Справа № 404/8177/16-к
Номер провадження 1-кс/404/1875/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2016 року Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши в приміщенні суду в місті Кропивницькому клопотання слідчого СВ Кропивницького ГУ НП в Кіровоградській області по матеріалам кримінального провадження 000115248 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2016 року, слідчий СВ Кропивницького ГУ НП в Кіровоградській області за погодженням з прокурором Кіровоградської місцевої прокуратури, звернувся до Кіровського районного суду міста Кіровограда з клопотанням про накладення арешту на квартиру, АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Зазначена нерухомість не відноситься до тимчасово вилученого майна.

Метою звернення, є забезпечення: належних умов для зберігання речових доказів; забезпечення виконання у майбутньому можливого додаткового виду покарання-конфіскації та задоволення позовних вимог цивільного позивача в цьому ж кримінальному провадженні.

З метою забезпечення майна, за правилами ч. 2 ст. 172 КПК України, юридична особа, за якою зареєстровано право власності на житло, не повідомлялася щодо розгляду поданого слідчим клопотання.

Уважно вислухавши доводи присутніх, учасників розгляду клопотання, ретельно дослідивши матеріали долучені до клопотання, вважаю за можливе задовольнити вимоги по поданому слідчим клопотанню, з наступних підстав:

Досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 190 КК України, було розпочато після внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про те, що: в жовтні 2015 року невідомі особи шахрайським шляхом переоформили право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно долученої інформаційної довідки від 13.12.2016 року, за товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстровано право власності на зазначене нерухоме майно.

Слідчий оглянув предмет посягання, та в порядку ст. 98-100 КПК України, виніс постанову від 20 грудня 2016 року про визнання речовим доказом квартири, АДРЕСА_1 .

У свою чергу, колишній титульний власник, як потерпілий та цивільний позивач, в цьому кримінальному провадженні подав позов про відшкодування з винної особи вартості майна, здобутого злочинним шляхом.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. (ч. 6 ст. 170 КПК України) Таким чином слідчий довів обґрунтованість заявленої вимоги, дія якої співрозмірна з вартістю майна ймовірно здобутого злочинним шляхом, та здатна забезпечити майнові вимоги потерпілого/цивільного позивача.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами у кримінальному провадженні є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в поряду, визначеному Кабінетом Міністрів України. (ч. 2 ст. 100 КПК України).

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. (ч.ч.1-2ст.170 КПК України).

У випадку призначення покарання за ч. 4 ст. 190 КК України, існує можливість застосування такого додаткового покарання, як конфіскація, тобто ініціатор клопотання правильно зазначив завданням арешту забезпечити виконання можливої конфіскації.

При цьому враховується, що відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей. Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину.

Слідчий надав достатні данні, а саме: правовстановлюючі документи, на підставі яких доводиться розумна підозра в тому, що майно є об`єктом можливого посягання, має відношення до досліджувальних обставин та саме воно в сукупності може мати доказове значення. Зазначене майно визнано речовим доказом злочину. Таким чином, є нагальна потреба у забезпеченні належного зберігання речових доказів у кримінальному провадженні.

Для проведення ефективного досудового розслідування є потреба у збереженні цього майна у такому незмінному стані до встановлення фактичних обставин вчинення злочину.

На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба втручання у права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту з метою запобігання його знищення, пошкодження, зміни, відчуження, забезпечення заявлених позовних вимог та можливості виконання додаткового покарання у виді конфіскації, тощо.

Держава гарантує захист майнових прав осіб, а також зобов`язана забезпечити ефективне проведення досудового розслідування. Тобто, тимчасове обмеження Конституційних прав чинного титульного власника нерухомого майна має незначний строковий характер, а виконання завдань в цьому кримінальному провадженні, переважають принцип мирного володіння майном.

Залучені до клопотання копії позовних заяв ОСОБА_4 , до приватного нотаріуса ОСОБА_5 та товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», про скасування рішення приватного нотаріуса, а також державної реєстрації обтяжень, визнання права власності та реєстрації права власності на спірну квартиру, скасування запису в реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру за товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», визнання права власності на житло, засвідчують факт триваючих судових спорів та правової невизначеності належності майна.

Відповідно до ч. 12 ст. 100 КПК України, спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. У такому випадку річ зберігається до набрання рішенням суду законної сили. Згідно п. 1 Постанови Пленуму № 5 Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Зі змісту наведеного роз`яснення зрозуміло, що власники можуть ініціювати перед судом чи слідчим суддею розгляд клопотання про зняття арешту, після пред`явлення ними копії судового рішення, що набрало законної сили, про визнання за певною особою індивідуально визначеного майна. Такий правовий висновок гарантує забезпечення майнових прав щодо невизначеного кола власників спірного майна.

Арешт майна, у даному конкретному випадку, повністю відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України, щодо врахування розумності та співмірності обмеження права власності по відношенню до завдань в цьому кримінальному провадженні. Так, можливість відчуження спірного майна, завдасть майнових збитків іншим особам, затягне ухвалення остаточного процесуального рішення.

Згідно пункту 1 ст. 1 Першого протоколу Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти. На виконання означеної міжнародної норми права, кожен заявлений власник/володілець майна, при наявності судового рішення про належність майна вправі ставити питання про звільнення майна з під арешту.

Суто з об`єктивних умов, на початку цього досудового розслідування, передчасною буде остаточна правова оцінка: належності, допустимості достатності доказів та кваліфікуючих ознак злочину. Перераховані обставини з`ясовуються на стадії судового розгляду. Тому, при розгляді клопотання про застосування такого виду заходу забезпечення, достатньо встановити лише наявність обґрунтованості існуючих ризиків, у сукупності з доведеністю завдань та мети накладення арешту на майно , що слідчий і виконав. Від застосування такого виду заходу забезпечення негативних наслідків не настане. Арешт суттєво не позначитися на інтересах третіх осіб.

Керуючись ст. 170 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого про накладення арешту на майно, задовольнити.

По кримінальному провадженню 000115248 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 190 КК України, накласти арешт на квартиру, АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим СВ Кіровоградського відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області ОСОБА_3 , з вчиненням ним у визначеному законом порядку дій по реєстрації арешту майна та забезпеченню умов його зберігання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Кіровоградської області протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1