Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-сс/781/417/17 Слідчий суддя ОСОБА_1
Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.08.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 ,який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 серпня 2017 року,якою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, українця, громадянина України, приватного підприємця, не одруженого, без утриманців, з професійно-технічною освітою, утриманців не має, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006389, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України строком на 60 днів, а саме: з 18.00 год. 22.08.2017 року до 18.00 год. 20.10.2017 року, з визначенням застави у сумі 128000 грн.,

В С Т А Н О В И Л А:

23 серпня 2017 року слідчий СВ Кропивницького відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда із клопотанням, у кримінальному провадженні № 0006389, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
В обґрунтування клопотання зазначила, що в провадженні СВ Кропивницького відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.06.2017 рокуза № 0006389, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч ч. 2 ст. 307 КК України.
Органом досудового розслідуванням ОСОБА_8 повідомлено про підозру, у тому, що він: 02.08.2017 року в 12:20 годин на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 збув ОСОБА_9 особливо небезпечний наркотичний засіб концентрат макової соломи.
Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда задоволено вищевказане клопотання слідчого та щодо підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів., з визначенням застави у сумі 128000 грн.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що у разі застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків: так, відстоювання власної правової позиції є передумовою для впливу на свідків, знищенню чи перетворенню доказів, тобто ускладнить і затягне досудове розслідування. Наркотична залежність є ризиком вчинення нових кримінальних правопорушень. Зловживання наркотичними засобами збільшує ризики невиконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Перебуваючи на волі, підозрюваний буде мати можливість допустити вчинення нових кримінальних правопорушень, що стане передумовою для затягування розгляду кримінального провадження. Невизначеність джерел походження наркотичних засобів та можливих співвиконавців, є умовою, що сприяє продовженню тотожних злочинів. ОСОБА_8 хоч і зареєстрований підприємцем, але не довів, що має законне джерело доходу, тобто зможе вчинити злочин. Крім того, вилучена у нього в помешканні під час обшуку речовина вказує на обґрунтовану підозру вчиненні іншого злочину.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та обрати відносно його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що його підзахисний є особою, яка не має судимості, а тому до вимог ч. 2 ст. 307 КК України він не може вважатися особою, яка раніше вчинила злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.
Крім того слідством не надано суду відповідної підозри стосовно його підзахисного, що він скоїв повторно будь-які аналогічні правопорушення.
Наявність ризиків, що ОСОБА_8 буде уникати слідства та суду, впливати на свідків загалом нічим не підтверджено та є надуманим.
Крім того, його підзахисний має тісні соціальні зв`язки: оскільки має постійне місце проживання де проживає разом з батьками, працевлаштований, має хронічне захворювання нирок.
Вислухавши доповідача, думку захисника та підозрюваного, які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Слідчим суддею при розгляді клопотання встановлено, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307КК України, який відноситься до особливо тяжкого злочину.

Дана підозра ґрунтується на зібраних в ході досудового слідства доказах, які під час розгляду клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою були об`єктивно дослідженні в судовому засіданні суду першої інстанції та щодо їх допустимості та узгодженості між собою сумнівів у колегії суддів не викликає.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі понад п`ять років.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Проте, враховуючи обставини справи, апеляційний суд вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому колегія суддів оцінює суворість можливого покарання ОСОБА_8 та визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі зміни, обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні підозрюваного під вартою. Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

Під час апеляційного розгляду сторона захисту вказувала на те, що ризики є надуманими, як і кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307 КК України.
Однак, як вбачаться з повідомлення про підозру ОСОБА_8 (а.с. 7-8), останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто, у незаконному придбанні та зберіганні особливо небезпечного наркотичного засобу, з метою збуту та незаконному збуті особливо небезпечного наркотичного засобу.
При цьому кваліфікуюча ознака за ч. 2 ст. 307 КК України така, як повторність органами досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_8 не ставиться.
До того ж колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини ( далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Також колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Крім того, слідчий суддя на стадії обрання запобіжного заходу не перевіряє правильність кваліфікації дій підозрюваного, наявність та достатність доказів для визнання вини чи питання допустимості доказів.
Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.
Крім того, відмовляючи апелянту у задоволенні його апеляційної скарги колегія суддів враховує обставини, визначені у ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: повідомлення ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307 КК України про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів цього ( протокол про результати контролю за вчиненням злочину, протокол вручення покупцю спецтехніки, протокол огляду грошових купюр, протоколи огляду покупця та вручення грошей, протоколи оперативної закупки, протоколи вилучення в покупця спецтехніки, висновок експерта).

Так, відсутні дані про ступінь довіри до підозрюваного з боку громадськості, останній підозрюється у вчиненні умисного корисливого тяжкого злочину, що посягає на встановлений правовий режим у сфері обігу наркотичних засобів, додатковим об`єктом якого є здоров`я населення, яке захищається законом.

Таким чином, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що їх передбачено ст. 177 КПК України, а також зважаючи на дані матеріалів клопотання, колегія суддів переконана у необхідності застосування по відношенню до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання його під вартою, так як наявні у матеріалах клопотання дані підтверджують наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що у разі обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім його процесуальних обов`язків і надасть йому змогу переховуватися від органів досудового розслідування, суду з метою уникнення відповідальності з а вчинений злочин, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Що стосується посилання захисника про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, то вони є неспроможними, оскільки, на думку колегії суддів, інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити мети їх застосування, визначеної у ст. 177 КПК України.

Крім того, слідчий суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 належним чином врахував обставини кримінального правопорушення, майновий стан підозрюваного, дані про його особу та ризики, які визнав доведеними, та як вимагають норми ч. 5 ст. 182 КПК України, призначив заставу в межах розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб для тяжких злочинів, а саме 128 000 гривень, а тому доводи сторони захисту з приводу того, що слідчим суддею зазначено занадто великий розмір застави, є безпідставними.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення слідчого судді є обґрунтованим і відповідає вимогам кримінального процесуального закону. Порушень норм кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, а тому у задоволенні апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_7 . в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 слід відмовити, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 ,який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 серпня 2017 року,якою щодо підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006389, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України строком на 60 днів, а саме: з 18.00 год.. 22.08.2017 року до 18.00 год. 20.10.2017 року, з визначенням застави у сумі 128000 грн., - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4