Справа № 127/7035/16-к
Провадження №11-кп/772/237/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянув «12» січня 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007532 від 01.11.2015 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 ,
народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Шура Копіївська Тульчинського району
Вінницької області, українця, громадянина України,
маючого на утриманні малолітню дитину,
раніше не судимого,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_7
потерпілого: ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_6
за апеляційною скаргою прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_9 , апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.10.2016 року, -
В с т а н о в и в :
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 26.10.2016 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 роки не вчинить нового злочину.
На підставі п.п.2,3,4 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки : на протязі іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції УДПтС України у Вінницькій області про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судової авто-товарознавчої експертизи та комплексної авто-технічної та транспортно-трасологічної експертиз в сумі 3 163 грн.80 коп.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «УСУ «Княжа Вієннаіншуранс груп» на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 31 190 гн., та моральну шкоду в сумі 30 000 гривень. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 90 393 грн. 71 коп., моральну шкоду в сумі 2019 грн. 69 коп.
Вирішена доля речових доказів.
Згідно вироку суду, 01.11.2015 року, близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_6 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 21113» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючи по вулиці Фрунзе в м. Вінниці в напрямку вулиці Київської, на перехресті з вулицею Винниченка, порушив п.п.8.1, 8.7.3(ґ) та 8.10 Правил дорожнього руху України, ігноруючи жовтий сигнал світлофора, який забороняв рух, не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія) внаслідок чого з необережності допустив зіткнення із автомобілем марки «ВАЗ 21213», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , який проїжджав перехрестя по проїзній частині вулиці Винниченка в напрямку вулиці Коцюбинського.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_8 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 39/256 від 24.02.2016 року отримав тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми- переломи кісток лицьового черепа і основи черепа ( лівої виличної дуги, великого та малого крила основної кістки ліворуч, зовнішньої та нижньої стінок лівої орбіти, передньої та зовнішньої стінок гайморової пазухи), забою головного мозку середнього ступеня, субдуральних крововиливів над обома гемісферами головного мозку, саден лівої половини обличчя, пара орбітальної гематоми зліва, забійної рани лівого надбрів`я; відкритого перелому лівої плечової кістки зі зміщення з наявністю обширної забійно-рваної рани в ділянці лівого плечового суглобу; перелому лівої лопатки, перелому 3-го і 5-го ребер зліва, а також множинні садна та забої м`яких тканин голови, тулуба та кінцівок. Вказані тілесні ушкодження за ступенем тяжкості належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки являються небезпечними для життя в момент заподіяння.
На вирок суду прокурор Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , ставить питання про зміну вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 26.10.2016 року стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
У резолютивній частині вироку покладені обов`язки, передбачені ст. 76 КК України викласти в редакції Закону України від 07.09.2016 року, а саме: на підставі п.п.1,2 ч.1 ст. 76 (в редакції Закону від 07.09.2016 року) зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.
Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про застосування щодо ОСОБА_6 положень п.2 ч.1 ст. 76 КК України ( в редакції Закону від 14.04.2009 року) щодо заборони виїзду за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
В решті вирок щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що Законом України від 07.09.2016 року № 1492-У111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реабілітації прав засуджених», який набрав чинності 08.10.2016 року, статтю 76 К України викладено в новій редакції, та визначено, що нагляд за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого, а стосовно військовослужбовців командирами військових частин.
Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.10.2016 року щодо нього, в якій ставить питання про зміну вироку виключити додаткову міру покарання позбавлення права керування транспортними засобами строком на два роки.
Зменшити позовні вимоги потерпілого, оскільки вони не ґрунтуються на доказовій базі.
Свої вимоги обвинувачений ОСОБА_6 мотивує тим, що суд при призначенні йому додаткової міри покарання не врахував, що свою вину у вчиненні злочину він визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв у розкритті злочину, має на утриманні неповнолітню дитину, що позбавлення судом прав керування транспортними засобами позбавляє його єдиного джерела для забезпечення сім`ї.
Крім того в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що суд першої інстанції при визначенні моральної шкоди значно завищив виплати потерпілому, так як останній не надав доказів які б стверджували, що внаслідок отриманих травм, він втратив можливість рухатись та виконувати роботу, пов`язану з його професією.
Потерпілий ОСОБА_8 , в своїх запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , ставить питання про залишення останньої без задоволення з тих підстав, що в ході судового слідства безспірно встановлено, що в діях ОСОБА_6 наявні порушення п.8.1,8.7.3(ґ) та 8.10 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку із даною дорожньо-транспортною пригодою.
Що стосується моральної шкоди, то вона обґрунтовується тим, що він зазнав душевних страждань, які ним пережиті у зв`язку з вчиненим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, в результаті якого він отримав тяжкі тілесні ушкодження, втратив можливість рухатись та виконувати роботу пов`язану із його професією, не може повноцінно рухати та працювати лівою рукою.
Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляційну скаргу у повному обсязі та заперечив проти апеляційної скарги прокурора, міркування прокурора про незаконність вироку суду щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання та застосування статті 76 КК України, дослідивши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційних скарг, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 404 КПК України, переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_6 у порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження є обґрунтованими.
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції розглядалось відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, тому суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались. При цьому судом з`ясовувалось, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що судом дотримано вимог кримінально-процесуального законодавства, спрямованих на встановлення по даному кримінальному провадженні об`єктивної істини.
Так, зокрема, мотивуючи висновки про винність ОСОБА_6 , який керував транспортним засобом, в порушенні останнім правил безпеки дорожнього руху, що спричинили потерпілому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, суд обґрунтовао послався на показання самого обвинуваченого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному та пояснив, що він дійсно продовжив рух транспортного засобу, коли переключився червоний на жовтий колір світлофора, в результаті чого сталось зіткнення з транспортним засобом під керуванням потерпілого ОСОБА_8 .
Разом з тим, вирок суду в частині призначення покарання щодо ОСОБА_6 підлягає зміні, а апеляційна скарга прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_9 підлягає до задоволення.
Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, та кваліфікації вчиненого ОСОБА_6 злочину, разом з тим зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, так 07.09.2016 року були внесені зміни до ст. 76 КК України відповідно до Закону України за № 1492-У111»Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених», який набрав чинності 08.10.2016 року.
Частиною 3 ст. 76 КК України ( в редакції 07.09.2016 року) та ст. 163 КВК України (в редакції Закону від 07.09.2016 року) визначено, що нагляд за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого, а стосовно військовослужбовців командирами військових частин.
Тобто, станом на день винесення вироку суду щодо ОСОБА_6 , контроль за поведінкою засуджених, звільнених від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком, повинен здійснювати уповноважений орган з питань пробації, а не кримінально-виконавча інспекція як зазначено у вироку суду.
Крім того, як вірно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, відповідно до ч.ч.2,3 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Так, п.2 ч.2 ст. 76 КК України ( в редакції Закону від 07.09.2016 року) визначено, що суд може зобов`язати засудженого не виїжджати за межу України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, а п.2 ч.1 ст. 76 ( в редакції закону від 14.04.2009 року) визначено, що суд може зобов`язати засудженого не виїжджати за межі України лише на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, тобто в даній частині встановлення обмежень, в новій редакції закону, погіршують становище засудженого тому апеляція прокурора підлягає до задоволення.
Що стосується вимог апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 , в частині виключення додаткової міри покарання позбавлення його права керування транспортними засобами строком на два роки, та зменшення позовних вимог потерпілого, то суд вважає що дані вимоги не підлягають до задоволення.
Судом першої інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 враховано характер та обставини скоєного злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують його відповідальність та суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення покарання останньому із застосуванням ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку.
Вимоги обвинуваченого ОСОБА_6 , про можливість призначення покарання без позбавлення права керування транспортними засобами не ґрунтуються на законні, ОСОБА_6 порушив п.п.8.1, 8.7.3(ґ) та 8.10 Правил дорожнього руху, що потягло за собою отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, які стоять в причинному зв`язку із порушенням правил дорожнього руху. Тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про призначення додаткової міри покарання, як позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.
Щодо вимог обвинуваченого ОСОБА_6 , в частині цивільного позову заявленого потерпілим ОСОБА_11 , то суд при розгляді даних вимог досліджував квитанції про понесення потерпілим витрати щодо стягнення матеріальних збитків. Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 , що потерпілим зазначена більша половина квитанцій не відповідає тим медичним препаратам, які під час лікування виписувались лікарем, є лише посилання, яке не підтверджується доводами апеляції.
Стягнення судом першої інстанції з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого моральної шкоди в сумі 30 000 гривень відповідає перенесеним потерпілим ОСОБА_8 стражданням. Отримання в результаті дорожньо-транспортної пригоди тяжких тілесних ушкоджень, які потягнули за собою тривале лікування, більше шести місяців, зміна способу життя, позбавлення можливості працювати за фахом, обмеження руху лівою рукою, являються достатньою підставою для часткового задоволення позовних вимог потерпілого.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 413, 418, 419 КПК України, суд
П о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_9 , задовольнити.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 26.10.2016 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 289 КК України, - змінити в частині призначеного покарання, в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України ( в редакції Закону від 07.09.2016 року) покласти на ОСОБА_6 обов`язки:
-зобов`язати періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань апробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань апробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.
Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про застосування щодо ОСОБА_6 положень п.2 ч.1 ст.76 КК України ( в редакції Закону від 14.04.2009 року) щодо заборони виїзду за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції.
В решті вирок щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців до касаційної інстанції з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом: