АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11кп/791/413/17 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач в апеляційної інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 липня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі апеляційного суду Херсонської області матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за апеляційною скаргою з доповненнями захисника адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду міста Херсона від 23 березня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Петропавлівськ, Камчатської області, РФ, громадянин України, не одружений, освіта середня, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не маючий судимості,

засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до штрафу в розмірі 250 (двісті п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 5 557 грн. 03 коп. та моральну шкоду в сумі 15 000 грн.

Вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 23 березня 2016 року ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 11 березня 2015 року, близько 18 години 05 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем FORD SIERRA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Перекопській зі сторони пр-ту Ушакова у напрямку вул. Дружби в м. Херсоні, наближаючись до регульованого за допомогою світлофорного об`єкта, перехрестя з вул. Чекістів, грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3 б) та 8.7.3 е) Правил дорожнього руху України, проявивши неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, що склалась, не зупинився на виконання червоного сигналу світлофора та не надав дорогу пішоходу ОСОБА_10 , яка переходила проїзну частину вул. Перекопської по регульованому пішохідному переходу на зелене світло, в напрямку з права на ліво відносно руху автомобіля в результаті чого здійснив наїзд на ОСОБА_10 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_10 , згідно з висновком судово-медичної експертизи, заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження, за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Не погодившись з постановленим вироком суду, захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу з доповненнями.

В апеляційній скарзі з доповненнями, апелянт просить оскаржуваний вирок, в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної та матеріальної шкоди скасувати, а в частині призначеного покарання змінити, шляхом виключення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Апеляційна скарга мотивована доводами про необґрунтованість стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої моральної та матеріальної шкоди та безпідставне застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Зокрема, апелянт вказує на те, що судом при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не в достатній мірі враховані відомості про його особу, визнання вини та щире каяття, наявність обставин, що пом`якшують покарання, часткове відшкодування заданої шкоди.

Крім того, на думку апелянта судом при прийнятті рішення про застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, не взято до уваги те, що обвинувачений є інвалідом II, у зв`язку з чим має серйозні труднощі із пересуванням з метою задоволення соціальних потреб, необхідності профілактичного лікування та обстеження, в тому числі, за межами м. Херсона.
Також, як зазначає апелянт, судом не прийнято до уваги, що обвинувачений має великий водійський стаж безаварійної їзди, до адміністративної відповідальності не притягався.
Апелянт вказує і на безпідставність та необґрунтованість задоволення цивільного позову потерпілої про відшкодування матеріальної шкоди, оскільки надані суду копії платіжок на придбання ліків документально не підтверджені лікувальними закладами. Натомість, вимоги позивача судом задоволено повністю. Необґрунтованим на думку апелянта є і розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційних скарг, судова колегія вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах і кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 286 КК України, є обґрунтованими та належно мотивованими, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Крім того, як вбачається з доводів апеляційної скарги та встановлено в ході розгляду провадження в суді апеляційної інстанції, доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 не є предметом апеляційного оскарження.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Воно має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, а також роз`яснень, що містяться в Постанові № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії невеликої тяжкості, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність та обтяжуючих покарання обставини.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 є особою, в силу ст. 89 КК України не маючою судимості, вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до категорії вчинених по необережності, за місцем проживання характеризується задовільно.

Також, матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_7 на обліку у лікаря нарколога не перебуває, під наглядом у психіатра не знаходиться, є інвалідом II групи від загального захворювання.

За таких обставин, враховуючи визнання ОСОБА_7 вини у вчиненні кримінального правопорушення, часткове відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, наявність у нього інвалідності, та з урахування конкретних обставин в тому числі наявність легального доходу і реальну спроможність відшкодування завданих збитків і виконання вироку суду в частині призначеного покарання, з урахуванням даних про особу винного, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, визнавши таке покарання необхідним і достатнім для перевиховання обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення та його наслідки, цілком обґрунтовано суд першої інстанції прийшов і до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого і додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, з чим погоджується і колегія суддів.

Також, як вбачається з матеріалів провадження та апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 має II групу інвалідності, що не перешкоджає йому у вільному і самостійному пересуванні, а її наявність не пов`язана з необхідністю безпосереднього керування особисто ним транспортними засобами.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про безпідставність застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами є неспроможними, з чим погоджується і колегія суддів.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» № 3 від 31.03.89 року, при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала.
Відповідно до п. 3 ст.23 ЦПК України, роз`яснень, що містяться у л. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждати, (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно з ч.3 ст.374 КПК України суд, визнавши розмір відшкодування матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, повинен навести у вироку відповідні мотиви прийнятого рішення про задоволення цивільного позову, а також перевірити обґрунтованість заявлених вимог і навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню. Проте, у порушення вимог ст.ст. 127, 129, п.7 ч.1 ст. 368 КПК України, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку при вирішенні питання, у якому розмірі підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_10 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, не мотивував належним чином свого висновку щодо розміру сум відшкодування витрат на лікування, які підлягають стягненню, та не навів у вироку відповідних доказів на підтвердження власних розрахунків присуджених сум.
Так, з ОСОБА_7 на користь потерпілої в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди ухвалено стягнути 5 557 грн. 03 коп. та моральну шкоду в сумі 15 000 грн.
Однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що потерпілою надано до суду копії чеків про витрати на придбання ліків, але не надано відомостей, що саме всі вказані ліки призначені для лікування ОСОБА_10 , оскільки перелік ліків у доданих чеках лише частково відповідають лікарським засобам, які були призначені лікарем. Зазначена обставина не була предметом належної перевірки судом першої інстанції, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині не можуть бути визнані об`єктивними та такими, що ґрунтуються на фактичних даних кримінального провадження.
Враховуючи наведене та з огляду на матеріали провадження, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про неналежну перевірку та передчасність задоволення позовних вимог потерпілої, такими, що знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду кримінального провадження.
У відповідності до положень ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Однак зазначених клопотань під час апеляційного розгляду учасниками провадження заявлено не було, крім того, апеляційна скарга захисника також не містить прохання про дослідження доказів, в частині позовних вимог(цивільного позову), а тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості встановити вищезазначені обставини, щодо належності лікарських засобів, які викликають об`єктивні сумніви та підлягають перевірці.

Зазначені порушення закону перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, що тягне за собою безумовне скасування вироку в цій частині.
Оскільки чинний Кримінальний процесуальний кодекс України, крім випадків, передбачених п.п. 2-7 ч.2 ст.412, ч.1 ст. 415 КПК України, не регулює питання подальшого спрямування кримінального провадження, коли апеляційний суд повинен скасувати вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову через його незаконність, при цьому ухвалити новий вирок не має права, і про це не ставиться питання апелянтом, тому керуючись загальними засадами кримінального провадження на підставі ч.6 ст.9, п.п. 1, 2, 15 ч.1 ст. 7 КПК України, мають бути застосовані правила ч.1 ст.412, п.п. 2-7 ч.2 ст. 412, п.1 ч.1 ст. 415 КПК України, тобто вирок у частині вирішення цивільного позову має бути скасований та призначений новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до Указу Президента України № 15/2016 від 19.01.2016 року «Про ліквідацію та утворення місцевих загальних судів» ліквідовано три районні суди в місті Херсоні: Дніпровський, Комсомольський і Суворовський та утворено Херсонський міський суд Херсонської області, який розпочав свою роботу з 04.04.2016 року.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ч.1 ст. 7, ч.6 ст. 9 ст.ст. 404, 407, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу з доповненнями захисника адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.
Вирок Суворовського районного суду міста Херсона від 23 березня 2016 року відносно ОСОБА_7 , в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, скасувати та призначити, в цій частині, новий судовий розгляд у Херсонському міському суді Херсонської області в порядку цивільного судочинства..
У решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Головуючий :
Судді: