Справа № 466/535/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/297/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.190 ч.2,3 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000509 за апеляційною скаргою потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 23.12.2016 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кути, Косівського району Івано-Франківської області, українця, громадянина України, із вищою, освітою, розлученого, на утриманні двоє дітей: повнолітня ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітня ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 , приватного підприємця, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, а саме: вироком колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області від 14.09.2014 року, який змінений Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України в редакції Закону України від 05 квітня 2001 року до 5 (п`яти) років позбавлення волі.

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3 ст.190 КК України,
за участю:

прокурора - ОСОБА_13 ,

потерпілих - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника-адвоката ОСОБА_14

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

встановила:
Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 подали апеляційну скаргу на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 23.12.2016 року, яким ОСОБА_10 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 та ч.3 ст.190 КК України та призначено обвинуваченому покарання:

за ч. 2 ст. 190 КК України 2 (два) роки позбавлення волі,

за ч.3 ст. 190 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів із врахуванням покарання, призначеного вироком колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області від 14.09.2014 року, який змінений Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, шляхом часткового складання призначених покарань призначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

У строк відбування покарання ОСОБА_10 зараховано термін перебування під вартою починаючи з 08.10.2016 року

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 у даному кримінальному провадженні домашній арешт закінчився 29.05.2015 року.

Речові докази у справі відсутні.

Цивільні позови задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_15 39146 (тридцять дев`ять тисяч сто сорок шість ) грн. 08 коп. завданої майнової шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 652436 (шістсот п`ятдесят дві тисячі чотириста тридцять шість) грн. 60 коп. завданої майнової шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_16 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. завданої майнової шкоди.

В апеляційній скарзі потерпілі просять вирок суду першої інстанції скасувати в частині обрання міри покарання через м`якість призначеного покарання, оскільки таке покарання не відповідає ні тяжкості скоєного ним злочину, ні особі обвинуваченого.

Апелянти покликається, що судом першої інстанції, при призначені ОСОБА_10 покарання не було враховано, що він обманним, шахрайським, шляхом заволодів коштами у великих розмірах завдавши значної матеріальної шкоди трьом потерпілим.

Апелянт ОСОБА_15 зазначає, що за завдану йому шкоду обвинуваченому фактично призначено 6 місяців позбавлення волі і лише шляхом часткового складання призначених покарань, що становить аж 6 місяців за скоєні ним три злочини йому визначено остаточну міру покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно вказав на щире каяття ОСОБА_10 , що абсолютно не відповідає дійсності, адже тривалий час він вини не визнавав зовсім. Водночас судом не було враховано, що через розшуки ОСОБА_10 судовий розгляд був розтягнутий на декілька років.

Апелянт наголошує, що суд безпідставно вказав на наявність у ОСОБА_10 двох неповнолітніх дітей, адже старша донька досягла 18 річного віку ще у 2015 році і в справі немає підтвердження, що діти перебувають на утриманні ОСОБА_10 , який розвівся з дружиною і діти проживають з матір`ю.

Апелянти вважають, що призначене покарання ОСОБА_10 за своїм розміром є несправедливим через м`якість оскільки є невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_10 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою, з корисливих мотивів, на початку літа 2008 року, перебуваючи на АДРЕСА_2 , запропонував потерпілому ОСОБА_9 придбати автомобіль марки «Фольксваген» моделі «Т5», який він пригонить з-за кордону на територію України, хоча наміру робити цього не мав. Потерпілий ОСОБА_9 погодився на дану пропозицію ОСОБА_17 та 07.07.2008 року, перебуваючи в приміщенні банку «Брок Бізнес Банк», що у м. Львові по вул. Вітовського 35а. передав ОСОБА_18 грошові кошти в сумі 25 000 доларів США, за умови, що вказаний автомобіль буде пригнаний на територію України упродовж наступних 3 місяців. Водночас, ОСОБА_19 виконувати взяті на себе зобов`язання наміру не мав, а кошти, привласнені злочинним шляхом, використав на власні потреби, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 25 000 доларів США, що станом на 07.07.2008 року згідно курсу НБУ, становило суму 121 000 грн., що у 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, тобто у великих розмірах.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_19 , маючи умисел на повторне заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою, з корисливих мотивів в жовтні місяці 2009 року зателефонував потерпілому ОСОБА_16 з проханням позичити йому грошові кошти в сумі 20 000 грн. на розвиток бізнесу, з умовою повернення протягом наступних двох-трьох тижнів. На дану пропозицію ОСОБА_16 погодився та зустрівшись 14 жовтня 2009 року на перехресті вулиць Личаківська-Короленка у м.Львові з ОСОБА_20 , сів до нього в автомобіль марки «Фольксваген» моделі «Мультиван», де в подальшому передав вище вказану суму грошей ОСОБА_18 . Водночас, ОСОБА_19 виконувати взяті на себе зобов`язання наміру не мав, а кошти, привласнені злочинним шляхом, використав на власні потреби, чим завдав потерпілому ОСОБА_16 матеріальної шкоди на загальну суму 20 000 грн.

Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_19 , маючи умисел на повторне заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою, з корисливих мотивів впродовж тривалого часу, а саме з 2010 року по грудень 2011 року, неодноразово пропонував ОСОБА_15 придбати для нього автомобіль марки «Ісузу Тропер» 2000-2001 року випуску та пригнати з-за кордону на територію України. Погодившись на вказану пропозицію потерпілий ОСОБА_15 в грудні місяці 2011 року, перебуваючи у м.Львові за адресою вул. .Панча 26/20, передав ОСОБА_18 грошові кошти в сумі 1 500 доларів США, як завдаток за виконання вказаних вище зобов`язань, хоча останній виконувати взяті на себе зобов`язання наміру не мав, а кошти, привласнені злочинним шляхом, використав на власні потреби, чим завдав потерпілому ОСОБА_15 матеріальної шкоди на загальну суму 1 500 доларів США, що станом на грудень місяць 2011 року згідно курсу НБУ становило суму 11 985 грн.

Заслухавши доповідача, думку потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про задоволення апеляційної скарги, міркування прокурора, думку обвинуваченого ОСОБА_10 , підтриману його захисником адвокатом ОСОБА_14 , які просили залишити без задоволення апеляційну скаргу потерпілих, а вирок суду першої інстанції - без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілих не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які є в матеріалах кримінального провадження, ОСОБА_10 , повністю визнав свою вину у скоєному, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3 ст.190 КК України, судове слідство проведено повно та всебічно щодо всіх фактичних обставин справи та обрано покарання в межах санкції статті обвинувачення.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме вчинення тяжкого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності, відбуває покарання за вироком від 14.09.2014 року, визнання вини та щире каяття у скоєному, наявність на утриманні двох дітей, що є пом`якшуючою обставиною, позитивну характеристику з місця проживання, а тому йому було обрано покарання у межах санкції статті обвинувачення та на підставі ч.4 ст. 70 КК України остаточно признано покарання у виді позбавлення волі.

Дане покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, підстав для його пом`якшення або призначення більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

В апеляційній скарзі не наведено доказів підтверджуючих те, що у ОСОБА_10 не перебувають на утриманні двоє дітей, або він позбавлений батьківських прав.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_10 щиро розкаявся в скоєному, пообіцяв потерпілим відшкодовувати задані їм збитки.

Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Згідно вимог Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року №838-7, який набрав чинності 24.12.2015 року, до частини 5 ст.72 КК України внесено зміни.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, з врахуванням внесених змін, визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Як вбачається з вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 23.12.2016 року ОСОБА_10 , який перебував у розшуку, було затримано 08.10.2016 року із того часу він перебуває під вартою у Львівській установі виконання покарань у Львівській області, оскільки відбуває покарання за іншим вироком.

Станом на 01.06.2017 року вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 23.12.2016 року не набув законної сили.

З вищенаведеного вбачається, що ОСОБА_10 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з 08.10.2017 року по 01.06.2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

постановила:
Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 23.12.2016 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_10 , засудженого за ч.2, 3 ст.190 КК України залишити без змін.

Зарахувати ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк його попереднього ув`язнення в строк покарання, тобто період з 08.10.2016 року по 01.06.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк, з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: