Справа №591/1637/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/285/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 15 лютого 2017 року про виправлення описок у вироку Зарічного районного суду м. Суми від 12 лютого 2017 року, а також прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 12 лютого 2017 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Суми, мешканець АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз 08.08.2014 року за ч.2 ст.185 КК України до 6 місяців арешту, -

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 15 лютого 2017 року, в якій сторона обвинувачення порушує питання про скасування ухвали в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 12 лютого 2017 року, в яких:

- прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, при цьому у строк відбування покарання зарахувати період попереднього ув`язнення з 16 березня 2016 року за правилами ч.5 ст.72 КК України;

- захисник порушує питання про зміну вироку суду, перекваліфікацію дій ОСОБА_8 з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.185 КК України, та призначення ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- обвинувачений просить вирок суду скасувати на призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Даним вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 263,88 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вказаною ухвалою суду було виправлено описки, допущені у вироку Зарічного районного суду м. Суми від 12 лютого 2017 року відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України, а саме виправлено описку у даті постановлення вироку на 14 лютого 2017 року, визначено початок строку відбування покарання та вирішено питання про залишення запобіжного заходу ОСОБА_8 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, у строк відбування покарання зараховано час попереднього ув`язнення з 16 березня 2016 року за правилами ч.5 ст.72 КК України.

У поданій апеляційній скарзі на ухвалу суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 не погоджується з вказаним судовим рішенням та свої вимоги мотивує тим, що судом, в порушення вимог кримінального процесуального закону, не було повідомлено учасників судового провадження, зокрема прокурора, про дату, час і місце засідання, як того вимагає закон, судове засідання проведено за їх відсутності із зазначенням в оскаржуваному судовому рішенні про неприбуття учасників процесу. Разом з тим зауважує, що формулювання виду запобіжного заходу та перерахунку строку відбування покарання не є опискою чи арифметичної помилкою і не може бути виправлено в порядку ст.379 КПК України.

При цьому в обґрунтування вимог апеляційної скарги на вирок суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст.186 КК України та доведеності вини ОСОБА_8 , вважає оскаржуване судове рішення таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, посилається на те, що судом першої інстанції у вступній частині вироку не зазначено попередні судимості обвинуваченого ОСОБА_8 , проте у мотивувальній частині вказано, що обвинувачений неодноразово засуджувався за корисливі злочини, судом не вказано даних щодо запобіжного заходу, строк, з якого рахувати відбування покарання, та не зазначено про зарахування строку попереднього ув`язнення відповідно до ч.5 ст.72 КК України.

Захисник ОСОБА_7 , в свою чергу, не погоджується з обсягом пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 , зауважує, що вирок суду підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, при цьому також порушує питання про перекваліфікацію дій ОСОБА_8 з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.185 КК України. Зокрема, посилається на те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що майно було викрадено ОСОБА_8 відкрито, обвинувачення складено на сумнівних та суперечливих доказах, зауважує, що суперечливими також є покази потерпілого ОСОБА_10 , наголошує, що покази свідка ОСОБА_11 не узгоджуються з поясненнями потерпілого, а також не спростовують позицію обвинуваченого щодо відсутності у нього умислу на відкрите заволодіння майном потерпілого ОСОБА_10 , разом з тим при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції в недостатній мірі враховано пом`якшуючі обставини, зокрема вартість викраденого, що є незначною, та призначено йому надто суворе покарання.

Обвинувачений ОСОБА_8 в свою чергу також не погоджується з вироком суду, вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню. За змістом вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 не визнає вину саме за ч.2 ст.186 КК України та зауважує, що поза увагою суду залишено обставини того, що жоден свідок та поняті не надали доказів на рахунок вини ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України, не врахував, що потерпілий ОСОБА_10 не має жодних претензій до нього та матеріальна шкода відшкодована.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого за наступних обставин.

Так, 16 березня 2016 року, близько 20:00 годин ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на зупинці міського транспорту загального користування «СКД», зі сторони озера Чеха по вул. Харківській, м. Суми, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а саме нанесенням йому одного удару ногою в область обличчя, чим спричинив тілесні ушкодження, що кваліфікуються як легкі, діючи повторно, відкрито викрав з внутрішньої кишені пальто потерпілого ОСОБА_10 належні йому гаманець та грошові кошти, завдавши йому у такий спосіб матеріальну шкоду на загальну суму 87 грн. 80 коп.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора, який підтримав подані ним апеляційні скарги, думку захисника та пояснення обвинуваченого на підтримку поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу про виправлення описки підлягає задоволенню, подана прокурором апеляційна скарга на вирок суду - частковому задоволенню, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Згідно ч.2 ст. 379 КПК України, питання про внесення виправлень суд вирішує у судовому засідання. Учасники судового провадження повідомляються про дату, час та місце засідання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в порушення наведених норм закону, судом першої інстанції здійснено розгляд питання щодо виправлення описок у вироку Зарічного районного суду м. Суми від 12 лютого 2017 року без належного повідомлення сторін про дату, час і місце засідання, зокрема прокурора, чим істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

При цьому колегія суддів не погоджується з висновками та діями суду першої інстанції з приводу зазначення у резолютивній частині ухвали початку строку відбування покарання, рішення щодо запобіжного заходу, а також зарахування строку відбування покарання, як виправлення описок чи арифметичних помилок, та зауважує, що наведене не може бути виправлено у порядку ст.379 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дане провадження розглянуто з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому доводи прокурора з приводу наведених обставин є обґрунтованими, та оскаржувану ухвалу слід скасувати.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 в частині недоведення вини ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України, з приводу суперечливості та сумнівності доказів у справі, на яких побудовано обвинувачення, а також щодо необхідності перекваліфікації дій ОСОБА_8 на ч.2 ст.185 КК України, то колегія суддів приходить до висновку, що вказані вимоги не заслуговують на увагу та є такими, що спростовуються доказами у їх сукупності, з огляду на наступне.

