Справа № 522/4734/17
Провадження 1-кс/522/4466/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2017 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю власника майна ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури №3, про арешт майна, -
ВСТАНОВИВ:
Згідно клопотання Шевченківським ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000704 від 10.03.2017 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 10.03.2017 р. до ЧЧ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, надійшла заява ОСОБА_5 щодо вжиття заходів до малознайомого чоловіка на ім`я ОСОБА_6 та двох невідомих чоловіків, які 10.03.2017 р. в період часу з 15 год. 15 хв. по 16 год. 43 хв. перебуваючи у автомобілі марки «BMW 525D», сірого кольору, д.н. НОМЕР_1 , по шляху руху від будинку АДРЕСА_1 та назад, із погрозою застосування предмету зовні схожого на пістолет вимагали у нього 10000 грн.

Досудовим розслідуванням було встановлено, що в ході проведення ОРЗ поліцейськими БПСП ГУНП в Одеській області у складі автопатруля «Ягуар-910», старшим лейтенантом ОСОБА_7 , та старшим лейтенантом ОСОБА_8 , автомобіль марки «BMW 525D», сірого кольору, д.н. НОМЕР_1 , був виявлений на автостоянці ТЦ «Середньофонтанський», за адресою: м. Одеса, пров. Семафорний, 4, поряд з місцем проживання потерпілого ОСОБА_5 . Поряд з автомобілем перебував ОСОБА_3 . В подальшому було встановлено, що саме ОСОБА_3 , керує зазначеним транспортним засобом, який належить йому на підставі права власності.

В ході проведення огляду місця події на автостоянці біля ТЦ «Середньофонтанський», за адресою: м. Одеса, пров. Семафорний, 4, було вилучено транспортний засіб марки «BMW 525D», сірого кольору, д.н. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_3 та один ключ від замка запалювання.

Також в ході досудового розслідування, було встановлено особу малознайомого чоловіка на ім`я ОСОБА_6 , яким виявився ОСОБА_9 , та згідно його пояснень останній вказав, що дійсно 10.03.2017 р., він спільно зі своїми товаришами на автомобілі марки «BMW 525D», сірого кольору, д.н. НОМЕР_1 , возили по місту ОСОБА_5 .

Приймаючи до уваги, що автомобіль марки «BMW 525D», сірого кольору, д.н. НОМЕР_1 , використаний як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та те, що незастосування арешту майна може призвести до зникнення, втрати або пошкодження даного майна та настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженні, слідчий вважає за доцільним накладення арешту на майно, а саме на: автомобіль марки «BMW 525D», сірого кольору, д.н. НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_3 та один ключ від замка запалювання від вищевказаного транспортного засобу.

Власник автомобіля марки «BMW 525D» ОСОБА_3 , заперечував проти задоволення клопотання.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися про розгляд клопотання сповіщались.

Розглянувши клопотання, вивчивши надані до нього матеріали, заслухав думку учасників процесу, суд вважає необхідним у задоволенні клопотання відмовити з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України, метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Щодо осіб, які не є підозрюваними та обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Вивченням матеріалів наданих до клопотання встановлено, що у кримінальному провадженні, жодній особі про підозру не повідомлено, в тому числі і ОСОБА_3 .

Також, цивільний позов з боку будь-якої юридичної або фізичної особи до нього заявлено не було.

Крім того, санкцією ч.2 ст. 189 КК України, за якою проводиться досудове розслідування, конфіскація майна не передбачена.

Будь-яких інших підстав для накладення арешту на вищевказане майно клопотання не містить.

Згідно ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Проте, в порушення зазначеної вимоги Закону, слідчим не було надано достатніх доказів на підтвердження обставин на які він посилається.

У зв`язку з чим, доводи про те, що на вказане майно слід накласти арешт є необґрунтованими.
При цьому, задоволення клопотання про накладення арешту, може призвести до суттєвого порушення Конституційних прав та інтересів його законних власників, що є неприпустимим.

Ст. 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

Крім того, слід зазначити, що неявка сторони кримінального провадження, якою подане клопотання про арешт майна, свідчить про фактичне не підтримання поданого клопотання та не доведення згаданих обставин, що має оцінюватись як підстава для відмови в його задоволенні.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим та не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, а тому задоволенню не підлягає.

Згідно ч.3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилучено майна.

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, -

УХВАЛИВ :
В задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , про накладення арешту на автомобіль марки «BMW 525D», сірого кольору, д.н. НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_3 ; один ключ від замка запалювання від транспортного засобу марки «BMW 525D», сірого кольору, д.н. НОМЕР_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000704 від 10.03.2017 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 189 КК України відмовити, зобов`язав слідчого в провадженні якого перебуває кримінальне провадження №0000704, повернути зазначене майно його власникові.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: