Вищий спеціалізований суд україни
з розгляду цивільних і кримінальних справ
Ухвала іменем україни 23 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувшив судовому засіданні кримінальне провадження, внесене
до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001917

від 12 травня 2015 року, за окремими касаційними скаргами прокурорів, які брали участь у розгляді кримінального провадження судами першої

та апеляційної інстанцій, на ухвалу Апеляційного суду Київської області

від 08 вересня 2016 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільна Тарасівка Білоцерківського району Київської області та жителя

АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- за вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 27 квітня 2012 року за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі

ст. 75 КК звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки;
- за вироком вказаного суду від 22 листопада

2012 року за ч. 2 ст. 309 КК та за сукупністю вироків до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, звільненого 21 травня 2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 9 днів,

у вчиненні злочину, передбаченогоч. 2 ст. 309КК,

в с т а н о в и л а:

За вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Цим же вироком ОСОБА_6 визнано невинуватим та виправдано за ч. 2 ст. 307 КК на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК у зв`язку недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Вирішено питання про стягнення судових витрат та долю речових доказів.
За вироком ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за те, що

17 червня 2015 року в період 10.05-11.10 год. у ході проведення на підставі ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2015 року обшуку квартири

АДРЕСА_2 , у якій проживає ОСОБА_6 співробітники міліції виявили та вилучили скляну пляшечку темно-коричневого кольору з наркотичним засобом - опієм ацетильованим, вагою 0,352 г (в перерахунку на суху речовину), який ОСОБА_6 повторно придбав за невстановлених досудовим розслідуванням обставин та зберігав за місцем свого проживання без мети збуту.
Крім того, орган досудового розслідування обвинувачував

ОСОБА_6 в тому, що він 15 червня 2015 року о 07.15 год. у під`їзді № 1 будинку АДРЕСА_3 , за 125 грн збув ОСОБА_7 (який здійснював оперативну закупку наркотичних засобів) опій ацетильований, вагою 0,0724 г. (в перерахунку на суху речовину), який ОСОБА_6 придбав за невстановлених досудовим розслідуванням обставин та зберігав з метою збуту.
Того ж дня ОСОБА_7 придбаний у ОСОБА_6 наркотичний засіб добровільно видав працівникам міліції в присутності понятих.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 08 вересня

2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без змін.
У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження апеляційним судом, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор зазначає, що, не погоджуючись з висновком суду першої інстанції про визнання ряду доказів недопустимими та виправдання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК прокурором, який забезпечував участь у суді першої інстанції було подано апеляційну скаргу, в якій ставилось питання про повторне дослідження доказів, які знаходяться в матеріалах провадження, однак суд апеляційної інстанції в порушення ч. 3 ст. 404 КПК не обґрунтовано відмовив в дослідженні таких доказів, тим самим, на думку прокурора, порушив засади кримінального провадження визначені статтями 22, 23 КПК. Також прокурор зазначає, що апеляційний суд, відмовляючи у повторному досліджені доказів, які знаходяться в матеріалах провадження, в порушення ст. 419 КПК у своєму рішенні не навів мотивів та причин такої відмови.
У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор зазначає, що в свої апеляційній скарзі, серед іншого, ним наводились доводи щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, однак ці доводи залишись поза увагою апеляційного суду. Також прокурор вказує що, апеляційний суд належної відповіді на всі доводи його апеляційної скарги не дав, не навів мотивів через які їх визнав необґрунтованими, безпідставно погодився із висновком місцевого суду щодо виправдання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КПК та, залишивши вирок місцевого суду без зміни, обмежився лише відтворенням тексту вироку в своєму рішенні. На думку прокурора, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав касаційні скарги і просив їх задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, а тому колегія суддів не перевіряла доведеності винуватості засудженого у вчиненні злочину, кримінально-правової оцінки його дій за ч. 2 ст. 309 КК, оскільки законність та обґрунтованість судових рішень у цій частині не оскаржувалися.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК однією з підстав для скасування судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону.
За ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього ж Кодексу , тобто з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно з положеннями статей 404 , 405 КПК апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг. Цей суд зобов`язаний перевірити всі доводи, наведені у скаргах, у тому числі за необхідності і шляхом дослідження доказів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, якщо суд першої інстанції встановив їх не повністю або з порушеннями, і може дослідити докази, які не досліджувалися цим же судом, виключно в тому випадку, якщо учасники судового провадження заявили клопотання про дослідження таких доказів під час розгляду в суді першої інстанції або коли про ці докази стало відомо після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Відповідно до ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Для наведення в ухвалі таких підстав апеляційний суд має проаналізувати всі доводи, що містяться в апеляційній скарзі, та на кожен із них дати відповідь.
Однак апеляційний суд зазначених положень закону не дотримався.
Не погоджуючись з вироком місцевого суду, зокрема в частині виправдання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК, прокурор подав апеляційну скаргу. За змістом цієї скарги апелянт порушував питання про скасування вироку місцевого суду через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор наводив змістовні доводи про те, що суд першої інстанції не допитав свідка обвинувачення ОСОБА_7 , який неодноразово подавав клопотання про його допит з використанням технічних засобів із дотриманням вимог ч. 9 ст. 352 КПК, дійшов помилкового висновку про визнання ряду доказів неналежними, недопустимими та такими, що отримані всупереч вимогам КПК, а тому клопотав повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, оскільки вони були досліджені місцевим судом не повністю та з порушенням.
Апеляційний суд у своєму рішенні всіх доводів прокурора не виклав, підстав з яких апеляційну скаргу прокурора визнав необґрунтованою

не навів, а лише, відобразивши текст вироку місцевого суду, формально перерахував докази, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК.
Крім того, у своїй апеляційній скарзі прокурор не порушував питання про дослідження нових доказів, яких не досліджував суд першої інстанції, а зазначав про неповноту судового слідства та неправильну оцінку місцевим судом наявних у матеріалах кримінального провадження доказів, що не перешкоджало апеляційній інстанції здійснити їх належну перевірку.
Проте апеляційний суд, незважаючи на таку позицію сторони обвинувачення, безпідставно не використав усіх передбачених законом процесуальних можливостей для правильного встановлення фактичних обставин кримінального провадження, заявлене прокурором у апеляційній скарзі клопотання про необхідність повторного дослідження доказів та проведення всебічної перевірки матеріалів з метою усунення будь-яких сумнівів у відповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, не вирішив.
Виходячи із системного аналізу положень глав 4 та 31 КПК, законодавець зобов`язує суд апеляційної інстанції здійснити перевірку доказів, якщо буде встановлено, що судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції було проведено неповно, що має істотне значення для висновку суду про доведеність винуватості, на якому ґрунтується судове рішення.
За таких обставин ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною, обґрунтованою та вмотивованою, оскільки її постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу вказане судове рішення підлягає скасуванню, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд в суді апеляційної інстанції, в ході якого слід усунути вказані недоліки, повно та всебічно перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах, і прийняти законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність.
Керуючись статтями 376, 433, 436-438, 441, 442 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурорів, які брали участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 08 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала касаційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3