Так, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, які є достовірними, допустимими і достатніми.

Зокрема, дані висновки суду, крім особистих показань самого обвинуваченого ОСОБА_8 , який частково визнав вину і підтвердив факт таємного викрадення чужого майна, але заперечував проти факту відкритого викрадення чужого майна, підтверджуються показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який суду пояснив, що 16.03.2016 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на зупинці громадського транспорту «СКД» м. Суми по вулиці Харківська, незнайомим чоловіком йому було нанесено декілька ударів, від яких він упав, під час нападу у нього пропав гаманець, при цьому пояснив, що гаманець не міг випасти, оскільки знаходився у внутрішній кишені. Поясненнями свідка ОСОБА_12 , згідно яких, навесні 2016 року вона була на зупинці СКД, що по вулиці Харківська м. Суми, де побачила незнайомого чоловіка який лежав біля зупинки, у нього була рана на голові, вона викликала поліцію, після чого підійшла літня жінка і повідомила, що чоловіка побив молодий чоловік і заволодів його гаманцем, поясненнями свідка ОСОБА_13 , за змістом яких, навесні 2016 року він був запрошений працівниками поліції в якості понятого при проведенні слідчого експерименту, при якому ОСОБА_8 , розповідав працівникам поліції, коли, де і при яких обставинах він завдав тілесні ушкодження незнайомому чоловіку і як заволодів його гаманцем, обвинувачений давав пояснення при експерименті добровільно, тиск не нього не чинився, при цьому аналогічні покази надано суду і свідком ОСОБА_14 , яка також була запрошена в якості понятого. Поясненнями свідка ОСОБА_15 , з яких слідує, що навесні 2016 року вона була очевидцем подій, коли невідомий їй молодий чоловік наносив удари літньому чоловіку і, коли той упав, заволодів його гаманцем, вона робила йому зауваження, однак заволодівши гаманцем, останній утік, при цьому у категоричній формі стверджувала, що це був ОСОБА_8 , вона його запам`ятала оскільки ОСОБА_8 тривалий час перебував біля зупинки.

Аналізуючи вирок суду в цій частині, колегія суддів зауважує, що надані під час судового розгляду показання свідків є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не містять істотних суперечностей та свідчать про те, що дії ОСОБА_8 по викраденню майна відбувалися у присутності інших осіб, які розуміли протиправний характер його дій, а він, у свою чергу, усвідомлював цю обставину.

Проаналізувавши всі наведені докази в сукупності, суд вірно прийшов до висновку, що ОСОБА_8 вчинив вказану крадіжку відкрито, повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, і вірно кваліфікував його дії за ч.2 ст. 186 КК України.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_7 з приводу неузгодженості показів свідка ОСОБА_11 з поясненнями потерпілого, то наведені доводи, окрім їх викладення за змістом апеляційної скарги, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Непереконливими є також доводи сторони захисту з приводу неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання в якості пом`якшуючої обставини незначної вартості викраденого, оскільки наведена обставина не впливає на кваліфікацію інкримінованого злочину та міру призначеного покарання.

Разом з тим, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.186 КК України, суд першої інстанції, додержуючись вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що з огляду на ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких, особу винного, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів та системний характер його протиправних дій, відсутність працевлаштування, врахував відшкодування збитків потерпілому та посередню характеристику за місцем проживання в якості пом`якшуючих обставин, а вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння - обтяжуючою покарання обставиною, і обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.186 КК України, що є необхідними та достатніми для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання, на думку колегії суддів, є належно обґрунтованим та в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50,65 КК України і вважати його явно несправедливим внаслідок суворості, як на цьому наполягає сторона захисту, не вбачається підстав.

При цьому колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора з приводу порушення судом першої інстанції вимог ст.374 КПК України в частині викладення змісту резолютивної частини вироку, а саме відсутність у ній вказівки про початок строку відбування покарання, рішення про запобіжний захід та залік досудового тримання під вартою.

Проте вимоги апеляційної скарги прокурора не погіршують становища обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки він не просить призначити обвинуваченому більш суворе покарання, що в свою чергу не є підставами для скасування вироку суду, як про це ставиться питання в його апеляційній скарзі.

Відповідно до ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок суду у разі, якщо його зміна не погіршує становища обвинуваченого.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду необхідно змінити зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, частково задовольнивши таким чином апеляційні вимоги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу суду задовольнити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 15 лютого 2017 року скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок суду задовольнити частково.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 12 лютого 2017 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Вважати датою постановлення вироку 14 лютого 2017 року.

Зазначити у резолютивній частині вироку Зарічного районного суду м. Суми від 14 лютого 2017 року:

Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишити попередній - тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обраховувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 20.00 год. 16 березня 2016 р.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КПК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з 16 березня 2016 року по 12 червня 2017 року включно з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали, а для засудженого, який утримується під вартою, в той же строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4