Справа №487/347/16-к 26.12.2016

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2016 року у відношенні
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Доманівка Доманівського району Миколаївської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1. 22.03.2010 року Доманівським районним судом Миколаївської області за ч.1 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;
2. 09.06.2010 року Арбузинським районним судом Миколаївської області за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;
3. 12.09.2011 року Доманівським районним судом Миколаївської області за ч.1 ст. 304, ч.2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільнився за відбуттям покарання 09.09.2015 року;
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
потерпілий ОСОБА_7
представник потерпілого ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_9 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2016 року ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років без конфіскації майна.

Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок змінити та пом`якшити призначене покарання, застосувавши вимоги ст. 69 КК України.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_5 вважає, що вирок підлягає зміні через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі, а також через неповноту судового розгляду.

Зазначає, що судом першої інстанції допущено порушення його права на захист, оскільки йому не був наданий захисник.

На думку апелянта, судом не у повній мірі враховані відомості про його особу. Потерпілий до нього претензій немає та спричинена шкода відшкодована. Він сприяв розкриттю злочину, що є обставиною, яка пом`якшує покарання. Крім того, перебував у фактичних шлюбних відносинах, працював неофіційно та вчинив злочин у зв`язку із збігом тяжких сімейних обставин.

У зв`язку із викладеним вважає, що призначене йому покарання можливо пом`якшити та на підставі ст. 69 КК України призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч.2 ст. 289 КК України.

Узагальнений виклад заперечень потерпілого ОСОБА_7 на апеляційну скаргу. Потерпілий ОСОБА_7 вважає доводи апелянта надуманими та, на його думку, підстав для пом`якшення покарання немає. Зазначає, що з боку обвинуваченого відсутнє активне сприяння розкриттю злочину та останній майнову шкоду не відшкодував. Просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок без змін.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
15 жовтня 2015 року близько 21 години, ОСОБА_5 , знаходячись біля будинку №11 по вул. Українській в м. Миколаєві, скориставшись тимчасовою відсутністю уваги з боку потерпілого ОСОБА_7 , зайшов до вказаного будинку, де проживав потерпілий, та взяв ключі від автомобілю. Після чого, ОСОБА_5 , відчинивши ключами автомобіль, незаконно заволодів транспортним засобом марки «Toyota Corolla» державний номер НОМЕР_1 , потерпілого ОСОБА_7 , та на вказаному автомобілі з місця вчинення кримінального правопорушення втік.

Судом першої інстанції ОСОБА_10 визнаний винним у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене повторно, та його дії кваліфіковані за ч.2 ст. 289 КК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_9 на підтримку апеляційної скарги, заперечення потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 , які просили вирок залишити без змін, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину при обставинах, викладених у вироку, є обґрунтованими. В цій частині апелянтом вирок не оспорюється, а також не оспорюється кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 289 КК України, яка є вірною.

Відсутні підстави вважати, що судом допущена неповнота судового розгляду, оскільки апелянт не зазначив, в чому вона полягає, а відповідно до матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду допитані потерпілий ОСОБА_7 , а також обвинувачений ОСОБА_5 , який вину у вчиненні злочину визнав та не заперечував проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися.

В апеляційній скарзі обвинувачений зазначив, що судом першої інстанції порушено його право на захист через ненадання захисника. Проте, як слідує з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_5 вручена пам`ятка про його процесуальні права, але ж він не заявляв клопотання про залучення захисника. Крім того, участь захисника у даному кримінальному провадженні не є обов`язково. Тому наведені апелянтом доводи в цій частині не є слушними.

Що стосується покарання, то воно призначено ОСОБА_5 з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного, а також обставини, яка пом`якшує покарання.
Так, судом першої інстанції враховано, що вчинений ОСОБА_5 злочин за ступенем тяжкості відноситься до тяжких злочинів.

Також враховані дані про особу винного, який характеризується задовільно. Враховано, що ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення корисливих умисних злочинів, звільнився з місць позбавлення волі 09.09.2015 року та 15.10.2015 року вчинив умисний тяжкий злочин, тобто через незначний час після відбуття покарання за попереднім вироком. Отже, судом першої інстанції вірно враховано, що ОСОБА_5 будь-яких висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний злочин, що свідчить про відсутність у нього бажання стати на шлях виправлення та його суспільну небезпеку.

Хоча апелянт зазначає про неврахування усіх даних про його особу, але не зазначає, конкретно, які саме дані не враховані. В той же час, ці доводи є голослівними, оскільки суд першої інстанції врахував усі дані про особу ОСОБА_5 , які містяться в матеріалах кримінального провадження.

Під час судового розгляду ОСОБА_5 висловив щире каяття у вчиненому злочині, що вірно судом першої інстанції враховано як обставину, яка пом`якшує покарання. Обставини, які обтяжують покарання, не встановлені.

З пояснень потерпілого ОСОБА_7 та його розписки (а.с.45) слідує, що автомобіль йому повернений працівниками поліції. Отже, ОСОБА_5 не добровільно заявив про вчинений злочин, а у зв`язку з тим, що був затриманий і, будучи викритим, підтвердив свою участь у вчиненні злочину. Тому позбавлені підстав твердження апелянта про його активне сприяння розкриттю злочину, що виключає врахування цієї обставини як такої, що пом`якшує покарання.

З заперечень потерпілого ОСОБА_7 в апеляційному суді вбачається, що ОСОБА_5 без його дозволу забрав ключі від автомобіля та незаконно заволодів його транспортним засобом.

Внаслідок вчиненого злочину автомобіль значно пошкоджений. Майнова шкода відшкодована частково в сумі 200 доларів США не самим обвинуваченим, а його матір`ю, але не в повному обсязі. Тому він має претензії майнового характеру до обвинуваченого ОСОБА_5 .

Зазначені пояснення потерпілого спростовують доводи апелянта про відсутність до нього претензій майнового характеру. Тому, часткове відшкодування заподіяної майнової шкоди не є достатньою підставою для пом`якшення призначеного покарання, про що зазначає апелянт.

Відсутні підстави вважати про вчинення злочину у зв`язку із збігом тяжких сімейних обставин, про що зазначає апелянт, оскільки наявність цієї обставини матеріалами провадження не підтверджується.

Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, на підставі ст. 69 КК України, є можливим за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Проте, під час судового розгляду встановлено наявність лише однієї обставини, яка пом`якшує покарання щирого каяття у вчиненому злочині, яка не є достатньою підставою для застосування вимог ст. 69 КК України, оскільки застосування цих вимог закону можливо лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, пом`якшення призначеного покарання з застосуванням вимог ст. 69 КК України неможливо через наведені дані про особу винного, які свідчать про небажання ОСОБА_5 стати на шлях виправлення.Отже, підстави для пом`якшення покарання за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням вимог ст. 69 КК України, та призначення ОСОБА_5 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, про що просить апелянт, відсутні.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів

Вказані вимоги закону судом дотримані та ОСОБА_5 призначено покарання відповідно до вимог ст. ст. 50, 65,66 КК України,з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного, а також обставини, яка пом`якшує покарання. Покарання призначено в межах санкції ч.2 ст. 289 КК України, та за розміром, який наближений до мінімального, є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення поданої апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 407,424,425, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2016 року у відношенні ОСОБА_5 ,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3