АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

При секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - директора ТзДВ «Дніпрокомунтрас» ОСОБА_6 , - на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська області від 26 грудня 2016 року про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі, з урахуванням її уточнення в порядку виправлення недоліків, представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, порушує питання про скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді в частині, та постановлення нової ухвали, якою скасувати заборону розпорядження арештованим майном автомобілем марки DAF 75/250CF, державний номер НОМЕР_1 , та повернути зазначений автомобіль і реєстраційні документи на нього власнику під охоронну розписку, без зняття з цього автомобіля арешту.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 26.12.2016 р. було задоволене клопотання старшого слідчого СВ СУ ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 та накладений арешт на автомобіль марки DAF 75/250CF, державний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ТзДВ «Дніпрокомунтрас».

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що зазначений автомобіль, може мати доказове значення по справі та є речовим доказом, а тому є необхідність у накладенні арешту на нього.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ є необґрунтованою.

Вказує, що арештований автомобіль DAF 75/ НОМЕР_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ТзДВ «Дніпрокомунтрас», яке про час та місце розгляду справи не було повідомлене, чим позбавлене права участі у судовому засіданні.

Зазначає, що всі слідчі дії щодо арештованого автомобіля вже проведено, а крім того останній є спеціальним автомобілем, який надає послуги населенню міста Дніпро з вивезення твердих побутових відходів, та заміна його іншим аналогічним автомобілем не є можливою.

Також вказує, що цей автомобіль завантажений твердими побутовими відходами, у яких на даний час відбуваються процеси загнивання, що створює високу небезпеку займання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається з наданих матеріалів, стосовно автомобіля DAF 75/ НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_1 , доказове значення для кримінального провадження має факт виявлення на його зовнішніх поверхнях слідів мозкової речовини та речовини, схожої на кров. Такі сліди дійсно можуть бути використані як доказ розслідуваного кримінального правопорушення, втім вони зафіксовані належним чином за участі понятих у протоколі огляду місця ДТП від 25.12.2016 р., а можливість збереження таких слідів у первинному вигляді після транспортування автомобіля своїм ходом до території ПП «Автоклуб» та його подальшого зберігання без дотримання спеціальних умов, з урахуванням їх локалізації на колесах та підкрилку даного автомобіля, є сумнівною.

Аналізуючи викладені обставини, колегія суддів доходить висновку про те, що слідчим та прокурором не наведено достатніх підстав, що обгрунтовують необхідність арешту вищезазначеного автомобіля з забороною власнику володіння та користування ним, а очевидна істотна причина для утримання цього автомобіля державою відсутня.

Також приймається до уваги, що даний автомобіль використовується власником для господарської діяльності, спрямованої на досягнення суспільно корисної мети виведення твердих побутових відходів. Його арешт унеможливлює таке використання, а також надмірно обмежує підприємницьку діяльність ТзДВ «Дніпрокомунтранс», що суперечить вимогам ч. 4 ст. 173 КПК України щодо необхідності застосування у кримінальному провадженні найменш обтяжливого способу арешту майна.

З урахуванням наведеного, а також меж апеляційного розгляду, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ТзДВ «Дніпрокомунтранс» - задовольнити частково, в частині оскарження заборони володіння та користування арештованим автомобілем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - директора ТзДВ «Дніпрокомунтрас» ОСОБА_6 , задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2016 року про арешт майна скасувати в частині заборони ТзДВ «Дніпрокомунтранс» володіти та користуватися автомобілем DAF 75/250CF, державний номер НОМЕР_1 .
Постановити у цій частині нову ухвалу, якою клопотання слідчого в частині заборони ТзДВ «Дніпрокомунтранс» володіти та користуватися автомобілем DAF 75/250CF, державний номер НОМЕР_1 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді в частині заборони ТзДВ «Дніпрокомунтранс» розпоряджатися автомобілем DAF 75/250CF, державний номер НОМЕР_1 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3