В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.01.2017 Справа №607/657/16-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тернополі матеріали кримінального провадження № 0000170 від 12 квітня 2015 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Почапинці Тернопільського району Тернопільської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, працюючого на залізниці м. Скалат складачем поїздів, проживаючого за адресою по АДРЕСА_1 ,раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

В обвинуваченого ОСОБА_3 11 квітня 2015 року о 14 год. 00 хв. на вул. 8 Березня с. Драганівка, Тернопільського району Тернопільської області неподалік бару «У Куми», на ґрунті неприязних відносин, виник конфлікт з ОСОБА_5 . Під час даного конфлікту вони сперечались між собою з приводу образ висловлених напередодні ОСОБА_3 в адресу брата потерпілого - ОСОБА_6 . Потім, ОСОБА_3 погрожуючи фізичною розправою відійшов від ОСОБА_5 , сів у автомобіль та поїхав у невідомому напрямку. У зв`язку із наведеним, у ході даної розмови, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень. Через 40 хвилин ОСОБА_3 повернувся до бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться на АДРЕСА_2 та вирішив довести свій злочинний намір до кінця. Вийшовши з машини, він одразу підійшов до ОСОБА_5 та умисно наніс йому один удар кулаком правої руки в ділянку носа та ще один удар кулаком правої руки в область нижньої щелепи. Від указаних ударів ОСОБА_5 втратив рівновагу, впав на землю та на 10 секунд втратив свідомість. Внаслідок вчинення ОСОБА_3 зазначених протиправних дій потерпілому ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин носа, правої половини підборіддя та лівої вертикальної гілки нижньої щелепи, подвійного перелому нижньої щелепи, закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, які належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такі, що не були небезпечними для життя в час їх спричинення, але викликають тривалий розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України визнав повністю, підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини та показав, що 11 квітня 2015 року приблизно о 14 год. 00 хв. перебуваючи на вул. 8 Березня в с. Драганівка Тернопільського району, неподалік бару «У Куми», у нього виник конфлікт з ОСОБА_5 . Під час даного конфлікту вони сперечались між собою з приводу образ висловлених ним в адресу брата потерпілого - ОСОБА_6 . Однак, він відійшов від ОСОБА_5 та сів у автомобіль та поїхав. Через 40 хвилин, він повернувся до бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » і підійшов до ОСОБА_5 та умисно наніс йому один удар кулаком правої руки в ділянку носа та ще один удар кулаком правої руки в область нижньої щелепи. Від указаних ударів ОСОБА_5 втративши рівновагу впав на землю. У вчиненому він щиро розкаюється, просить його суворо не карати.

Крім власного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_3 повністю погодився зі всіма доказами, що були зібрані під час досудового розслідування і підтверджували його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, згідно повідомлення про підозру та обвинувального акта, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд, у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, проаналізувавши вищевказані обставини та докази, суд, приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину та вважає, що органами досудового розслідування його дії кваліфіковано вірно за ч.1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65КК України, враховує ступінь тяжкості, характер та наслідки вчиненого злочину, його ставлення до нього та поведінку після його вчинення, особу винного, зокрема те, що він раніше не судимий, стан його здоров`я, за місцем проживання характеризується позитивно, обставини, які пом`якшують покарання - визнання ним своєї вини, щире каяття у вчиненому. Обставини, які обтяжують покарання відсутні. Підстав для застосування ст. 69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , йому слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді обмеження волі. Вищевказане покарання суд вважає необхідним та достатнім для досягнення мети не лише кари за вчинене обвинуваченого, а й буде слугувати для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.

Разом з тим, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, оскільки виправлення останнього можливе без відбування покарання.

Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з встановленням йому іспитового строку, у порядку визначеному ст. 75 КК України, суд взяв до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому із врахуванням його характеризуючи даних, ступеню тяжкості вчиненого злочину, та вищевказаних обставин справи.

Водночас, суд, вважає, що з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 в період дії іспитового строку, відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, на нього слід покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання .

Вирішуючи заявлений прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 в інтересах держави в особі департаменту фінансів Тернопільської обласної державної адміністрації про відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_5 від злочину в сумі 729 грн., понесених закладом охорони здоров`я, суд виходить з наступного.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, при цьому, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності або власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» роз`яснено, що витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Згідно довідки КЗТОР «Тернопільська університетська лікарня» від 22 квітня 2015 року №01-3/1127, потерпілий ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні: з 11 квітня 2015 року по 14 квітня 2015 року - у травматологічному відділенні, та сума витрачених коштів на його лікування склала 729 грн.

Таким чином, з урахуванням належного підтвердження заявлених прокурором позовних вимог, які, крім цього, визнані обвинуваченим, в силу ст.ст. 127-129 КПК України, ст. 1206 ЦК України, заподіяна злочином шкода у вигляді витрат на лікування потерпілого підлягає стягненню з обвинуваченого у повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України і призначити йому покарання за цією статтею у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік іспитового строку.

Зобов`язати ОСОБА_3 , відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, в період дії іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави в особі департаменту фінансів Тернопільської обласної державної адміністрації (одержувач: ГУК у Тернопільській області 24060300, розрахунковий рахунок №0001 в ГУДКСУ в Тернопільській області, МФО 838012, ) заподіяну шкоду у виді витрат, понесених на лікування потерпілого ОСОБА_5 від злочину, в сумі 729 (сімсот двадцять дев`ять) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Головуючий суддяОСОБА_1