Справа №473/3332/16-к 20.12.2016
Провадження: № 11-сс/784/493/16 Слідчий суддя: ОСОБА_1
Категорія: оскарження ухвали слідчого судді Доповідач апеляційного суду:
про відмову у відкритті провадження ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вознесенськогоо міськрайонного суду Миколаївської області від 09 листопада 2016 року про відмову у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_6 щодо звільнення з місця відбування основного покарання у зв`язку з закінченням строку основного покарання в порядку ст. 206 КПК України,
учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_7
засуджений: ОСОБА_6
захисник: ОСОБА_8

В с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Ухвалою слідчого судді Вознесенського міськайонного суду Миколаївської області від 09 листопада 2016 року у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_6 про звільнення з місця відбування основного покарання у зв`язку з закінченням строку покарання за вироком суду в порядку ст. 206 КПК України відмовлено.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати та на розсуд апеляційного суду винести одне з таких рішень: постановити нову ухвалу про задоволення його заяви, або ухвалу про призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
На думку апелянта оскаржуване ним рішення слідчого судді є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного тлумачення слідчим суддею змісту ст. 206 КПК України.
Вважає, що вказівка слідчого судді про те, що визначенні в його заяві питання належить вирішувати Апеляційному суду м. Києва, суперечить принципу територіальної підсудності.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
В ухвалі слідчого судді зазначено, що засуджений ОСОБА_6 станом на 09.11.2016 року відбуває основне покарання у виді позбавлення волі за вироком Апеляційного суду м. Києва від 19.05.2006 року, яким його визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 263, п. 8 ч. 2 ст. 115, 70 КК України на 15 років позбавлення волі.
Вказано, що питання про звільнення з місця основного покарання у зв`язку з закінченням строку основного покарання за вироком не регламентується ст. 206 КПК України, на яку в своїй заяві посилається засуджений ОСОБА_6 .
Слідчий суддя прийшов до висновку, що визначення кінця строку відбування покарання за вироком суду є протиріччям, яке виникає при виконанні вироку.
При цьому зазначив, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, тобто в даному випадку до Апеляційного суду м. Києва, а не до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення ухвали без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Вироком Апеляційного суду м. Києва від 19 травня 2006 року ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за ч. 1 ст 263, п. 8 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України на 15 років позбавлення волі.

Призначене покарання ОСОБА_6 відбуває у Вознесенській виправній колонії УДПтСУ в Миколаївській області (№ 72). На зазначену установу поширюється юрисдикція Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області.

08 листопада 2016 року засуджений ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з заявою, в якій просив на підставі ст. 206 КПК України вирішити питання про його звільнення з установи виконання покарань, посилаючись на те, що за його підрахунками строк основного покарання, призначеного йому вироком Апеляційного суду м. Києва від 19 травня 2016 року, закінчився 05 листопада 2016 року.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком слідчого судді з приводу того, що питання про звільнення з установи виконання покарань у зв`язку з закінченням строку основного покарання не регламентується ст. 206 КПК України, на яку в своїй заяві посилається засуджений ОСОБА_6 .
Разом з тим, оскаржувана ухвала є незаконною у зв`язку з неправильним застосуванням норм кримінального процесуального закону, зокрема ст. 539 КПК України.
Під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати питання, перелік яких встановлений ч. 1 ст. 537 цього Кодексу. Проаналізувавши зміст вказаної правової норми, апеляційний суд приходить до висновку, що питання про звільнення засудженої особи з установи виконання покарань у зв`язку з закінченням призначеного вироком суду основного покарання відноситься до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України «інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку».
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення доступу до правосуддя осіб, які утримуються в установах попереднього ув`язнення та виконання покарань» № 1491-VIII, прийнятого Верховною Радою України 07.09.2016 року, внесено зміни до ч. 2 ст. 539 КПК України, а саме п. 1 доповнено цифрами «13?, 14».
Згідно інформації, отриманої з офіційного web-сайту Верховної Ради України «www.rada.gov.ua», вищевказаний закон набрав чинність 08.10.2016 року.

В результаті внесених змін у разі необхідності вирішення під час виконання вироку питань, передбачених п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, клопотання подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Вказані зміни законодавства слідчим суддею залишені поза увагою.
Оскільки засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання в межах територіальної юрисдикції Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, відмова слідчого судді цього суду у розгляді по суті заяви засудженого ОСОБА_6 про звільнення з з установи виконання покарань у зв`язку з закінченням призначеного вироком суду основного покарання є незаконною та необгрунтованою.
Таким чином, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням норм кримінального процесуального закону з направленням заяви засудженого ОСОБА_6 на новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Враховуючи, що прийняття рішення про відкриття провадження за скаргою є прерогативою слідчого судді місцевого суду і за змістом ст.407 КПК України не входить до повноважень апеляційного суду за наслідками розгляду такої скарги, матеріали підлягають поверненню до цього суду для прийняття слідчим суддею в порядку ст. 304 КПК України процесуального рішення на стадії відкриття провадження за скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, апеляційний суд-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 листопада 2016 року про відмову у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_6 скасувати, а матеріали за скаргою повернути на розгляд до Вознесенського місьрайонного суду Миколаївської області зі стадії відкриття провадження за скаргою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: