ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 14 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
при секретарі ОСОБА_7 ,
Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 лютого 2016 року засуджено:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, такого, що має двох малолітніх дітей на утриманні, раніше не судимого,
- за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
- за ч. 3 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_6 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі статей 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного судом основного покарання з випробовуванням та іспитовим строком на 3 роки і покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч. ч. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 28 квітня 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
За вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він працюючи на посаді т.в.о. заступника начальника УГБ УМВС України в Чернігівській області, будучи працівником і представника влади, який відповідно до вимог ст.ст. 3, 5, 10 Закону України «Про міліцію» зобов`язаний запобігати та припиняти злочини, у своїй діяльності керуватись принципами законності, гуманізму, поваги до особи, у взаємовідносинах з громадянами виявляти високу культуру і такт, ігнорував зазначені вимоги закону вчинив хуліганство та умисно завдав середньої тяжкості тілесне ушкодження іншій особі за наступних обставин.
Так, ОСОБА_6 , 11 червня 2015 року, близько 02 год. 40 хв., перебуваючи у кафе «Ностальжи», за адресою: пр. Миру, 14, м. Чернігів, у вільний від роботи час, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, спричинив тілесні ушкодження невстановленій слідством особі, а саме: завдав один удар лівою рукою у обличчя, від якого потерпілий впав на асфальтове покриття та ще один удар у обличчя вже лежачому потерпілому.
В той же час, особи, що відпочивали у кафе «Ностальжи» та перебували на подвір`ї кафе, намагались зупинити незаконні дії ОСОБА_6 . Так, потерпілому ОСОБА_8 , що намагався припинити хуліганські дії, ОСОБА_6 завдав 2 удари кулаком у голову, від чого той впав на асфальтове покриття, а потім ще 4 удари вже по лежачому потерпілому.
ОСОБА_9 , який також намагався припинити протиправні дії, ОСОБА_6 завдав 4 удари руками у голову, від яких той впав на асфальтове покриття. Після чого, ОСОБА_6 повернувся до ОСОБА_8 , який намагався підвестись, та завдав йому ще декілька ударів ногою у голову.
Внаслідок незаконних дій ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_8 було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку, перелом кісток носу, численні гематоми; потерпілому ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження у вигляді забійних ран, саден та гематом.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення кримінального процесуального закону, просить ухвалу апеляційного суду скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду без зміни, пояснення засудженого та його захисника, перевіривши матеріали провадження і обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підставі його ухвалення.
Так, перевіркою матеріалів провадження встановлено, що судом першої інстанції було повно, всебічно та об`єктивно досліджено матеріали кримінального провадження та винесено законне, обґрунтоване рішення та надано належну оцінку дослідженим доказам.
Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи.
Доводи касаційної скарги засудженого про незаконність ухвали суду апеляційної інстанції спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. У разі залишення вироку, постанови без зміни в ухвалі необхідно докладно викласти мотиви й підстави відхилення апеляції, а також докази, що спростовують наведені в ній доводи.
Так, залишаючи без зміни вирок суду першої інстанції, своє рішення апеляційний суд обґрунтував правовою позицією, викладеною у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №10 «Про судову практику у справах про хуліганство» відповідно до якої, за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, і зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.
Відповідно до чинного кримінального закону такі насильницькі дії, як побої, мордування, умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, а також умисне знищення чи пошкодження майна характеризують особливу зухвалість як одну з ознак хуліганства і тому додаткової кваліфікації не потребують. Якщо ж під час хуліганських дій вчинено злочини, які за своїми ознаками і ступенем тяжкості істотно відрізняються від хуліганства (в даному випадку умисне заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості), то ці злочини мають кваліфікуватися за сукупністю з хуліганством, оскільки вони не охоплюються жодною з частин ст. 296 КК України, що спростовує й твердження касаційної скарги про те, що у діях засудженого не було складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.
Отже, злочинне порушення громадського порядку ОСОБА_6 , яке виражало явну неповагу до суспільства, що супроводжувалось насильством із заподіянням потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, свідчить про вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 296 КК України та ч. 1 ст. 122 КК України.
Доводи касаційної скарги про те, що у зв`язку із відмовою потерпілих за ч. 1 ст. 122 КК України від своїх заяв, кримінальне провадження підлягало закриттю були ретельно перевірені під час слідства та суду та не знайшли свого підтвердження, адже злочин було вчинено за обтяжуючих обставин, а саме у стані алкогольного сп`яніння.
Міру покарання ОСОБА_6 суд обрав у відповідності до ст. 65 КК України, у межах санкції статей, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, прийняв до уваги сукупність обставин кримінального провадження, ставлення обвинуваченого до вчиненого, вчинення злочину співробітником правоохоронного органу, особу винного, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, позитивно характеризувався за місцем проходження служби, має статус учасника бойових дій, його вік, сімейний стан, а саме те, що його мати пенсійного віку, а батько являється інвалідом другої групи, а також те, що він має на утриманні двох малолітніх дітей та застосував до ОСОБА_6 положення ст. 75 КК України.
Зважаючи на вищенаведене, судові рішення є законними і обґрунтованими, призначене покарання справедливим, а відтак касаційна скарга задоволенню не підлягає. Матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення інших вимог закону, які були би підставами для зміни або скасування судових рішень.

З урахуванням наведеного, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429, статтями 376, 433, 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів
ухвалила:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення. Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 28 квітня 2016 року - без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.
судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_10