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Всі витрати оплачував ОСОБА_7 грошовими коштами, які останньому давала ОСОБА_8 При цьому, у ході відпочинку у м.Івано-Франківськ встановлено, що ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 неодноразово невистачало грошових коштів, при цьому вони спільно у чотирьох декілька разів їздили у смт. Богородчани до будинку ОСОБА_15 , що по АДРЕСА_2 , щоб взяти гроші з квартири. В квартиру переважно направлялися спільно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Приблизно на п`яти шостий день відпочинку, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повернулись на квартиру до останньої, де ОСОБА_8 перерахувала гроші та заявила про відсутність грошових коштів у сумі 1100 доларів США, які фактично були потрачені на їх спільний відпочинок. Так, протягом листопада 2010 року по квітень 2011 року жодних заяв про вчинення злочину відносно ОСОБА_8 від останньої у правоохоронні органи не поступало.

4 лютого 2011 року ОСОБА_7 попросив ОСОБА_8 позичити йому гроші в сумі 100 доларів США, для того щоб поїхати на роботу в м. Москва, на що остання погодилася та дала йому 100 доларів США. Повернувшись з м. Москва 08.04.2011 року, ОСОБА_7 зателефонував до ОСОБА_8 та сказав, що хоче повернути їй позичені гроші. Вони домовились про зустріч в кафе «Лагуна», в смт. Богородчани. Так, біля вказаного кафе ОСОБА_7 зустрів ОСОБА_8 , її брата ОСОБА_16 та невідомого працівника міліції у формі. Вони сказали, щоб він поїхав з ними у Богородчанський РВ де почали погрожувати йому притягненням до кримінальної відповідальності за крадіжку грошей у ОСОБА_8 . У зв`язку з погрозами та з метою уникнення обіцяних неприємностей, ОСОБА_7 віддав ОСОБА_8 300 доларів США та 400 гривень, а решту грошей він мав повернути впродовж 10 днів, про що написав письмову розписку у присутності ОСОБА_14 . Разом з цим, оскільки ОСОБА_7 вважав, що дії щодо вимагання та погрожування відносно нього є неправомірні, то він вирішив звернутись до працівників внутрішньої безпеки МВС, які під час передачі ним ОСОБА_8 решти грошей в сумі 400 доларів США, затримали її разом з братом ОСОБА_17 .

По факту вимагання грошових коштів у ОСОБА_7 , 14 квітня 2016 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.

Також слід зазначити, що заява про вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_8 останньою була написана у органи міліції 15.04.2011 р. (зареєстровано 16.01.2011 р.), розписка датована 09.04.2011 р., а кримінальна справа за ч.2 ст.189 КК України була порушена 14 квітня 2011 року.

При цьому, час можливого вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_8 , останньою вказано у заяві - листопад 2010 року.

Вказане свідчить, що заява про вчинення злочину відносно ОСОБА_8 була написана вже після порушення кримінальної справи за ч.2 ст.189 КК України.

Факт дружніх відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтверджується показами ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Допитані у якості свідка ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 повідомили та підтвердили про дружні відносини між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , вказали що неодноразово бачили їх спільно біля будинку по АДРЕСА_2 та на автомобілі Mitsubishi Lancer X.

Допитана у якості свідка мама ОСОБА_7 ОСОБА_21 повідомила та підтвердила про дружні відносини між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також про їх спільне проживання у квартирі ОСОБА_8 .

Крім цього, встановлено, що в лютому 2013 р. ОСОБА_8 звернулась до Богородчанського районного суду із позовом до ОСОБА_7 про стягнення боргу в сумі 1000 доларів США. При цьому ОСОБА_8 надала суду копію розписки ОСОБА_7 в якій він зобов`язувався повернути їй борг в сумі 1000 доларів США до 09.04.2011 р. Богородчанським районним судом вказаний позов задоволено та винесено рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 7993 грн. боргу, яке сторонами не оскаржувалось.

У сукупності доказів кримінального провадження, останні вказують те, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 мали місце відносини, які полягали у спільному проживанні, користуванні автомобілем, проведенні вільного часу. А наявність розписки ОСОБА_7 про повернення грошових коштів ОСОБА_8 , рішення Богородчанського районного суду від 09.04.2011р., яким задоволене вимоги останньої щодо повернення грошових коштів ОСОБА_7 та яке набрало законної сили, свідчить про цивільно-правові відносини між останніми.

Щодо крадіжки мобільного телефону марки «Samsung SGH-E900» у ОСОБА_8 згідно матеріалів кримінального провадження встановлено, що вказаний мобільний телефон у січні 2011 року був даний ОСОБА_7 у заставу на АЗК «WOG» у смт.Богородчани за надані останньому бутилки горілки «Nemiroff» 1 л. та пачки сигарет «Chester», які він купив на прохання ОСОБА_22 -Марії Вказаний.Мобільний телефон знаходився у автомобілі, який окрім ОСОБА_8 також був у користуванні ОСОБА_7 та про надання його у заставу було відомо ОСОБА_8 . Так, з січня 2011 по квітень 2011 року жодної заяви про крадіжку мобільного телефону від ОСОБА_8 у правоохоронні органи не поступало.

