АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 594/1314/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/122/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.121 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2017 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:
Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі, в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 на вирок Борщівського районного суду від 26 лютого 2016 року,-

Даним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта середня, неодружений, не працюючий, пенсіонер, не судимий в силу ст.89 КК України, -

засуджений за ч.2 ст.121 КК України на 7(сім) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з часу його затримання 19 вересня 2015 року, зарахувавши йому на підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме затримання та перебування під вартою з 19 вересня 2015 року по 26 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави 1045,02 грн. судових витрат.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_10 визнано винним і засуджено за вчинений ним злочин за наступних обставин.

Так, 18 вересня 2015 року близько 19.30 год. між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим, сином обвинуваченого, ОСОБА_11 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння, у житловому будинку, що в АДРЕСА_2 , на побутовому ґрунті з ініціативи потерпілого виник словесний конфлікт, під час якого останній образив батька та наніс обвинуваченому удар рукою в обличчя. Обвинувачений ОСОБА_7 , маючи в руках кухонний ніж, умисно, діючи з наміром заподіяти ОСОБА_11 тілесне ушкодження, не передбачаючи можливості заподіяння своїми діями смерті потерпілому, хоча повинен був і міг передбачити такі наслідки, завдав цим ножем одного удару в область лівої половини грудей. Внаслідок таких дій ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_11 проникаюче поранення грудей з ушкодженням серця, яке супроводжувалось масивною внутрішньою кровотечею та призвело до загального знекровлення організму, яке за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення відноситься до тяжких тілесних ушкоджень і від чого, в подальшому, наступила смерть ОСОБА_11 ..

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та просить постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.1 ст.115 КК України та призначити покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що стороною обвинувачення повністю доведено умисел обвинуваченого на вбивство сина, оскільки попередня поведінка обвинуваченого свідчить про умисел на вбивство сина. Вказує, що між ними виникали постійні конфлікти, обоє зловживали алкоголем, так і дії обвинуваченого безпосередньо під час нанесення удару в життєвоважливий орган - серце, глибина раневого каналу становила 15 см, що спричинило смерть ОСОБА_11 ..

Посилається на те, що за медичною допомогою обвинувачений не звертався, а повідомив ОСОБА_12 , що його син сам впав на ніж, не наносив інших ударів. Вважає, що судом першої інстанції не враховано постійну зміну показань обвинуваченим, який на досудовому слідстві в присутності захисника стверджував про те, що не стерпівши образ зі сторони сина, наніс йому удар в область грудей ножем, пізніше стверджував про те, що наніс удар з метою самозахисту, оскільки син його вдарив. В судовому засіданні показав, що взагалі не знає як ніж опинився в грудях сина, оскільки вони падали разом з ножем на диван під час шарпанини.

