Справа № 307/586/17
Провадження № 1-кп/307/302/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2017 року м. Тячів
Тячівський районний суд Закарпатської області в особі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10
представника потерпілих ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів кримінальне провадження про обвинувачення :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, одруженого, має одну неповнолітню дитину, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.296 ч.2 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Колодне, мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, одруженого, має трьох неповнолітніх дітей, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.296 ч.2 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та мешканця АДРЕСА_3 , громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, одруженого, має трьох неповнолітніх дітей, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.296 ч.2 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 в групі з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , 24 листопада 2016 року, близько 22 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території автозаправки «Занівка», в урочищі «Біля Мосту» в с.Чумалево, Тячівського району, Закарпатської області, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, ігноруючи існуючі у суспільстві загальноприйняті правила поведінки і норми моралі, маючи на меті протиставити себе загальноприйнятим правилам поведінки в суспільстві, намагаючись самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб і нахабно показуючи своє зневажливе ставлення до оточуючих, безпричинно розпочали конфлікт з потерпілими ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , який переріс у бійку, в ході якої наносячи удари руками та взутими ногами, спричинили ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забоїв м`яких тканин тім`яно-скроневої області голови зліва, тім`яної області та потиличної ділянки справа, нижньої губи та зовнішнього носу, садна спинки носу та чола справа, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді синців і садна слизистих оболонок верхньої і нижньої губи та правої щоки, задніх поверхонь тулуба, ліктьових суглобів, а також правого стегна, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, садна в області перенісся, синців в обох очних ділянках, а також перелому кісток носу, які відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 досудовим розслідуванням кваліфіковані за ст.296 ч.2 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 досудовим розслідуванням кваліфіковані за ст.296 ч.2 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 досудовим розслідуванням кваліфіковані за ст.296 ч.2 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.
В ході судового розгляду обвинуваченими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисниками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , їх представником ОСОБА_11 заявлено клопотання про затвердження судом угод про примирення від 21.03.2017 року та від 13 квітня 2017 року між обвинуваченими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та потерпілими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ..
Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.
Відповідно п. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
При перегляді ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України від 8 грудня 2015 року за заявою заступника Генерального прокурора України у Постанові від 31 березня 2016 року у справі №5-27кс16 Верховний Суд України зазначив, що примирення є комплексним, міжгалузевим інститутом кримінального та кримінального процесуального законодавства, спрямованого на задоволення/відновлення прав потерпілого та заохочення позитивної посткримінальної поведінки суб`єкта злочину. На забезпечення дієвості правових механізмів інституту примирення, його цілей і мети впливають «складні» зв`язки між принципами публічності і диспозитивності. Суд підкреслює, що норми статей 468 і 469 КПК в поєднанні з положеннями пункту 7 статті 474 цього Кодексу є втіленням основних цінностей інституту примирення. Тому при визначенні того, чи можна укладати угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим щодо злочинів невеликої тяжкості - двооб`єктного (багатооб`єктного) злочину (частина перша статті 286 КК), суд має керуватись не тільки формальними вимогами цих норм щодо видів угод про примирення і класифікацію злочинів, щодо яких такі угоди можуть укладатися, а чітко дотримуватись їх засадничих принципів. Враховуючи високі стандарти, які існують у сфері захисту людини та основоположних свобод, і більшу рішучість, яка відповідно й неминуче вимагається при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства, Суд надає особливого значення існуванню в інституті примирення конкуренції принципів публічності і диспозитивності, яка визначає пріоритети публічного і приватного інтересів та їх взаємозв`язок. Отже, Суд вважає, що для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія «інтерес». Суд підкреслює, що під час примирення сторін у кримінальному судочинстві кожна зі сторін кримінально-правового конфлікту переслідує свої інтереси. Для потерпілого це відновлення порушених прав шляхом відшкодування заподіяної злочином шкоди, для захисту якої він у кримінальному процесі наділений відповідними правами. Для обвинуваченого (підозрюваного) це уникнення кримінальної відповідальності або призначення мінімального покарання. Держава, у свою чергу, будучи носієм публічного інтересу, регулює суспільні відносини, які є предметом кримінального процесуального права. Суд нагадує, що під час вирішення кримінально-правових конфліктів Європейський суд з прав людини зобов`язує національні суди дотримуватись балансу між приватними і публічними