14 листопада 2016 року слідчим СВ Тисменицького ВП ГУНП в області ОСОБА_6 у результаті проведення повного, всебічного, неупередженого досудового розслідування прийнято процесуальне рішення про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку і з тим, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 наявні цивільно-правові відносини та у звзяку із відсутність умислу у ОСОБА_7 на заволодіння грошових коштів та що у діях ОСОБА_7 умисел на заволодіння мобільним телефоном марки «Samsung SGH-E900» відсутній та його дії не становлять суспільної небезпеки, оскільки були спрямовані на задоволення особистих потреб в тому числі ОСОБА_8 , про що останій було відомо.

Згідно зіст. 215 КПК України, досудове розслідування здійснюється у формі досудового слідства. Зазначена норма, як і в цілому положення глави 19 КПК України, визначають форму та регламентують порядок проведення досудового слідства, однак не встановлюють переліку процесуальних та слідчих дій, які обов`язково належить здійснити в ході досудового розслідування для його закінчення.

Орган досудового розслідування в залежності від описаних заявником обставин, в яких останній вбачає ознаки кримінально-караних діянь, на власний розсуд визначає об`єм перевірочних дій, достатній, за переконанням слідчого чи прокурора, для прийняття мотивованого рішення у відповідності до положень ч. 2ст. 283 КПК України.

Згідно положень ст. 91 КПК Україниу, кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. При цьому кримінальним процесуальним законом передбачено, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Як вбачається з наданих слідчому судді матеріалів кримінального провадження, тексту оскаржуваної постанови, зазначені обставини в повній мірі стали предметом аналізу органу досудового розслідування.

Слідчий який проводив перевірку повно та об`єктивно перевірив твердження заявниці з`ясував належним чином правовідносини які мали місце між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та в межах власної компетенції прийняв рішення в межах діючого кримінально-процесуального кодексу, яким урегульовано, що питання цивільно-правових зобов`язань не можуть бути вирішені в порядку кримінального судочинства.

При цьому, скаржник у своїй скарзі не навів жодної фактичної обставини, яка б не була досліджена слідчим на стадії досудового розслідування, та мала б доказову базу по даному провадженню.

При проведенні досудового розслідування, після виконання вимог статті 91 КПК України, і встановлення вказаних обставин, досудове слідство визнається закінченим, якщо немає необхідності у проведенні ще будь-яких слідчих або негласних слідчих дій, спрямованих на збирання, перевірку та оцінку доказів, коли жодна з версій, яка виникла, не залишилась неперевіреною.

Якщо після дослідження всіх обставин кримінального провадження, та безпосереднього дослідження і оцінки показань, речей і документів, які стосуються цього кримінального провадження у їх сукупності, слідчим, прокурором встановлені підстави, передбачені ст. 284 КПК України, приймається рішення про закриття кримінального провадження. Згідно п.2 ч.1ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається при встановлені відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Таким чином, відповідно до матеріалів кримінального провадження та оскаржуваної постанови слідчого вбачається, що під час досудового розслідування слідчим був проведений достатній за даних умов обсяг слідчих дій, необхідних в даному кримінальному провадженні, а встановленим під час досудового розслідування обставинам - дана повна та об`єктивна правова оцінка, а тому оскаржувана постанова не може вважатися такою, що не відповідає вимогам статті 110 КПК України. Сама по собі незгода скаржника із висновками слідчого, до яких він прийшов на основі дослідження доказів, не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Крім цього, твердження скаржника та посилання на рішення судів Богородчанського районного суду від 17.05 р..2011 р., від 05.07.2011р., від 09.11.2011 р. та

29.11.2011 р. є помилковим, оскільки вказані судові рішення стосувалися виключно постанов про відмову у порушенні кримінальної справи та останніми вказані постанови скасовувалися, при цьому вказані рішення жодної преюдиції доказування, як для досудового розслідування, так і для прийняття рішення про закриття кримінального провадження не мають, так як згідно ст.90 КПК України, тільки рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має преюдиціальне значення і то тільки для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

Також, слід зазначити, що вимога заявника, щодо скерування кримінального провадження Генеральному прокурору є безпідставною та такою, що не входить у компетенцію слідчого судді.

Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Виходячи з вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що у скарзі не наведено переконливих доводів, які б стверджували про те, що шляхом проведення додаткових, інших процесуальних дій у кримінальному провадженні, будуть встановлені фактичні дані про обставини, які б свідчили про вчинення вказаного кримінального правопорушення, та відповідно виключали підстави для закриття даного кримінального провадження за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, а тому у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303-307 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні скарги ОСОБА_8 на постанову заступника начальника СВ Тисменицького ВП ГУНП ОСОБА_6 від 14.11.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000228 від 14.05.2013 року- відмовити, з підстав зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Копії ухвали суду вручити скаржнику, представнику скаржника та прокурору.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області.

Слідчий суддя : ОСОБА_1