Потерпіла ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та перекваліфікувати дії обвинуваченого за статтею, яка передбачає відповідальність за злочин, вчинений з необережності, або просить пом`якшити покарання, призначене йому за ч.2 ст.121 КК України. Вважає, що ніж потрапив в серце ОСОБА_11 випадково при падінні під час шарпанини між батьком та сином. При цьому зазначає, що жодних претензій матеріального чи морального характеру у неї до обвинуваченого відсутні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить пом`якшити покарання, призначене йому за ч.2 ст.121 КК України, застосувавши ст.69 КК України. Посилається на те, що він визнає свою вину у скоєному, щиро кається, просить суд врахувати його стан здоров`я, а також те, що він є особою пенсійного віку.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину, а у разі якщо колегія суддів прийде до висновку, що в діях ОСОБА_7 є склад злочину просить пом`якшити призначене покарання. В обґрунтування своїх вимог вказує, що ОСОБА_7 не завдавав сину удару ножем в серце, а під час сутички між ними останній випадково наштрихнувся на ніж, який обвинувачений тримав в руці з метою чистити картоплю. Посилається на те, що забір крові у підозрюваного було зроблено з порушенням його права. Крім того зазначає, що у випадку якщо колегія суддів прийде до переконання що в діях ОСОБА_7 є склад злочину, просить пом"якшити призначене судом покарання в зв`язку з його невідповідністю тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, посилаючись на те, що він є особою похилого віку, щиро кається з приводу смерті сина та в апеляційній інстанції визнає свою вину у нанесенні умисного удару потерпілому.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу і просить її задовольнити, в судових дебатах захисника, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали подані ними апеляційні скарги, просять їх вимоги задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, провівши судове слідство, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, апеляційні скарги обвинуваченого, його захисника та потерпілої слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив наявні у кримінальному провадженні докази, перевірив доводи обвинувачення і захисту, дав правильну оцінку доказам, що стосуються причин смерті потерпілого, проте припустився помилки в оцінці доказів, які підтверджують суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій та неправильно кваліфікував дії обвинуваченого як спричинення тяжкого тілесного ушкодження, що потягло смерть потерпілого, тобто за ч.2 ст.121 КК України, мотивуючи своє рішення тим, що суб`єктивне ставлення обвинуваченого до настання смерті характеризується необережністю, зокрема, наносячи удар ножем в життєвоважливий орган, обвинувачений не передбачав можливості своїми діями заподіяти смерть потерпілому, хоча повинен був і міг їх передбачити. При цьому, суд послався на те, що саме потерпілий ініціював суперечку, знаряддя злочину - ніж не був попередньо пристосований до його вчинення, а опинився в руках обвинуваченого випадково, при відсутності очевидців та безпорадності стану самого потерпілого, не маючи будь-яких перешкод для нанесення наступного удару, ОСОБА_7 припинив злочинні дії, хоча мав об`єктивну можливість для їх продовження, не зникав з місця події, не знищував слідів злочину, добровільно повідомив про подію родичам та сусідам та просив в них допомоги по порятунку сина, який ще протягом 40 хв. після спричинення ножового поранення подавав ознаки життя.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим.

Так, провівши судове слідство, судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини.

З даних протоколу огляду місця події від 19 вересня 2015 року вбачається, що в житловому будинку у с.Олексинці Борщівського району, в якому проживає обвинувачений ОСОБА_7 , виявлено труп ОСОБА_11 , що лежав на дивані в житловій кімнаті, горілиць. По передній поверхні грудної клітки дещо лівіше краю грудини в її нижній третині виявлена зіяюча рана розміром біля 3см на 1см з рівними краями. У тій же кімнаті на килимі біля дивану виявлено накладення речовини бурого кольору, а також накладення такої ж речовини виявлено на підодіяльнику, що знаходився на ліжку в тій же кімнаті. У кухні будинку на столі виявлені та вилучені два предмети, зовні схожі на ножі. На руків`ї більшого за розміром ножа, а також на міжкімнатних дверях будинку виявлені та вилучені відбитки слідів пальців рук.

В суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_13 вказала, що ввечері, коли смерклося, до неї на мобільний телефон зателефонував обвинувачений і просив прийти, оскільки сину ОСОБА_11 погано. Прийшовши в господарство обвинуваченого, побачила, що ОСОБА_11 лежить на підлозі в кімнаті біля дивану, а обвинувачений стоїть над ним та плаче. Вони поклали ОСОБА_11 на диван, він ще був живий. Свідок пояснила, що ОСОБА_11 проживав у батька, вони зловживали алкоголем, в зв`язку з чим між ними виникали суперечки.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні вказав, що ввечері 18 вересня 2015 року, проходячи біля господарства обвинуваченого ОСОБА_7 , побачив останнього на порозі будинку, який говорив по мобільному телефону. Він йому повідомив, що його син ОСОБА_11 впав на ніж і йому погано. Зайшовши в будинок ОСОБА_7 , на дивані він побачив, що лежить ОСОБА_11 без явних ознак життя, губи в нього вже посиніли, в області грудей була рана, крові не було. Пляму крові він помітив лише на футболці та на ножі. Про дані події він повідомив по телефону в чергову частину райвідділу.

Свідок ОСОБА_15 вказала, що 18 вересня 2015 року прийшла в господарство ОСОБА_7 на виклик ОСОБА_16 як фельшер. Оглянувши ОСОБА_17 , який лежав на дивані, констатувала його смерть. Бачила на тілі під ребром зліва була проникаюча різана рана, крові не було.

Відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи трупа від 19 жовтня 2015 року №61 (а.п.108-110), судово-токсилогічної експертизи від 28 вересня 2015 року № 1252 (а.п.111-112), судово-гістологічної експертизи від 6 жовтня 2015 року № 941 (а.п.113), при дослідженні трупа ОСОБА_11 виявлено рану передньої поверхні лівої половини грудей, котра продовжувалась раневим каналом загальною довжиною близько 7,5 см, що проходив через м`які тканини грудей, міжреберні м`язи, стінку серцевої сорочки, з наскрізним ушкодженням передньої стінки правого шлуночка серця.

Проникаюче поранення грудей спричинене одноразовою колюче-ріжучою дією гострого предмету (знаряддя), цілком можливо клинка ножа.

За ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, а в даному випадку призвівши до смерті, ці ушкодження кваліфікуються як тяжкі.

Смерть ОСОБА_11 настала внаслідок проникаючого поранення грудей з ушкодженням серця, яке супроводжувалося масивною внутрішньою кровотечею, та призвело до гострого знекровлення організму. Смерть настала приблизно за 12-24 години до судово-медичної експертизи його трупа.

Локалізація рани на тілі потерпілого свідчить, що в момент нанесення йому ушкоджень потерпілий був обернений до напрямку дії клинка ножа передньою поверхнею тіла, при цьому, з огляду на напрямок раневого каналу, клинок ножа в тілі потерпілого рухався майже в напрямку спереду-назад, дещо зліва-направо та знизу-вверх.

Ушкодження грудної клітки ОСОБА_11 спричинено прижиттєво, незадовго до настання смерті. Характер ушкодження серця свідчить, що смерть ОСОБА_11 настала безпосередньо після його ушкодження.

Судово-медичних даних, які б свідчили про те, що потерпілий чинив опір нападнику, захищався, немає.

В суді апеляційної інстанції судмедексперт ОСОБА_18 пояснив, що після отриманих тілесних ушкоджень потерпілий міг прожити короткий проміжок часу, що обчислюється кількома хвилинами, рана проходила через м`які тканини грудей, міжреберні м`язи, стінку серцевої сорочки з наскрізним ушкодженням передньої стінки правого шлуночка серця.

Експерт вказав, що глибина раневого каналу склала 15 см, замість вказаних 7.5 см у п.3,5,21 заключної частини висновку №61 від 19 жовтня 2015 року, що є технічною опискою, оскільки при 7.5 см не було би ушкоджене серце.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що поведінка обвинуваченого в подальшому, яка виразилась в намаганні врятувати сина, недоведення злочинного умислу до кінця, при можливості нанесеня інших ударів, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до переконання про те, що ставлення винного до смерті характеризується необережністю, з врахуванням пояснень свідка ОСОБА_13 щодо тривалості життя ОСОБА_11 після конфікту спростовуються показаннями судовомедичного експерта фахівця в галузі медицини. Крім того, свідок ОСОБА_13 не була безпосереднім очевидцем конфлікту, тому не може повідомити, коли мав місце удар та який період часу сплив після нанесення удару.

Таким чином, поза увагою суду залишилась та обставина, що обвинувачений довів свій злочинний умисел до кінця - вбивши потерпілого, оскільки смерть потерпілого настала безпосередньо після нанесення удару, а тому його подальші дії щодо неприховання слідів злочину та повідомлення зі спливом певного терміну часу про те, що відбулося родичів та сусідів не могли запобігти наслідку, який настав - смерті потерпілого.

Крім того, є непослідовними та суперечливими показання обвинуваченого, який в суді першої та апеляційної інстанцій повідомив про те, що ніякого удару не наносив, не помітив як ніж, який він тримав в руці випадково опинився в тілі потерпілого після падіння на диван під час шарпанини між ними. А під час проведення слідчого експерименту розказав та показав як тримав в руках ніж та наносив ним удар потерпілому. Це свідчить про його бажання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне та підтверджує те, що він усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій та свідомо допускав настання наслідків у виді смерті потерпілого.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи" для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодежння, яке спричинило смерть потерпілого, слід ретельно досліджувати докази, що мають значенння для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел слід вирішувати виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер, локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивсті настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

Вирішуючи питання про спрямованість умислу обвинуваченого, колегія суддів виходить з усіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, враховуючи знаряддя, за допомогою якого було нанесено смертельне ножове поранення, цілеспрямованість обвинуваченого - удар ножем нанесено в життєвоважливий орган, поведінку обвинуваченого і потерпілого, яка передувала кримінальному правопорушенню, їх взаємовідносини.

Колегія суддів враховує пояснення обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_13 про те, що обвинувачений та потерпілий вживали алкогольні напої, у зв`язку з чим між ними виникали побутові конфлікти і сварки та склались неприязні стосунки, що підтверджує виникнення конфліктної ситуації між ними безпосередньо перед нанесенням смертельного ножового поранення ОСОБА_11 ..

При цьому, слід врахувати, що ОСОБА_7 наносив удар ножем прицільно у життєвоважливий орган серце, що підтверджує досліджений у суді апеляційної інстанції висновок судово-медичної експертизи від 19 жовтня 2015 року №61 та пояснення судмедексперта ОСОБА_18 ..

Таким чином, ОСОБА_7 , наносячи прицільно удар та спрямовуючи його у життєвоважливий орган, діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілого, передбачав і свідомо допускав настання смерті ОСОБА_11 , а не з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Те, що обвинувачений та потерпілий під час конфлікту перебували в стані алкогольного сп`яніння стверджують досліджені в суді висновки судово-медичних експертиз від 28 вересня 2015 року № 1252, від 25 вересня 2015 року №1230.

Зокрема, відповідно до висновку №1230 від 25 вересня 2015 року при газохроматографічному дослідженні взірця крові ОСОБА_7 ,, відібраного 19 вересня 2015 року о 17 год. 45 хв. медпрацівниками Борщівської ЦРКЛ, знайдено етиловий спирт в концентрації 0.32%(проміле).

Експерт, з врахуванням швидкості зниження концентрації алкоголю в крові живих осіб у зв`язку з окисленням, виведенням його, припускає, що на момент вчинення злочину 18 вересня 2015 року близько 19 год. 30 хв. концентрація етилового спирту в крові ОСОБА_7 , за умови що у проміжок часу між вчиненням злочину та забором крові ОСОБА_7 не вживав спиртних напоїв, могла становити приблизно 3.66%, що за функціональною оцінкою концентрації алкоголю в крові може відповідати показникам тяжкого отруєння алкоголем.

При судово-токсилогічному дослідженні крові та сечі від трупа ОСОБА_11 виявлений етиловий алкоголь в кількості: в крові 4.77%, в сечі 2.71%. Така кількість етанолу в крові стосовно живих осіб може відповідати тяжкому алкогольному отруєнню.

Вина ОСОБА_7 у позбавленні життя потерпілого підтверджується висновком судмедексперта, згідно з яким спричинено колото-ріжучу рану, для заподіяння якої необхідно було прикласти чималу силу, оскільки лезо ножа, завдовжки 15 см, повністю проникло в серце потерпілого і смерть настала внаслідок проникаючого поранення грудей з ушкодженням серця, яке супроводжувалося масивною внутрішньою кровотечею та привело до гострого знекровлення організму.

За даними судової дактилоскопічної експертизи від 02 жовтня 2015 року №15-167/15, слід пальця руки, вилучений із частини металевого руків`я гострого предмету ззовні схожого на ніж, залишений великим пальцем правої руки обвинуваченого.

З огляду на висновки судово-імунологічних експертиз виявлена на ножі та футболці кров може належати потерпілому, ножове поранення може бути спричинено цим ножем, а виявлена під нігтями обвинуваченого кров, відповідно до даних судово-цитологічної експертизи може походити від потерпілого.

Колегія суддів вважає, що твердження обвинуваченого про те, що потерпілий сам випадково наштрихнувся на ножа, який він тримав в руці, маючи намір чистити картоплю, спростовуються показаннями, які він дав під час слідчого експерименту, в ході якого він повідомив, що образився на поведінку сина та увіткнув ножа йому в область грудної клітки. А також даними судово-медичної експертизи, згідно з якою потерпілому було нанесено ножове колото-різане поранення в область грудей з ушкодженням серця.

За даними висновку судово-психіатричного експерта№518 від 29.09.2015 року обвинувачений ОСОБА_7 в період, до якого відносяться інкриміновані йому діяння страждав на розлади психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю. Означений розлад психіки не позбавляв ОСОБА_7 здатності усвідомлювати свої дії і керувати ними. Під час скоєння злочину ОСОБА_7 в стані фізіологічного афекту не перебував та застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує.

Отже, результати огляду місця події, висновки експертиз, показання свідків, дані проведеного слідчого експерименту повністю підтверджують винність обвинуваченого у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_11 ..

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним, що:

18 вересня 2015 року близько 19.30 год. між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим, сином обвинуваченого, ОСОБА_11 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння, у житловому будинку, що в АДРЕСА_2 , на кухні житлового будинку виникла словесна суперечка на ґрунті сімейно-побутових непорозумінь, яка переросла у конфлікт.

Під час конфлікту у ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, виник злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , реалізуючи який, ОСОБА_7 взяв в руку кухонний ніж із стола у приміщенні кухні житлового будинку та направився в кімнату, підійшов до ОСОБА_11 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, продовживши суперечку, під час якої, будучи обуреним поведінкою останнього, стоячи обличчям до нього, діючи умисно, протиправно, з метою протиправного заподіяння смерті, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, наніс своєму синові ОСОБА_11 один удар кухонним ножем в область лівої половини грудей, спричинивши ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення грудей з ушкодженням серця, яке супроводжувалось масивною внутрішньою кровотечею та призвело до загального знекровлення організму, в результаті чого ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, тим самим довівши свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті до кінця та вбив ОСОБА_11 ..

Такими умисними діями ОСОБА_7 вчинив умисне вбивство ОСОБА_11 , тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України.

Доводи захисника про те, що обвинувачений не мав наміру на умисне вбивство потерпілого, а ніж виявився в тілі ОСОБА_11 випадково під час падіння на диван спростовуються вищенаведеними доказами, а тому підстав для закриття провадження в зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого складу злочину немає.

Щодо посилання захисника на те, що слідча ОСОБА_19 не мала права приймати участь у слідчому експерименті є необґрунтованим, оскільки відповідно до постанови про доручення розслідування кримінального провадження слідчій групі від 19 вересня 2015 року слідча ОСОБА_19 призначена в групу слідчих у даному кримінальному провадженні.

Посилання захисника на порушення прав обвинуваченого при заборі біологічних зразків, зокрема крові, є безпідставними, оскільки отримання зразків для проведення експертиз проведено відповідно до ч.3 ст.245 КПК України.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора в частині скасування вироку суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладеним у вироці фактичним обставинам кримінального провадження, що потягло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованою, а тому вирок суду першої інстанції підлягає до часткового скасування з постановленням нового вироку на підставі п.2 ч.1 ст.420 КПК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст.ст. 65-67 КК України, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який законом віднесено до категорії особливо тяжких, підвищений ступінь суспільної небезпеки, об`єктом посягання якого є життя людини, особу обвинуваченого, його пенсійний вік, стан здоров`я та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема, позитивну характеристику, щире каяття з приводу загибелі сина, а також, вчинення злочину ним в стані алкогольного сп`яніння, агресивну поведінку потерпілого в стані алкогольного сп`яніння під час конфлікту та думку потерпілої ОСОБА_9 , яка просить суворо не карати обвинуваченого, колегія суддів вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, в мінімальному розмірі, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

На думку колегії суддів таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для пом`якшення, перекваліфікації на статтю, що передбачає відповідальність за злочин, вчинений з необережності чи призначення більш суворого покарання немає.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону України №838-VІІІ Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання від 26.11.2015 року, в строк відбування покарання слід зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково, апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Борщівського районного суду від 26 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати частково.

Постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання, а саме з 19 вересня 2015 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону України №838-VІІІ Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання від 26.11.2015 року, в строк відбування покарання зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 19 вересня 2015 року по 01 червня 2016 року та з 06 квітня 2017 року по 05 липня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок Борщівського районного суду від 26 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржений шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2