ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/226/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" лютого 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі колегії: головуючого - судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000136 по обвинуваченню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Раздольне, Владивостокського р-ну, Приморського краю, РФ, громадянина України, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , останнє фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.
В судовому засіданні захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заявили клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю за адресою: АДРЕСА_3 , посилаючись на тривалий термін перебування обвинуваченого під вартою, його вік та важкий стан здоров`я, відсутність можливості отримувати належну медичну допомогу в умовах СІЗО, відсутність доказів про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України та відсутність належним чином обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.1 ст.111 КК України. Крім того, зазначили, що ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки у м. Києві, оскільки його дружина ОСОБА_10 , згідно з договором від 26.12.2016 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .
Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав позицію своїх захисників.
Прокурори заперечували щодо заявленого клопотання, посилаючись на наявність обґрунтованих ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема ризику переховування від суду, ризику незаконно впливати на свідка у кримінальному провадженні та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Заслухавши позиції учасників кримінального провадження щодо заявленого клопотання, дослідивши надані матеріали, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Частиною 1 ст. 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей або документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, інших обвинувачених, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Підставою його застосування є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор не доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до національного законодавства, а саме до ч.5 ст. 176 КПК України запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосованідо осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1 КК України.
Відповідно до ст. 1 Конституції - Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються вони у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Міжнародні договори України, які набрали чинності у встановленому законом порядку та встановлюють інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідних актах законодавства України, мають перевагу над внутрішньодержавними законодавчими актами.
Особливе місце серед міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, належить Конвенції, ратифікованій Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції». Із моменту приєднання до Конвенції Україна взяла на себе низку зобов`язань у сфері захисту прав людини. Частиною таких зобов`язань відповідно до статей 32, 46 Конвенції є визнання Україною юрисдикції ЄСПЛ, яка поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, а також виконання остаточних рішень ЄСПЛ у справах проти України.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Разом з тим, в постанові Пленуму ВСУ №8 « Про незалежність судової влади» встановлено, що відповідно до статей 8 і 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини і громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.
Пункт 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Колегія суддів враховує правові позиції Європейського суду, зокрема у справі «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, які зводяться до того, що небезпека можливості переховування від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку. Наявність сильної підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин, є, звичайно, таким чинником, що належить до суті питання, однак сама по собі така підозра не може бути виправданням довготривалого тримання особи під вартою, а у рішеннях цього ж суду «Яблонський проти Польщі», «I.A. проти Франції», «Іловецький проти Польщі» зазначено, що п. 3 ст. 5 Конвенції передбачає, що зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані. У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).
Відповідно до ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ратифікований Українською РСР 19 жовтня 1973 року), утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом, але звільнення може здійснюватися в залежності від надання гарантій явки в суд.
Суд вважає, що такими гарантіями може бути те, що обвинувачений ОСОБА_9 має дружину, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 . Крім того, між обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_11 укладений договір оренди квартири АДРЕСА_5 .
Крім того, Європейський суд визначає, що хоча статтю 3 Конвенції не можна тлумачити так, ніби вона покладає загальний обов`язок звільнити затриманого за станом здоров`я, вона все ж зобов`язує державу захищати фізичну цілісність осіб, позбавлених свободи, зокрема, надаючи їм необхідну медичну допомогу ( рішення ЄСПЛ від 11.07.2006 року у справі «Рівьєр проти Франції»).
Як зазначає судово-медичний експерт у своєму висновку, ОСОБА_9 має такі групи захворювань: хвороби серцево-судинної системи ( в тому числі стан після аорто-коронарного шунтування 21.05.2016 року), хвороби нервової системи, хвороби ендокринної системи ( в т.ч. цукровий діабет), хвороби очей ( в т.ч. ускладнена катаракта, ангіопатія сітківки обох очей), хвороби шлунково-кишкового тракту. Зазначені захворювання мають хронічний перебіг, тому ОСОБА_9 потребує медичної допомоги у вигляді пожиттєвого спеціалізованого медикаментозного лікування. Проте, відповідно до листа ДУ « Київський слідчий ізолятор» від 01.03.2016 року надання спеціалізованої та висококваліфікованої медичної допомоги в умовах медичної частини СІЗО не здійснюється. Функції щодо лабораторного та інших видів додаткового обстеження обмежені. Той факт, що медичні працівники СІЗО надавали допомогу, не має значення, оскільки надана медична допомога була загального характеру, оскільки немає лікарів з спеціалізацією.
Таким чином, стан здоров`я ОСОБА_9 , поза всяким сумнівом, викликає занепокоєння. У справі «Каприковський проти Польщі» ЄСПЛ зазначає, що подальше тримання заявника під вартою без відповідного лікування і допомоги становило нелюдське і таке, що принижує гідність, поводження, яке сягало рівня порушення статті 3 Конвенції. У цій же справі ЄСПЛ зазначає, що мало місце порушення статті 3 Конвенції у зв`язку з відсутністю адекватного та належного лікування.
Аналізуючи наявність ризиків, колегія суддів виходить з того, що до затримання обвинувачений ОСОБА_9 від органів досудового слідства не переховувався; документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження долучені до обвинувального акту та перебувають у суді, що унеможливлює їх знищення, ховання або спотворення обвинуваченим.
Водночас, колегія суддів, відповідно до ст. 178 КПК України враховує: вагомість доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_9 винуватим, його вік, що він є людиною похилого віку - має 69 років, а також те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, а термін тримання обвинуваченого під вартою на час розгляду клопотання становить понад 15 місяців.
З урахуванням наведеного, а також того, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою тривалий термін, і самостійною підставою для тримання особи під вартою, чинним законодавством України, не визначається, а повинна враховуватися з іншими обставинами, які вказані в ст.ст. 177, 183 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 із триманням під вартою на цілодобовий домашній арешт та вважає доцільним встановити певні обмеження.
Суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_9 додаткові обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, та зобов`язати обвинуваченого: не відлучатися з місця проживання без дозволу суду, утриматись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні, носити електронний засіб контролю.
Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 181, 183, 194, 331, 350 КПК України,
УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора Прокуратури АРК ОСОБА_12 та ОСОБА_5 про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 у виді тримання під вартою відмовити.
Клопотання захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу задовольнити.
Змінити застосований до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, строком до 23 квітня 2017 року, заборонивши йому залишати місце свого проживання цілодобово за адресою: АДРЕСА_3 та покласти на нього додаткові обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, та зобов`язати його: не залишати житло цілодобово, за винятком випадків прибуття до суду та прокуратури за викликом, утриматись від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні, носити електронний засіб контролю.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_9 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, а також, що відповідно до ч. 6 ст. 195 КПК України відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на обвинуваченого при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у виді домашнього арешту.
Ухвалу суду направити для виконання до Дарницького управління поліції Головного управління національної поліції у місті Києві, співробітників якого зобов"язати спорядити ОСОБА_9 електронним засобом контролю.
Ухвала підлягає негайному виконанню в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти в залі суду.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя:
Судді: