Єдиний унікальний номер 205/3410/16-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2016 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту на майно, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши матеріали кримінального провадження, -

ВСТАНОВИВ:
До Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання ОСОБА_2 , в якому заявник просив скасувати арешт з його майна, а саме:

1). гаражу № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

2). житлового будинку АДРЕСА_2 ;

3). гаражу № НОМЕР_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

4). гаражу № НОМЕР_3 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

5). гаражу № НОМЕР_4 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

6). гаражу № НОМЕР_5 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

7). квартири АДРЕСА_3 ;

8). квартири АДРЕСА_4 , на які було накладено арешт ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_3 від 19.02.2013 року. При цьому заявник посилається на необґрунтованість зазначеної ухвали, яку винесено з порушенням вимог ст.173 КПК України.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_4 , підтримав подане клопотання, просив слідчого суддю задовольнити його, скасувавши вказану ухвалу з огляду на те, що арешт на майно заявника був накладений з суттєвими порушеннями вимог чинного цивільного і кримінального процесуального законодавства, і правові підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження на даний час відсутні. Крім того, він посилався на те, що на теперішній час у кримінальному провадженні №0000172, в рамках якого і було прийнято рішення про накладення арешту на майно заявника, ОСОБА_2 має статус свідка, йому не пред`явлено підозру і він не є обвинуваченим у кримінальному провадженні, а тому правових підстав для арешту його майна на даний час немає.

Прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 проти задоволення клопотання ОСОБА_2 заперечував, посилаючись на процесуальну необхідність такого заходу забезпечення в рамках зазначеного кримінального провадження, що не втратив свою актуальність і дотепер. Крім того, він зазначив, що дане провадження було порушено на підставі колективної заяви колишніх членів ОК «Вест-Тарханкут», які вказали на ОСОБА_6 як на особу, внаслідок злочинних, на їх думку, дій якої ним було спричинено матеріальну шкоду. Вказані особи визнані потерпілими у кримінальному провадженні, більше того, ними подано цивільні позови про стягнення сум заподіяної шкоди. Саме ця обставина і стала основною підставою для звернення слідчим до слідчого судді з метою накладення арешту на майно ОСОБА_2 , як особи, що основним фігурантом у провадженні.

Потерпілі, які є і цивільними позивачами у зазначеному кримінальному провадженні - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в судовому засіданні також заперечували проти задоволення клопотання ОСОБА_2 , зазначивши, що правових підстав для скасування накладеного на майно заявника арешту на теперішній час немає, оскільки вони в даному провадженні заявили цивільні позови про стягнення сум заподіяної ним діями саме з ОСОБА_2 матеріальної шкоди.

Слідчий суддя, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши надані матеріали, вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання з наступних підстав.

Так, ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_3 від 19.02.2013 року у кримінальному провадженні №0000172 було накладено арешт на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 , як особі, що причетна до шахрайських дій посадових осіб ОК «Вест-Тарханкут», до яких він мав безпосереднє відношення.

Аналізуючи вказану ухвалу, викладені у ній мотиви і підстави для задоволення клопотання слідчого про накладення арешту, слідчий суддя вважає за необхідне зауважити на наступному.

Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження КПК визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Так, слідчим при поданні відповідного клопотання про накладення арешту було дотримано вимоги ч.2 ст.171 КПК України, а саме зазначено достатні правові підстави для здійснення арешту майна ОСОБА_2 , встановлено і надано перелік нерухомого майна останнього, що підлягало арешту, а також надано документальне підтвердження права власності на таке майно.

З огляду на те, досліджені слідчим суддею ОСОБА_3 обставини справи не викликали у нього сумнівів у доведеності необхідності накладення арешту на майно ОСОБА_2 , клопотання слідчого було задоволено шляхом постановлення відповідної ухвали.

На переконання слідчого судді, зазначена ухвала повністю відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства України, його принципам і загальним засадам, які зазначені у ст.7 КПК України, зокрема законності і верховенству права, що направлені, серед іншого, на захист прав та законних інтересів потерпілих цивільних позивачів.

В цьому контексті важливо зазначити, що законодавцем арешт майна позиціонується як важливий захід забезпечення кримінального провадження, що направлений, перш за все, на гарантування і відстоювання прав потерпілих у кримінальному провадженні, оскільки, виходячи із практики національного судочинства, саме права потерпілих, які є і цивільними позивачами, є найбільш незахищеними і такими, що відходять на другий план, при постановленні судом відповідного рішення за результатами розгляду кримінальному провадженні.

При цьому необхідно зазначити, що, відповідно до ч.1 ст.167 КПК, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку. Відповідно до вимог КПК, арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Не дивлячись на те, що заявник ОСОБА_2 до теперішнього часу має процесуальний статус «свідка», слідчий суддя вважає, що це не позбавляє необхідності до застосування заходів забезпечення в даному кримінальному провадженні, при цьому вважає за потрібне вказати наступне.

Так, поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

На думку слідчого судді, у кримінальних провадженнях, в яких потерпілим заподіяна матеріальна шкода, особа, що обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, є і цивільним відповідачем, на якого законом покладається обов`язок (безперечно, в разі ухвалення судом обвинувального вироку) відшкодування завданих потерпілим збитків.

Під час судового розгляду клопотання у слідчого судді обґрунтовано сформувалося внутрішнє переконання у тому, що ОСОБА_2 , щонайменше, причетний до завдання матеріальних збитків потерпілим у даному кримінальному провадженні, а тому у майбутньому може бути притягнутий до кримінальної відповідальності, зокрема, й до цивільно-правової.

В свою чергу, зняття арешту з майна заявника в подальшому унеможливить виконання майбутнього рішення суду в частині цивільного позову.

Всі зазначені вище обставини і факти в сукупності дають слідчому судді абсолютно обґрунтовані підстави вважати, що, по-перше, арешт на майно ОСОБА_2 було накладено законно і обґрунтовано, а по-друге, що потреба у подальшому арешті такого майна на даний час залишається нагальною і актуальною, що і є, без сумніву, основними підставами для відмови у задоволенні клопотання заявника.

На підставі викладеного, керуючись ст.170-174 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту на майно відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1

З оригіналом згідно: Слідчий суддя

Секретар -