АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/201/17 Справа № 203/4392/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року, -

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Катеринівка, Васильківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, мешкаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-30.10.2012 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.304, ч.2 ст.186, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він, 07.09.2016 приблизно о 18 годині 40 хвилин, знаходячись біля буд. № 1, в районі пл. Старомостовій в м. Дніпро, побачив раніше незнайому йому громадянку ОСОБА_10 , на шиї якої знаходились 2 ланцюжки із золота та кулон із золота. Керуючись раптовим виниклим злочинним умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна він діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, приблизно о 18 годині 40 хвилин цього ж дня, підійшов ззаду до потерпілої ОСОБА_10 та шляхом ривка зірвав з шиї потерпілої вказані 2 ланцюжка із золота та кулон із золота та з викраденим з місця злочину зник.
В результаті чого він завдав потерпілій збиток у розмірі 1323 грн. 66 коп.
Не погоджуючись з вироком, прокурор, подав апеляційну скаргу в якій, не оскаржуючи фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення і кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх доводів прокурор посилається на те, що судом помилково визнано часткове відшкодування потерпілій матеріальної шкоди , як обставину, що пом`якшує покарання. Крім того посилається на те, що судом залишено поза увагою дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних злочинів, був звільнений від покарання, проте не ставши на шлях виправлення, повторно вчинив аналогічний злочин. На думку прокурора це свідчить про те, що заходи гуманізації кримінального покарання виявилися недостатніми стосовно особи обвинуваченого. Крім того прокурор вказує, що судом не було враховано думку потерпілої у дебатах, яка підтримала позицію прокурора про призначення ОСОБА_7 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, обвинувачений просить її відхилити, а вирок суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що судом вірно встановлені обставини, які пом`якшують його вину, а саме щиросердне каяття та відшкодування збитків потерпілій. Також вказує, що прокурор намагається посилити покарання, шляхом використання доказів, які стосуються лише попередніх його судимостей.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора і просив її задовольнити, пояснення обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора і просив вирок суду залишити без змін, думку захисника, який також вважав за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, їх виступи в судових дебатах та з останнім словом обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за обставин, викладених у вироку суду та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_7 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Аналізуючи доводи прокурора щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даних про його особу, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Зі змісту закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 50 КК України, випливає, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

При призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено відповідно до зазначених вимог закону.

Як видно з вироку, судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_7 , дані про особу обвинуваченого, всі обставини провадження, в тому числі і ті, про які зазначає прокурор в свої апеляційній скарзі.

Суд обґрунтовано врахував обставини, які впливають на вид і розмір покарання, всі дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, вчинив тяжкий злочин. Як видно з наявних матеріалів, ОСОБА_7 визнав свою вину, відшкодував частково потерпілій збитки і остання не наполягала на суровому покаранні для обвинуваченого. Також із наявних даних видно, що ОСОБА_7 має малолітню дитину і його сім`я знаходиться у скрутному матеріальному становищі.

З урахуванням викладеного, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства і призначив покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, яке за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.

За таких обставин, доводи прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, не підлягають задоволенню.

Вирок суду є законним, обґрунтованим і належно вмотивованим, який зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року, відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду: