Номер провадження: 11-сс/785/77/17
Номер справи місцевого суду: 511/2826/16-к ,1-кс/511/5/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

директора ПП «Альстар» ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Роздільнянського райсуду Одеської області від 05.01.2017 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна в рамках кримінального провадження №90000048 від 15.12.2016 року,
встановив:
Зазначеною ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволені клопотання начальника СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого з прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №90000048 від 15.12.2016 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України, а саме на нерухоме та рухоме майно, яке належить на праві спільної власності Приватному підприємству «Альстар» , перелік якого викладений в мотивувальній частині зазначеної ухвали.

На дану ухвалу слідчого судді прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вважає її незаконною, винесеною з порушенням норм кримінального процесуального закону та такою, що підлягає скасуванню, обґрунтовуючи свої доводи такими обставинами:

- висновки слідчого судді про необґрунтованість клопотання та ненадання суду необхідних документів є передчасними, оскільки до клопотання додані усі необхідні матеріали, якими слідчий та прокурор обґрунтовують клопотання;

- слідчий суддя дійшов безпідставного висновку про те, що клопотання стосується фінансів, оскільки у клопотанні ставиться питання про накладення арешту на нерухоме та рухоме майно ПП «Альстар».

В доповненнях до апеляційної скарги прокурор ОСОБА_6 зазначив, що журнал судового засідання від 05.01.2017 р. не відповідає вимогам ст. 103 КПК України та в матеріалах провадження відсутній технічний запис судового засідання.

З огляду на викладене прокурор ОСОБА_6 просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на рухоме та нерухоме майно ПП «Альстар», перелік якого наведений у клопотанні.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, директора ПП «Альстар» ОСОБА_7 , яка заперечувала проти її задоволення та надала суду заперечення в письмовому вигляді, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновку про таке.

Згідно з матеріалами провадження, встановлено, що 15.12.2016 року до Роздільнянської місцевої прокуратури надійшла заява від ОСОБА_9 про те, що в період з 2010 року по 2014 рік він, як співзасновник ПП «Альстар» для забезпечення діяльності вказаного підприємства, а саме для закупівлі зерна, надав директору підприємства 1850000 доларів США, однак ні вказані гроші, ні зерно в бухгалтерському та податковому обліку ПП «Альстар» не відображені.

15.12.2016 року було внесено відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження №0000048 за попередньою правовою кваліфікацією ч.4 ст. 191 КК України.

04.01.2017 року начальник СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 звернувся до Роздільнянського районного суду м. Одеси з клопотанням, погодженим з прокурором, про накладення арешту на майно яке належить ПП «Альстар».

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Разом з тим ч. 1 ст. 98 КПК України, передбачає речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої ст. 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
З урахуванням положень ст.ст.2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи прокурора про те що, слідчий суддя дійшов безпідставного висновку про те, що суду не надано фінансових документів, які давали би підстави вважати, що вчинене кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст. 191 КК України, оскільки до клопотання прокурора надані лише копії договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 23.10.2007 р., договору оренди землі від 27.06.2008 р. із актом прийому-передачі об`єкта оренди від 07.04.2009 р., статуту ПП «Альстар» та рішень зазначеного підприємства від 25.02.2010 р.

На думку апеляційного суду, зазначені копії документів не свідчать про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України,

Крім цього, з наданих прокурором матеріалів вбачається наявність цивільних правовідносин між двома фізичними особами, а саме ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , що підтверджується рішенням Суворовського районного суду. м. Одеси від 22.09.2016 р., яке на теперішній час оскаржується в суді апеляційної інстанції.

Стосовно доводів прокурора про відсутність технічного носія інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції та журналу судового засідання, апеляційний суд вважає їх голослівними, оскільки диск із технічним записом судового засідання присутній в матеріалах кримінального провадження, а будь-які недоліки журналу, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Апеляційний суд, в межах доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 395, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд -

ухвалив:
Апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області на клопотання начальника СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого з прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №90000048 від 15.12.2016 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України, а саме на нерухоме та рухоме майно, яке належить на праві спільної власності Приватному підприємству «Альстар», , - залишити без змін.
Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4