Ухвала
іменем україни
31 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000195 за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 26 вересня 2016 року,

за участю:
захисника ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,
в с т а н о в и л а:
вироком Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2015 року
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
та мешканця АДРЕСА_1 ,
громадянина України, такого, що судимості не мав,

засуджено за частиною 1 статті 115 КК України на 9 років позбавлення волі.
За частинами 1, 2 статті 190 КК України ОСОБА_8 виправдано за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Ухвалено запобіжний захід ОСОБА_9 утримання під вартою, залишити без зміни до набрання вироком законної сили.
Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 12 серпня 2014 року в період часу з 15 годин 00 хвилин до 15 годин 30 хвилин, перебуваючи в гостях у свого батька ОСОБА_10 у квартирі АДРЕСА_2 , в ході побутового конфлікту, який переріс в бійку, умисно, з мотивів неприязних відносин, які раптово виникли внаслідок словесного конфлікту, з метою заподіяння останньому смерті, наніс своєму батькові ОСОБА_11 колото-різані удари предметом подібним до клинка ножа по тілу, а саме в голову, груди та живіт, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння і знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілого, який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці вчинення злочину.
В подальшому, ОСОБА_12 з метою укриття злочину імітував вчинення викрадення майна, а саме порушив обстановку в приміщенні квартири, де відбулось вбивство, після чого з місця вчинення злочину втік.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26 вересня 2016 року вирок Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2015 року щодо засудженого ОСОБА_8 залишено без зміни.

Постановлено зарахувати ОСОБА_9 у час відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 17 серпня 2014 року по 26 вересня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до частини 5 статті 72 КК України Закону України від 26 листопада 2015 року №838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».

У касаційній скарзі захисник засудженого ставить вимогу про зміну вказаних судових рішень шляхом призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, залишивши незмінним рішення за частинами 1, 2 статті 190 КК України та застосування частини 5 статті 72 КК України. Посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Свої вимоги захисник обґрунтовує неправильністю визначення тяжкості скоєного кримінального правопорушення з огляду на докази у матеріалах кримінального провадження, що дають підстави визнати пом`якшуючими покарання обставини, як щире каяття та вчинення кримінального правопорушення внаслідок протиправної поведінки потерпілого. При цьому, захисник вказує на відсутність доказів вини його підзахисного у вчинені умисного вбивства його батька, дії якого вважає вчиненими із самозахисту.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи захисника, котрий підтримав касаційну скаргу, прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи касаційної скарги таперевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Як убачається з касаційної скарги та матеріалів кримінального провадження стороною захисту не заперечується та не оспорюється подія вчинення кримінального правопорушення, перебування на місці події засудженого, виникнення конфлікту між останнім та загиблим, наслідки такого конфлікту.

Разом з цим, колегія суддів визнає правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій при кваліфікації дій засудженого за частиною 1 статті 115 КК України, спростовуючи вчинення протиправних дій останнього внаслідок самозахисту.

Так, судами за наявними доказами у кримінальному провадженні ретельно досліджені обставини вчинення такого кримінального правопорушення з огляду на сукупність всіх обставин, що можуть характеризувати зміст і спрямованість умислу винного, як то спосіб його вчинення, знаряддя кримінального правопорушення, кількість, локалізацію та характер поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передували події, їх стосунки.

Такі висновки ґрунтувалися на оцінці, в сукупності, місця, часу вчинення кримінального правопорушення, даних про особу потерпілого, котрий був особою похилого віку та інвалідом, у якого була відсутня одна нога, характер небезпеки, що загрожувала особі винного, обставини до та після скоєного, характер заподіяних ушкоджень, їх кількість, спосіб та локалізацію з посиланням на експертне дослідження, а також поведінку засудженого, котрий після спричинення тілесних ушкоджень потерпілому не надав йому необхідної допомоги, про вчинене не повідомив.

В той час, як лише 17 серпня 2014 року правоохоронними органами було виявлено труп потерпілого у квартирі, де була порушена обстановка, по всій квартирі містилися сліди крові, тіло з явними ознаками гниття було закидане речами.

Вказані обставини надали судам підстави для висновку вважати спрямованість умислу засудженого саме на умисне заподіяння смерті його батьку, у правильності яких не має сумніву і колегія суддів.

У зв`язку з цим колегія суддів не має об`єктивних підстав та належних доказів стверджувати про вчинення засудженим кримінального правопорушення внаслідок протиправної поведінки потерпілого, на яку він посилається як на одну з неврахованих пом`якшуючих покарання обставин.

Крім того, посилання захисника на неврахування як пом`якшуючої покарання обставини щире каяття за матеріалами кримінального провадження не підтвердилося, адже сам засуджений частково визнавав вину, зокрема вказуючи на виникнення конфлікту між ним та загиблим, з повідомленням, що він зазнав неправомірного психологічного та фізичного насильства, внаслідок чого він був у стані самозахисту. Таким чином, виправдовуючи свої протиправні дії щодо його батька.

Отже, судами першої та апеляційної інстанцій належним чином враховано всі обставини, передбачені статтею 65 КК України, як то ступінь тяжкості кримінального правопорушення, що є особливо тяжким, дані про особу засудженого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, у зв`язку з чим колегія суддів вважає розмір призначеного покарання справедливим та виваженим.

Відтак, касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

вирок Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 26 вересня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу його захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3