АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11кп/790/995/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.81 КК України
УХВАЛА
Іменем України
18 травня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.01.2017р. стосовно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні подання начальника Олексіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області №25 щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України засудженого ОСОБА_7 .

Відмовляючи у задоволенні вищевказаного подання, суд першої інстанції фактично погодився з позицією прокурора, який зазначив, що проаналізувавши дані про особу засудженого є підстави вважати, що вказані заохочення застосовано безпідставно, оскільки у матеріалах особової справи засудженого, а також у індивідуальному щоденнику та документах щодо праце-використання засудженого ОСОБА_7 на цей час відсутні будь-які дані, які б підтверджували протилежне. Взагалі, всі вказані заохочення викликали у суду першої інстанції досить великі сумніви та були застосовані до засудженого безпосередньо перед розглядом питання про застосування до нього умовно-дострокового звільнення на комісії установи, а саме за 4 місяці до цього.
Крім того, суд першої інстанції вказав, що заохочення ОСОБА_7 мають формальний характер, у них не зазначено в чому саме полягала сумлінна поведінка і ставлення до праці засудженого, відсутні матеріали, які б об`єктивно це підтверджували. У зв`язку з цим, до уваги ці заохочення не можуть бути взяті.
Разом з цим, вислови, зазначені у поданні про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , на переконання районного суду, «до праці ставиться сумлінно, подає позитивний приклад іншим засудженим» є безпідставними.
Вказані факти, за висновком того ж суду свідчать про те, що засуджений ОСОБА_7 під час відбування ним покарання не проявляв того ступеню сумлінної поведінки, яка б могла довести його виправлення.
В поданій апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою подання про його умовно-дострокове звільнення задовольнити, оскільки вважає, що висновки суду не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а мають ймовірний характер.

Вислухав доповідь головуючого, пояснення засудженого, який підтримав вимоги апеляції, з`ясувавши позицію прокурора, який вважав ухвалу суду правомірною, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню з наведених підстав.

Так, ст.81 КК України встановлює умови та підстави умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Запровадження вищевказаного правового інституту, згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у згаданій Постанові Пленуму в п.17 оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як вбачається з ухвали суду першої інстанції та представлених матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 , відбуває покарання призначене вироком Ленінського райсуду м. Харкова за ч.1 ст.187, ч.1 ст.125, ч.1 ст.70 КК України 3 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання за вищевказанним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дзержинського райсуду м. Харкова від 20.11.2013 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України у виді громадських робіт строком 140 годин, тож остаточно призначено покарання 3 роки 6 місяців 10 днів позбавлення волі.
У відповідності до ст.12 КК України, ОСОБА_7 , засуджений за вчинення умисного тяжкого злочину, за який згідно ч.2, п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення може бути застосовано, якщо він відбув не менше двох третин строку покарання, та сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 відраховується з 13.03.2015р. і закінчується 14.01.2017р., тож на момент розгляду клопотання засуджений відбув більш ніж 2/3 частини призначеного строку покарання.

З приводу доведеності сумлінної поведінки та ставлення до праці як факту виправлення ОСОБА_7 , колегія суддів вважає зазначити наступне.

Матеріали про умовно-дострокове звільнення, згідно п.13 раніше вказаної Постанови Пленуму, мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим дослідженню підлягають, окрім іншого, дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків тощо.

За час відбування покарання ОСОБА_7 мав одне стягнення у 2015р., яке є погашене та має два заохочення у 2016р. за активну участь у турнірі тобто у житті засуджених виправно-трудової установи та сумлінне виконання трудових обов`язків (т.1 а.с.5).

Крім того, з подання (т.1 а.с.1-2) випливає, що ОСОБА_7 один раз відбував покарання у виді позбавлення волі строком 5 років, яке відбув повністю, тож положення ст.81 КК України до нього ще не застосовувались.

З наданої ж характеристики (т.1 а.с.3-4) вбачається, що ОСОБА_7 характеризується позитивно і згідно протоколу засідання комісії Олексіївської виправної колонії (т.1 а.с.7) він довів своє виправлення.

Відповідно до медичної довідки, у ОСОБА_7 виявлений хронічний гастрит (т.1 а.с.6).

Разом з вищевикладеним, матеріали містять заперечення прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 (т.1 а.с.23-24), які фактично лягли в основу прийнятого судом першої інстанції рішення. Згідно тексту даного документу він складений за наслідками проведення прокурорської перевірки, проте у самому заперечені проведений лише аналіз документів, які характеризують засудженого, а висновок про формальний характер існуючих заохочень має відверто ймовірний характер.

З представленої копії вироку (т.1 а.с.29-32) випливає, що ОСОБА_7 ще під час розгляду його справи у суді визнав себе винним, в наслідок чого справа розглядалась в порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Отже, надаючи оцінку поведінці засудженого ОСОБА_7 протягом усього часу відбування покарання, колегія суддів, дослідивши матеріали кримінального провадження приходить до переконання, що висновки районного суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

З довідки про заохочення та стягнення чітко простежується процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування покарання.

Тож, розглядаючи матеріали щодо застосування умовно-дострокового звільнення суд зобов`язаний був звернути увагу на цю довідку заохочень та стягнень, а саме на дати заохочень та підстави їх застосування, які на думку колегії суддів свідчать про виправлення ОСОБА_7 , оскільки це ґрунтується на всебічному врахуванні даних про його поведінку за весь період відбування покарання.

Разом з цим, поза увагою суду залишився той факт, що представник Олексіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області № 25 в суді підтримав подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , що за переконанням колегії суддів, підтверджують висновки посадових осіб колонії про виправлення засудженого та про його стійки наміри на суспільно-корисне подальше існування.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції всупереч вищевикладеним фактичним обставинам, які дають підстави для застосування до ОСОБА_7 положення ст.81 КК України не застосував закон, який підлягає застосуванню, то це згідно п.1 ч.1 ст.413 та п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.407, п.1 ч.1 ст.413, п.4 ч.1 ст.409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу засудженого задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.01.2017р. стосовно ОСОБА_7 скасувати та постановити нову.

Подання начальника Олексіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області №25 щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_7 , 1987р.н. умовно-достроково від призначеного покарання на невідбутий строк 7 місяців 27 днів, звільнивши його з під варти негайно.

Головуючий

Судді