Справа № 372/940/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/11/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 15.06.2017

УХВАЛА
Іменем України
15 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7

з участю:
прокурора ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_11 ,

представника потерпілих ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_13 ,

обвинуваченого ОСОБА_14

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_14 , його захисника - адвоката ОСОБА_13 та представника потерпілих - ОСОБА_12 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 07 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:
Вироком Обухівського районного суду Київської області від 07 липня 2015 року,

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Українки Обухівськогого району Київської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 10.02.2014 року Обухівським районним судом Київської області за ч.1 ст.309 КК України до штрафу у розмірі 850 грн.
засуджено за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років;

стягнуто з ОСОБА_14 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди: на користь ОСОБА_11 100 000 грн.; на користь ОСОБА_15 25 000 грн.; на користь ОСОБА_16 25 000 грн.;

стягнуто в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням експертиз на користь держави 393 грн. 38 коп.;

вирішене питання про речові докази.

Відповідно до вироку, ОСОБА_14 , 11 грудня 2014 року, близько 01 години, знаходячись в другому під`їзді будинку АДРЕСА_2 разом із знайомим ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , з якими попередньо домовився про зустріч по телефону в зазначеному місці, на ґрунті неприязних стосунків з ОСОБА_18 , який раніше купував у нього наркотичні засоби, в ході бійки яка раптово виникла між ОСОБА_18 та ОСОБА_14 та яку розпочав ОСОБА_18 , обвинувачений усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та реалізуючи свій злочинний намір, направлений на позбавлення життя за допомогою ножа, умисно наніс один удар ножем, який мав при собі, в область грудної клітки потерпілому ОСОБА_18 , спричинивши останньому колючорізане проникаюче поранення від яких ОСОБА_18 помер на місці події.

В апеляційній скарзі захисника указано на незаконність вироку внаслідок допущеної неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник указав на те, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки жодних доказів на підтвердження вини обвинуваченого, а саме в умисному вбивстві матеріали провадження не містять, умисел обвинуваченого на умисне вбивство потерпілого не встановлений дослідженими під час судового розгляду доказами і базується лише на суб`єктивній думці суду. Окрім цього зазначив, що судове рішення містить у собі істотні суперечності, неточності, сам вирок, належним чином не мотивований та не обґрунтований. Разом із цим, указав на наявність в діях ОСОБА_14 ознак необхідної оборони що свідчить про необхідність скасування вироку із постановленням ухвали про закриття провадження.

В апеляційній скарзі представник потерпілих та цивільних позивачів указав на те, що суд при визначенні розміру завданої моральної шкоди не врахував належним чином рівня страждань, які вони понесли, не врахував ступеню їх родинної близькості із загиблим. Просив скасувати вирок та хвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_14 у вчиненні злочину , передбаченого ч. 1 ст.115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років. Цивільний позов потерпілих задовольнити повністю, стягнути із засудженого ОСОБА_14 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_11 1 000 000 грн., а на користь потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_16 по 500 000 грн.
В апеляційній скарзі обвинуваченого указано на незаконність вироку внаслідок допущеної неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений указав на те, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки жодних доказів на підтвердження його вини, а саме в умисному вбивстві матеріали провадження не містять. Зазначив, що удар ножем потерпілому наніс захищаючись від протиправних дій самого потерпілого у завершальній фазі необхідної оборони. Просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати його винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 118 КК України.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого ОСОБА_14 та його захисника, які подані ними апеляційні скарги підтримали, підтвердили їх доводи та просили їх задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілих;

представника потерпілих, який подану апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи і просив її задовольнити. Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника вважав необґрунтованими, просив залишити їх без задоволення;

прокурора, який апеляційні скарги обвинуваченого, його захисника та представника потерпілих вважав необґрунтованими, просив залишити їх без задоволення, а вирок без змін;

вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно, частково дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_14 підлягає до задоволення, апеляційна скарга захисника підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга представника потерпілих не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Відповідно до положень п.2 ч.3 ст.374 КПК України, мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. Даних вимог закону, при ухваленні вироку щодо ОСОБА_14 , судом першої інстанції дотримано не було.

Вирішуючи питання про наявність в діях обвинуваченого ознак складу злочину і за якою саме статтею Особливої частини КК України це діяння має кваліфікуватися, суд повинен виходити не з суб`єктивного ставлення обвинуваченого до своїх дій, а зі змісту цих дій, їх форми, зовнішнього прояву, тобто з об`єктивної сторони злочину. При цьому, для визначення умислу, а також для відмежування конкретного діяння проти життя та здоров`я особи від суміжного за родовим об`єктом, необхідно враховувати поведінку винного і потерпілого, яка передувала злочину, природу їх взаємин, спосіб і знаряддя злочину, причини припинення посягання, характер дій, тощо.

Висновок суду про те, що саме внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_14 наступила смерть потерпілого ОСОБА_18 , доведена сукупністю наведених у вироку та досліджених у ході судового розгляду доказів. Дані висновки обвинуваченим, його захисником та іншими учасниками судового провадження не заперечуються у поданих апеляційних скаргах, тому колегія суддів визнає ці висновки правильними.

Поряд із цим, повторно, частково дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, які судом першої інстанції були досліджені неповно, колегія суддів прийшла до висновку, що дії ОСОБА_14 судом першої інстанції невірно кваліфіковано за ч.1 ст.115 КК України, а саме в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині з огляду на наступне.

Колегія суддів Апеляційного суду звертає увагу на те, що на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена ст.115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.118 КК України, є мотив діяння захист охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Дослідивши у ході апеляційного розгляду матеріали кримінального провадження, допитавши експерта ОСОБА_20 , обвинуваченого ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_17 , колегія суддів прийшла до висновку що обвинувачений ОСОБА_14 зазнав протиправного нападу з боку потерпілого ОСОБА_18 та, захищаючи себе, діяв в обстановці необхідної оборони, однак, позбавивши життя потерпілого, перевищив її межі.

Та обставина, що ОСОБА_14 в рамках домовленості із ОСОБА_17 на збут останньому наркотичних засобів, домовилися про зустріч у парадному приміщенні за місцем проживання обвинуваченого, відповідно до яких, ОСОБА_17 повідомив про те, що буде один, а з потерпілим ОСОБА_18 домовилися про те, що останній буде його очікувати за межами обумовленого місця зустрічі, указує на те, що обвинувачений ОСОБА_14 не передбачав можливість суспільно небезпечного посягання та не був готовий до його відвернення.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_17 , ОСОБА_18 напавши на ОСОБА_14 діяв раптово, наносивши останньому удари.

За змістом показань експерта ОСОБА_20 , обвинуваченому була завдана значна кількість ударів. Ця обставина, стверджується і висновком судово-медичної експертизи від 11.12.2014 року № 53 про наявність, характер, локалізацію та ступінь тяжкості виявлених у ОСОБА_14 тілесних ушкоджень.

Наведене, у взаємозв`язку із раптовістю нападу потерпілого ОСОБА_18 , обстановкою захисту (обмеження простору, недостатнє освітлення приміщення, нічний час), із урахуванням обставин та інтенсивністю нанесення ударів в область голови обвинуваченого, від яких останній присів навколішки свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_14 в даній обстановці діяв у стані необхідної оборони.

На підтвердження цього висновку свідчить також і те, що потерпілий ОСОБА_18 був значно розвинутіший за фізичними даними від обвинуваченого ОСОБА_14 , що із урахуванням короткостроковості та травмуючої дії нанесених ударів, які відповідно до висновку експерта № 53 від 12.12.2014 року, спричинили обвинуваченому легкі тілесні ушкодження, у взаємозв`язку із тим, що потерпілий ОСОБА_18 в момент активних дій продовжував наносити удари обвинуваченому із положення зверху-вниз, свідчать про те, що ОСОБА_14 спричинив смерть ОСОБА_18 перебуваючи у стані необхідної оборони.

Посилання свідка ОСОБА_17 на те, що потерпілий ОСОБА_18 з обвинуваченим ОСОБА_14 перебували у неприязних стосунках, що і зумовило агресивну поведінку потерпілого, не спростовує висновку колегії суддів про те, що обвинувачений діяв в стані необхідної оборони.

Доводи потерпілих та їхнього представника про те, що після заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_18 , обвинувачений намагався приховати сліди злочину, у даному випадку не мають будь-якого правового значення для вирішення питання про кваліфікацію дій обвинуваченого.

Та обставина, що ОСОБА_14 ідучи на зустріч із ОСОБА_17 узяв ніж, не указує саме по собі на наявність у ОСОБА_14 умислу на умисне вбивство ОСОБА_18 . Та обставина, що даний ніж був ОСОБА_14 застосований після нападу на нього та застосування щодо нього насильства указує на те, що цей ніж був використаний із метою самозахисту від суспільно-небезпечного посягання.

Поряд із цим, колегія суддів вважає те, що завдавши потерпілому ОСОБА_18 ножове поранення за вищеуказаних обставин, обвинувачений ОСОБА_14 обрав такий засіб оборони, який явно не відповідав небезпечності посягання та обстановці захисту.
Так, застосований засіб захисту, а саме ніж та заподіяння шкоди у вигляді позбавлення життя за даних конкретних обставин, на думку колегії суддів, не відповідає небезпечності посягання та обстановці захисту, а відтак ОСОБА_14 вийшов за межі заходів, необхідних для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів, тобто перевищив межі необхідної оборони.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_14 з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України, визнавши ОСОБА_14 винним у тому, що він, 11.12.2014 року, близько 01 години, знаходячись в другому під`їзді будинку АДРЕСА_2 , внаслідок протиправних дій потерпілого ОСОБА_18 , які полягали у нападі та нанесенні ударів кулаками в область голови ОСОБА_14 без будь-яких вагомих на те причин, перевищуючи межі необхідної оборони, завдав останньому один удар ножем, який мав при собі, в область грудної клітки потерпілому ОСОБА_18 , спричинивши останньому колючорізане проникаюче поранення від яких ОСОБА_18 помер на місці події.

Оскільки, колегією суддів змінюється вирок в частині перекваліфікації дій ОСОБА_14 з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України, колегія суддів вважає необхідним призначити йому покарання за ст.118 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Окрім цього, колегія суддів вважає необхідним, у порядку ч.5 ст.72 КК України, зарахувати обвинуваченому в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Із урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_14 зазнав протиправного нападу з боку потерпілого ОСОБА_18 та, захищаючи себе, діяв в обстановці необхідної оборони, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника цивільних позивачів в частині необхідності збільшення розміру стягнення завданої моральної шкоди, у зв`язку із чим, залишає її без задоволення.

Окрім зазначеного, колегія суддів звертає також увагу на те, що пред`явлене ОСОБА_14 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, сформульоване не належним чином, зокрема в частині спрямованості умислу та мотиву вчинення злочину.
Однак, із урахуванням того, що Апеляційним судом, вирок підлягає зміні в частині перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_14 з ч.1 ст.115 КК України на більш сприятливий для нього склад злочину, передбачений ст.118 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони якого, є специфічний мотив діяння, який колегія суддів вважає доказаний, колегія суддів вважає недоцільним скасування вироку із неконкретності пред`явленого ОСОБА_14 обвинувачення.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_14 задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_13 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника потерпілих - ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Обухівського районного суду Київської області від 07 липня 2015 року щодо ОСОБА_14 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_14 із ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України та визнати його винним у вчиненні злочину, передбаченого цією статтею.

Призначити ОСОБА_14 за ст.118 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ч.5 ст.72 КК України у строк відбутого покарання ОСОБА_14 зарахувати попереднє ув`язнення із 11.12.2014 року по 26.11.2015 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У строк відбутого покарання зарахувати час тримання ОСОБА_14 у місцях позбавлення волі при відбуванні ним покарання призначеного ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області від 26.11.2015 року в період із 27.11.2015 року по 20.01.2016 року.

Покарання у виді позбавлення волі строком на два роки за злочин, передбачений ст.118 КК України, призначене даною ухвалою вважати повністю відбутим.

В іншій частині вирок Обухівського районного суду Київської області від 07 липня 2015 року щодо ОСОБА_14 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4