Номер провадження: 11-кп/785/547/17
Номер справи місцевого суду: 516/260/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.08.2017 року м. Одеса

ёАпеляційний суд Одеської області в складі:
головуючого ОСОБА_3 ,
суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участю:
секретаря - ОСОБА_6 ,
прокурора - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
захисника - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001612 від 04.11.2016 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисника - адвоката ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_12 на вирок Теплодарського міського суду Одеської області від 31.01.2017 року, яким:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кілія Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючий,не одружений, маючий двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до ст. 89 КК України не судимого,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі,-
встановив
Вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що 04.11.2016 року, між ним та потерпілою ОСОБА_12 виникла сварка, що викликало у обвинуваченого ОСОБА_8 бажання заподіяти їй тілесні ушкодження, в зв`язку з чим він заздалегідь приготував ніж та прибув до м. Теплодар, Одеської області.
Близько 11 години 15 хвилин, реалізуючи свій злочинний намір, обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись в м. Теплодар Одеської області почав піджидати ОСОБА_12 біля будинку №9 по проспекту Енергетиків. Дочекавшись ОСОБА_12 , ОСОБА_8 утримуючи правою рукою ніж, наніс їй один удар в грудну клітину, спричинивши ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення грудної клітини зліва, де рановий канал пройшов через шкіру і м`які тканини міжребір`я з пошкодженням очеревини.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №366 від 16.12.2016 року, ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення грудної клітини зліва, де рановий канал проходить через шкіру і м`які тканини міжребір`я з пошкодженням очеревини, яке відповідно до пункту 2.1.3 «м» Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 №6, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння.
Згідно висновку судового медичної криміналістичної експертизи №586 від 25.11.2016 року, встановлено, що виявлені пошкодження на куртці, кофті та футболці потерпілої ОСОБА_12 могли утворитись від дії ножа, який надійшов на експертизу, який був виявлений та вилучений під час затримання та огляду ОСОБА_8 .
Не погоджуючись з вироком районного суду, сторонами судового процесу були подані апеляційні скарги, в яких:
- обвинувачений ОСОБА_8 послався на допущені під час досудового розслідування порушення його прав та фальсифікацію органом досудового розслідування та прокурором матеріалів справи. При цьому зазначив, що районним судом при ухваленні вироку не був врахований факт відсутності з боку потерпілої до нього претензій та не врахована її заява. Крім того послався на ненадання районним судом можливості укладення угоди з потерпілою, в зв`язку з відсутністю в останньої претензій до нього. Обвинувачений зазначає, що суд не врахував стан його здоров`я та обставину перебування на його утриманні двох малолітніх дітей.
В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений уточнив вимоги апеляційної скарги та просив змінити вирок районного суду, призначивши йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.
- захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_11 , не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, порушує питання щодо зміни вироку. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом першої інстанції не взята до уваги заява потерпілої про відсутність претензій з її боку до обвинуваченого, а також стан здоров`я обвинуваченого. Просить вирок відносно ОСОБА_8 змінити та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.
- потерпіла ОСОБА_12 зазначила, що не згодна з вироком районного суду, оскільки під час розгляду матеріалів кримінального провадженні відносно ОСОБА_8 судом не було взято до уваги її заява про відсутність претензій до обвинуваченого та дані про примирення між ними, відсутність у обвинуваченого судимості, стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 та перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей. Просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з ізоляцією його від суспільства.
Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги; прокурора, який заперечував проти апеляцій обвинуваченого, його захисника; прослухавши, в порядку підготовки до судового засідання звукозапис судових засідань, що міститься на технічному носії інформації; дослідивши характеризуючі особу обвинуваченого дані; вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Апеляційний розгляд проведено без участі потерпілої, яка була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, із заявами про відкладення розгляду справи не зверталася.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці вимоги закону були районним судом дотримані, оскільки в ході перегляду вироку районного суду, апеляційним судом не було встановлено порушень вимог процесуального та кримінального закону, які тягнуть за собою скасування вироку, чи його зміну.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 в суді першої інстанції визнав себе винним у вчиненому кримінальному правопорушенні повністю та пояснив, що дійсно, 04.11.2016 року, приблизно об 11 годні 15 хвилин, знаходячись в м. Теплодар Одеської області, він, під час конфлікту з своєю дружиною ОСОБА_12 з приводу спілкування з дітьми, наніс їй удар ножем в груди, а побачивши кров, покинув місце події. Пізніше, усвідомивши те, що він накоїв, поїхав до жінки в лікарню, де був затриманий співробітниками поліції.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї провини, його вина у скоєнні інкримінованого йому злочину, при викладених у вироку обставинах, підтверджується доказами, які були дослідженні районним судом.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_12 показала суду, що 04.11.2016 року, приблизно о 9 годині ранку, обвинувачений зателефонував їй і сказав, що приїде в м. Теплодар для спілкування з дітьми та вирішення питання сплати аліментів, оскільки раніше у них вже виникав конфлікт з цього питання. Того ж дня вони зустрілись біля хати і під час сварки ОСОБА_8 вдарив її ножем в лівий бік, під груди.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала суду, що вона є матір`ю потерпілої ОСОБА_12 і 04.11.2016 року знаходилась вдома, куди прийшов обвинувачений ОСОБА_8 . Зважаючи на те, що раніше ОСОБА_8 неодноразово погрожував її дочці, вона подзвонила останній та попередила про його приїзд. Через деякий час, дочка повернулась додому і сказала, що ОСОБА_8 вдарив її ножем в груди, після чого вона викликала «Швидку допомогу» і дочку доставили в Біляївську центральну районну лікарню.

Свідок ОСОБА_14 показав суду, що працює таксистом і в один з днів, приблизно о 21.00 - 22.00 годині він підвозив ОСОБА_8 з с. Червоний Хутір до м. Біляївки Одеської області. При цьому ОСОБА_8 розповів йому, що він їде в лікарню до дружини, яку вдарив ножем. Коли вони приїхали до лікарні в м. Біляївка, обвинувачений вийшов з машини і одразу ж був затриманий співробітниками поліції.

Крім того, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення підтверджується письмовими доказами, які були дослідженні судом:

- заявою ОСОБА_13 , згідно якої вона добровільно видала співробітниками поліції одежу потерпілої ОСОБА_12 зі слідами крові /а.с. 134/.

- довідкою з Біляївської ЦРЛ, згідно якої потерпіла ОСОБА_12 була доставлена до лікарні з діагнозом: колота рана передньої черевної стінки, яка проникає в черевну порожнину /а.с. 133/;

- протоколом огляду місця події від 04.11.2016 року, згідно якого було оглянуто сходи і поверх будинку АДРЕСА_2 /а.с.128-129, 130-132/;

- висновком експерта №336 від 08.11.2016 року, згідно якого на тілі ОСОБА_12 було зафіксовано поранення, яке спричинено ножем і яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя /а.с. 149-151/.

За таких обставин суд першої інстанції, допитавши обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілу ОСОБА_12 , свідків та дослідивши в судовому засіданні письмові докази, тобто дослідивши всі докази, які були надані стороною обвинувачення, дійшов до вірного та обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, тобто у умисному нанесенні іншій особі тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Апеляційний суд враховує той факт, що обставини скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення, встановлені судом, а також кваліфікація його дій за ч.1 ст.121 КК України як обвинуваченим так і іншими учасниками судового процесу не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника та потерпілої, про невірне застосування судом вимог кримінального закону при призначені покарання, з підстав його суворості, та можливістю призначення йому покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, то на думку апеляційного суду, вони є безпідставними, з огляду на таке.
В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 , уточнивши вимоги апеляційної скарги заявив суду, що не оспорює фактичні обставини справи, які встановлені вироком районного суду, а посилаючись лише на суворість призначеного йому покарання, просив пом`якшити покарання, шляхом застосування при призначенні покарання вимог ст.75 КК України.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції врахував, характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, особу винного, та обставини справи, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щире каяття та перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей. Суд також врахував відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Правильно врахувавши обставини справи в їх сукупності, в тому числі і ті про які йдеться в апеляційних скаргах, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства, і обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції ч.1 ст.121 КК України.
Зокрема, апеляційний суд враховує показання матері потерпілої - свідка ОСОБА_13 та данні протоколу огляду телефону потерпілої ОСОБА_12 /а.с.121, 145/, відповідно до яких судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , неодноразово до вчинення інкримінованого йому злочину, та безпосередньо перед вчиненням злочину, в тому числі 02.11.2016 року, погрожував потерпілій та її матері застосуванням насилля та вбивством. Крім того, після спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, обвинувачений надіслав потерпілій у телефонному режимі, СМС-повідомлення, які вказують на здійснення ним погроз та можливості вчинення ним нового злочину. Наведене свідчить про завчасну підготовку обвинуваченого до вчинення злочину, наряду з тим, що до місця проживання потерпілої він приїхав заздалегідь взявши з собою ніж. Після нанесення потерпілій удару ножем, обвинувачений погрожував повернутися та помститися, що вказує на зухвалість дій останнього.
Наведене може свідчити про те, що обвинувачений є суспільно небезпечною особою, яка у разі залишення на волі може вчинити новий злочин, в тому числі більш тяжкий, а тому він створює реальну небезпеку для потерпілої та членів її сім`ї, що обумовлює необхідність відбування ним покарання реально в умовах ізоляції від суспільства, та унеможливлює його виправлення шляхом призначення покарання, не пов`язаного з реальним позбавленням волі.
За таких обставин, враховуючи те, що апеляційні скарги не містять достатніх підстав для зміни вироку та судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухвалені вироку, і які б пом`якшували або могли вказувати на можливість зниження призначеного обвинуваченому покарання, в тому числі і шляхом застосування положень ст.75 КК України, а також те, що районним судом обвинуваченому призначено мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.121 КК України, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом покарання, в тому числі і з застосуванням положень ст.75 КК України, та визнає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим.
Що стосується зазначених в апеляційних скаргах доводів щодо наявності захворювань та необхідності лікування обвинуваченого, в тому числі і оперативного втручання, то зазначені обставини не можуть беззаперечно вказувати на необхідність призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з його ізоляцією від суспільства, оскільки необхідна медична допомога може та повинна бути надана обвинуваченому за місцем відбування покарання, а у разі неможливості надання достатньої медичної допомоги в умовах установи відбування покарань, така допомога може бути надана шляхом направлення його для лікування до спеціалізованого медичного закладу, що регламентовано діючим законодавством.

Порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

За таких умов, апеляційний суд вважає необхідним відмовити в задоволенні апеляційних скарг, а вирок залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 414, 419, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області,-

постановив
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника - адвоката ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_12 - залишити без задоволення.

Вирок Теплодарського міського суду Одеської області від 31.01.2017 року відносно ОСОБА_8 , яким він засуджений за ч.1 ст. 121 КК України до 5 / п`яти / років позбавлення волі - залишити без змін.

У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбуття покарання, період перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою з 31.01.2017 року, тобто з моменту проголошення вироку та до 22.08.2017 року, тобто ухвалення апеляційним судом рішення за результатами апеляційних скарг та вступу вироку в законну силу з розрахунку 1 день утримання під вартою за 2 дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України протягом трьох місяців с моменту набрання нею законної сили, а обвинуваченим у той же строк, з моменту отримання копії ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5