Справа №560/760/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2017 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м .Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000143 від 06 вересня 2016 року на підставі угоди про визнання винуватості за підозрою

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого, військовослужбовця призваного за мобілізацією, молодшого інспектора прикордонної служби 2-ї категорії - водій групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ), молодший сержант,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 408 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в :
В судовому засіданні встановлено, що 05 серпня 2016 року близько 07 години 50 хвилин, в порушення вимог статтей 17, 65 Конституції України, статтей 11, 16, 127, 128, 129, 130, 190, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статтей 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи військовослужбовцем, діючи умисно, з метою ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив місце служби - відділ прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ІНФОРМАЦІЯ_3 (дислокується за адресою: АДРЕСА_2 ) та відправився у невідомому напрямку.

Вказані дії органом досудового розслідування кваліфіковані за частиною 3 статті 408 Кримінального кодексу України, так як ОСОБА_5 вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

23 червня 2017 року між прокурором військової прокуратури Рівненського гарнізону ОСОБА_3 , якому на підставі статті 37 Кримінального процесуального кодексу України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні №0000143 та ОСОБА_5 , у присутності його захисника - адвоката ОСОБА_4 , в порядку, передбаченому статтями 468, 469 та статтею 472 Кримінального процесуального кодексу України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою, сторони дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за частиною 3 статті 408 Кримінального кодексу України. Обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного злочину.

При узгодженні міри покарання було враховано співпрацю обвинуваченого ОСОБА_5 зі стороною обвинувачення, щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, вчинення обвинуваченим злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин (смерть співмешканки), а також те, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, по місцю проживання характеризується позитивно, вчинив тяжкий злочин та його діями порушені лише інтереси держави. А тому, враховуючи пом`якшуючі обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості даного злочину, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_5 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, із застосування статті 69 Кримінального кодексу України та перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, яке не зазначене в санкції статті, а саме у вигляді арешту строком на 3 (три) місяці.

Розглядаючи в порядку пункту 1 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил статтей 468, 469 Кримінального процесуального кодексу України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні також просили вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджене в ньому покарання. При цьому, обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 408 Кримінального кодексу України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із статті 12 Кримінального кодексу України, є тяжким злочином, від якого потерпілих немає.

Обставинами, які відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом визнається щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення обвинуваченим злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин (смерть співмешканки), а також те, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, по місцю проживання характеризується позитивно.

Обставини, які відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлені.

Відповідно до змісту статтей 50,65 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог частини 1 статті 69 Кримінального кодексу України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Згідно пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами, внесеними від 10 грудня 2004 року, від 12 червня 2009року, від 06 листопада 2009 року, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (стаття 69 Кримінального кодексу України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 чи ч.2 ст.69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені пунктом 1 частини 4 статті 474 Кримінального процесуального кодексу України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені частиною 2 статті 473 Кримінального процесуального кодексу України, та наслідки її не виконання, передбачені статтею 476 Кримінального процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Рівненського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин, суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_5 вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, а тому приходить до висновку, що кваліфікація його дій за частиною 3 статті 408 Кримінального кодексу України є правильною, за якою належить призначити ОСОБА_5 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 314, 373, 374, 475 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

З А С У Д И В:
Затвердити угоду від 23 червня 2017 року про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Рівненського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 408 Кримінального кодексу України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 23 червня 2017 року покарання із застосуванням частини 1 статті 69 Кримінального кодексу України у вигляді арешту строком на 3 (три) місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту затримання, тобто з 11 червня 2017 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до вступу вироку у законну силу залишити у вигляді тримання під вартою.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: підпис.
З оригіналом згідно.
Голова Дубровицького
районного суду ОСОБА_1