ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/4221/16-к
Провадження № 1-кп/636/124/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2017 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000201, внесеному 18 листопада 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Ловінь, Ріпкінського району, Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не засудженого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:
5 листопада 2015 року ОСОБА_4 заключив контракт з Міністерством оборони України в особі командира 300 навчального гвардійського танкового полку НОМЕР_2 навчального гвардійського центру Сухопутних військ Збройних Сил України терміном до закінчення особливого періоду, або оголошення рішення про демобілізацію. Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 13 від 21.01.2016р. молодший сержант ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_1 та призначений на посаду командира танку 1 танкового взводу 3 танкової роти танкового батальйону вказаної військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України. Статтями 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.
Разом з тим, відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, молодший сержант ОСОБА_4 , проходячи військову службу під час мобілізації у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.
Однак, молодший сержант ОСОБА_4 , під час проходження, військової служби за контрактом у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.
Виконуючи свій злочинний намір молодший сержант ОСОБА_4 4 квітня 2016 року, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, на особливий період, діючи умисно, порушив вимоги зазначеного вище законодавства та самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 . Цього ж дня молодший сержант ОСОБА_4 , діючи з метою тимчасово ухилитись від військової служби, вибув за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Незаконно перебуваючи поза місцем служби за вказаною адресою молодший сержант ОСОБА_4 проводив час вільно, на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків.
16 листопада 2016 року молодший сержант ОСОБА_4 припинив ухилятися від військової служби, повернувся до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та з`явився до органів військової прокуратури із зізнанням.
Таким чином, молодший сержант ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді командира танку 1 танкового взводу 3 танкової роти танкового батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 4 квітня 2016 року самовільно залишив вказану військову частину, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та продовжував ухилятися від військової служби до 17 листопада 2016 року.
Вказані дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення місця служби без поважних причин вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).
Обвинувачений в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся та повністю підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини.
Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
За згодою сторін згідно ст. 349 ч. 3 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі як покази свідків та інших доказів, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніхто не оспорює.
Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого:
- довідка УІЗ ГУНП в Харківській області, УІЗ ГУНП в Чернігівській області та УІЗ МВС України № 235-25112016/63091 від 28.11.2016р. про відсутність судимості ОСОБА_4 (а.к.п. 20).
Оцінюючи в сукупності всі досліджені докази, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні місця служби вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, ОСОБА_4 вчинений злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує характер і ступінь скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини справи та дані про особу обвинуваченого, а саме: раніше не засуджений.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного, відсутність судимості.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття та визнання вини. Обставин, що обтяжують покарання, в судовому засіданні не встановлено.
Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
При призначенні покарання суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, пом`якшуючі покарання обставини, особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений раніше не засуджений, його відношення до скоєного злочину, та вважає, що виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових злочинів можливо без ізоляції від суспільства.
Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності та відсутність тяжких наслідків, а також враховуючи дані про особу, суд вважає за можливе у даному випадку, призначивши ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, застосувати до нього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на засудженого обов`язки, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.
Цивільний позов не заявлений.
Судових витрат та речових доказів по справі не має.
В ході досудового слідства обвинуваченому ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації (функції якого на теперішній час виконують кримінально-виконавчі інспекції).
Міру запобіжного заходу, обраного відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою скасувати та звільнити засудженого з під варти в залі судового засідання.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя