АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1321/2017 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

с. Стара Басань Бобровицького ра йону Чернігівської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз 08 грудня 2016 року Бобровицьким районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки та 08 грудня 2016 року звільнений по відбуттю строку покарання,

на вирок Подільського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000086,

за участю прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці.

Судом вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Як встановлено судом у вироку, 10 січня 2017 року близько 21 год. 40 хв.,

у ОСОБА_6 , який перебував біля будинку № 22 по пр. Свободи в м. Києві, виник умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, реалізуючи який він підійшов до припаркованого на узбіччі автомобіля «DAF 95», д.н.з. НОМЕР_1 , та пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, зламав захисне кріплення вище вказаного вантажного автомобіля та шляхом пошкодження дротів від`єднав дві акумуляторні батареї, загальною вартістю 4 000 грн., які повторно таємно викрав. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Крім того, 13 січня 2017 року близько 19 год. 00 хв., у ОСОБА_6 , який перебував біля будинку № 10 по пр. Правди в м. Києві, виник злочинний умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, реалізуючи який він підійшов до припаркованого на узбіччі вантажного автомобіля «HUNDAI», д.н.з. НОМЕР_2 , та пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, зламав захисне кріплення вищевказаного автомобіля, від`єднав дві акумуляторні батареї, загальною вартістю 4 800 грн., які повторно таємно викрав. Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Докази у кримінальному провадженні досліджені судом відповідно до вимог ч. 3

ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості у вчиненні злочину і правильність кваліфікації діяння, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині покарання, пом`якшивши призначене йому покарання.

За доводами апеляційної скарги обвинувачений вважає, що суд не в повній мірі врахував його особу, зокрема, що він працевлаштований та одружений, позицію потерпілих, які жодних претензій до нього не мають, а також не звернув увагу на погіршення його здоров`я і потреби у зв`язку з цим невідкладного лікування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційних вимог, які просили у будь-який спосіб пом`якшити ОСОБА_6 покарання, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, що відповідає юридичній кваліфікації за ч. 2 ст. 185 КК України, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині, не переглядає їх відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України.

Що стосується покарання, то на думку колегії суддів, судом першої інстанції ОСОБА_6 призначено покарання у відповідності з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Як убачається з кримінального провадження та вироку, обираючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, суд першої інстанції на виконання вимог ст. 65 КК України урахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості; відношення обвинуваченого до скоєного, визнавши обставиною, яка пом`якшує покарання - щире каяття; обставину, що обтяжує покарання, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України рецидив злочинів; прийняв до уваги дані про особу винуватого, який раніше судимий, за місцем реєстрації характеризується негативно, перебуває на обліку у лікаря психіатра, проте згідно з висновком експерта № 46 від 07 березня 2017 року визнаний осудним, не перебуває на обліку у лікаря нарколога; врахував і стан здоров`я обвинуваченого. Отже, зваживши зазначені обставини, суд обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі у розмірі, наближеному до мінімального розміру цього виду покарання, передбаченого законом за вчинений ним злочин.

Доводи обвинуваченого про те, що він працевлаштований і одружений, що не було враховано судом при призначенні покарання, є безпідставними, оскільки у кримінальному провадженні відсутні докази, які б доводили зазначене, а відсутність майнових претензій у потерпілих, враховуючи, що викрадене майно було повернуто власникам після його вилучення працівниками поліції у обвинуваченого, не є обставиною, що пом`якшує покарання. В той же час відомості, які стосуються стану здоров`я обвинуваченого, зокрема, наявні хвороби, разом з іншими даними про його особу, всупереч доводів апелянта, були прийняті до уваги судом та оцінені в сукупності з іншими обставинами провадження, при цьому будь-яких даних про те, що стан здоров`я обвинуваченого унеможливлює відбування ним покарання у виді позбавлення волі в провадженні не має.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого злочину, відношення обвинуваченого до своїх дій та особу винного, який в цілому характеризується негативно, після відбуття покарання за попереднім вироком у виді позбавлення волі лише через місяць вчинив новий злочин проти власності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства та вважає, що призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у розмірі, визначеному судом першої інстанції, є справедливим, необхідним і достатнім для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Оскільки переконливих аргументів щодо суворості покарання обвинувачений в апеляційній скарзі не навів, за відсутності підстав для пом`якшення покарання, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

В той же час, з огляду на вимоги ст. 5 КК України, колегія суддів вважає за необхідне застосувати положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року і зарахувати ОСОБА_6 в строк покарання час попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження за правилами вказаної норми закону з 12 квітня 2017 року по 20 червня 2017 року включно.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Подільського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року зарахувати у строк покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_6 в межах цього кримінального провадження з 12 квітня 2017 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4