інтересами. Угода про примирення, на думку Суду, являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу. Адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норму права про примирення щодо конкретного (їх) випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні (публічні) інтереси. Цілком очевидно, що в силу публічного характеру кримінально-правового регулювання угоді про примирення повинна відводитись другорядна роль у забезпеченні балансу інтересів. Проте індивідуальне регулювання учасників конфлікту залежить не тільки від угоди сторін, але і здійснюється завдяки волі осіб, які приймають рішення про примирення, а також норм кримінального процесуального закону, яке передбачає можливість примирення тільки за окремими категоріями злочинів. У цьому зв`язку Суд підкреслює, що з прийняттям нового Кримінального процесуального кодексу України (2012 року), засада диспозитивності розширила свій вплив на значну категорію кримінальних проваджень і, насамперед, на кримінальні провадження щодо злочинів невеликої тяжкості (стаття 474 цього Кодексу), серед яких виділяється кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 286 КК, - так званий двооб`єктний злочин. Така зміна вектора державної політики, на думку Суду, має підняти на новий рівень і практику реалізації приватних інтересів у кримінальному судочинстві. Тобто, існує така група суспільних відносин, охоронюваних кримінальним правом, у яких приватні інтереси їх учасників можуть переважати над суспільними (публічними) інтересами настільки, що волевиявлення потерпілого може мати вирішальне значення для кримінальної відповідальності винної особи. Без наявності приватних інтересів і вираження волевиявлення до їх реалізації ніякі публічні інтереси не можуть бути досягнуті. Значно більшою мірою диспозитивність властива тим нормам кримінально-процесуального закону, які вимагають узгоджених сторонами і судом рішень. Законодавець зобов`язує суд у таких випадках віддавати перевагу узгодженим сторонами рішень і ухвалити їх своїм рішенням. У зв`язку з цим Суд зазначає, що прокурор зобов`язаний здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням (стаття 36 КПК), що покладає на нього відповідальність за додержання закону як під час досудового розслідування, так і за кінцеве законне рішення у кримінальному провадженні. Це, в свою чергу, повинно сприяти активній правовій позиції прокурора при укладенні відповідних угод у кримінальному провадженні. Але варто зазначити, що ступінь активності прокурора у процесі укладення відповідних угод залежить безпосередньо від виду угоди, яка укладається у кримінальному провадженні. Так, ініціювання та укладення угоди про примирення не підконтрольне прокурору, на відміну від угоди про визнання винуватості.
Судом в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч.2 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.
Перевіривши угоди про примирення на їх відповідність вимогам чинного КПК України, суд прийшов до висновку, що зазначені угоди в повному обсязі відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки вони містять всі необхідні реквізити, визначені статтею 471 КПК України, зокрема, найменування сторін, формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, узгоджене покарання та згода сторін на призначення покарання наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди, дата її укладення та підписи сторін.
У судовому засіданні обвинувачені та потерпілі підтвердили суду, що угоди про примирення між ними укладені добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Прокурор в судовому засіданні заперечив проти затвердження угод про примирення.
Дослідивши угоди про примирення, заслухавши доводи сторін, суд вважає, що укладені між потерпілими та обвинуваченими угоди відповідають вимогам КПК України, дії обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ст..296 ч.2 КК України кваліфіковано вірно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони примирились добровільно, обвинувачені можуть виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України.
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що укладені угоди про примирення від 21 березня 2017 року та від 13 квітня 2017 року укладені між потерпілими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та обвинуваченими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підлягають затвердженню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376, 475 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч.2 КК України і призначити йому покарання за ст. 296 ч.2 КК України в виді одного року обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього на підставі ст.76 КК України наступні обов`язки:
періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч.2 КК України і призначити йому покарання за ст. 296 ч.2 КК України в виді одного року обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього на підставі ст.76 КК України наступні обов`язки:
періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч.2 КК України і призначити йому покарання за ст. 296 ч.2 КК України в виді одного року обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього на підставі ст.76 КК України наступні обов`язки:
періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Запобіжний захід відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до набуття вироком законної сили слід залишити попередній у вигляді особистого зобов`язання.
Цивільного позову не заявлено.
Процесуальних витрат не має.
Речовий доказ DVD-R диск №1 марки «Omega», на якому міститься відеозапис події, яка відбулася 24 листопада 2016 року, який ззнаходиться при матеріалах кримінального провадження, залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення засудженим та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Головуючий: ОСОБА_1