Справа № 738/1742/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/206/2017
Категорія - кримінальні Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про направлення його для подальшого відбування в Хролівський виправний центр №140,-

в с т а н о в и л а :

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Менського районного суду Чернігівської області з клопотанням про направлення його для подальшого відбування в Хролівський виправний центр №140, посилаючись на те, що після заміни йому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі на обмеження волі, він повинен відбувати покарання саме в Харківській області, де також є виправний центр, оскільки там проживає його сім`я.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2016 року в задоволенні клопотання засудженому було відмовлено.

Мотивуючи це рішення, місцевий суд вказав, що згідно Наказу державного департаменту України з питань виконання покарань № 48 від 14 березня 2005 року «Про умови розподілу осіб, засуджених до обмеження волі, та направлення їх до виправних центрів», з метою забезпечення відбування покарання засудженими до обмеження волі згідно з вимогами статті 56 Кримінально-виконавчого кодексу України, як правило, у межах адміністративно-територіальної одиниці відповідно до їх місця проживання до засудження, визначення умов розподілу цих засуджених та направлення їх до виправних центрів, установлено, що засуджені чоловіки, яким обмеження волі призначено відповідно до ст. 82 КК України, направляються до виправних центрів у межах адміністративно-територіальної одиниці, де вони відбували покарання, адміністрації установ виконання покарань.

У разі відсутності в межах адміністративно територіальної одиниці виправних центрів місце відбування покарання таким засудженим визначає Департамент.

З матеріалів справи було встановлено, що засуджений ОСОБА_7 з Менської ВК № 91 слідував транзитом через Чернігівський слідчий ізолятор, 20.07.2016 року вибув з Чернігівського слідчого ізолятора до Домницького виправного центру № 135, який знаходиться в межах адміністративно територіальної одиниці (Менської ВК № 91), де він відбував покарання.

На дану ухвалу місцевого суду надійшла апеляційна скарга засудженого, в якій він ставить питання про скасування ухвали суду та клопотанням про направлення його для подальшого відбування в Хролівський виправний центр №140.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, оскільки при прийнятті рішення було допущено ряд процесуальних порушень, а питання поставленні перед судом в клопотанні фактично залишились поза увагою суду.

Засуджений ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився та не був супроводжений працівниками виправного центру у зв`язку з його звільненням з-під варти в залі суду з подальшим вибуттям за місцем мешкання.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав судове рішення законним і обґрунтованим, проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

На момент розгляду в суді апеляційній інстанції ОСОБА_7 , відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.02.2017 року був звільнений з-під варти в залі суду та вибув за місцем проживання, що підтверджується листом Домницького виправного центру №135 за №9/291 від 02.03.2017 року, що фактично свідчить про відсутність предмету розгляду клопотання ОСОБА_7 , а саме питання про переведення його для подальшого відбування в Хролівський виправний центр №140.

Проте враховуючи, що на адресу суду не направлена заява ОСОБА_7 про відмову від апеляційної скарги, колегія суддів має розглянути її по суті.

Відповідно до с.56 КВК України особи, засуджені до обмеження волі, відбувають покарання у виправних центрах, як правило, у межах адміністративного-територіальної одиниці відповідно до їх постійного місця проживання до засудження. За змістом ст.56 КВК України питання про направлення засудженого до обмеження волі до конкретного виправного центру вирішує не суд, а органи Державного департаменту України з питань виконання покарань в областях.

Згідно ч.3 ст.57 КВК України засуджені, яким обмеження волі призначено відповідно до ст.ст.82 та 389 КК України, направляються виправною колонією чи кримінально-виконавчою інспекцією до місця відбування покарання у порядку, передбаченому частиною першою і другою цієї статті.

ОСОБА_7 був засуджений до позбавлення волі, обмеження волі йому було призначено в порядку ст.82 КК України, тому місцевий суд правильно встановив відсутність підстав для задоволення клопотання.

Крім того, районний суд посилаючись на положення ст. 537 КПК України, вказав що інші порушені в клопотанні питання знаходять поза переліком тих питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, а тому підстави для його задоволенні відсутні, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Таким чином, враховуючи, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що безумовно тягнуть за собою скасування ухвали, в ході апеляційного розгляду не встановлено, ухвала суду підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про направлення його для подальшого відбування в Хролівський виправний центр №140 - залишити без змін.

Ухвала є остаточною і подальшому оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4