АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/155/17 Справа № 209/1588/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря с/з - ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000061 за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,-
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кам`янське Дніпропетровської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

виправданого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,-
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

виправданого - ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_12 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки та виправдано ОСОБА_13 і визнано останнього невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2238 грн. 45 коп. та 300 000 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у кримінальному провадженні в сумі 15 320 грн. 80 коп.

Вирішена доля речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_6 засуджено, а ОСОБА_7 виправдано у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Обвинувачений ОСОБА_6 органами досудового слідства обвинувачується в тому, що 04 червня 2012 року, о 19 годині 30 хвилин - у світлий час доби, керуючи технічно справним легковим автомобілем ВАЗ-2101 д/н НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_14 , здійснював рух по проспекту Перемоги з боку автодороги Дніпродзержинськ - Єлизаветівка у напрямку проспекту Карла Маркса в м. Кам`янське (в минулому - Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області.
В порушення вимог п.2.9 Правил дорожнього руху України, де: "Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, або перебуваючи під вливом наркотичних чи токсічних речовин" , обвинувачений ОСОБА_6 здійснював рух у стані алкогольного сп`яніння.
Під`їжджаючи до перехрестя проспекту Перемоги з проспектом Маршала Жукова, перед яким встановлений дорожній знак пріоритету 2.1. ПДР України Дати дорогу, обвинуваченому ОСОБА_6 , як водієві механічного транспортного засобу, необхідно було стежити за розвитком дорожньої обстановки та можливими її змінами, і при подальшому русі через перехрестя, він повинен був переконатися, що це буде небезпечним, і він своїми діями не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Тобто ОСОБА_6 необхідно було бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, та при виявленні автомобіля, який наближався до перехрестя по головній дорозі дати йому дорогу. Іншими словами, водієві ОСОБА_6 необхідно було діяти у відповідності з вимогами п.п. 2.3. б, 16.11 Правил дорожнього руху України, які свідчать:
-2.3 б) "Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі";
-16.11 "На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, що наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху".
Однак, в порушення вищевказаних вимог пунктів Правил дорожнього руху України , обвинувачений ОСОБА_6 , як водій механічного транспортного засобу, здійснюючи управління технічно справним автомобілем, на сухому асфальтобетонному покритті, не переконався у відсутності небезпеки для себе та інших учасників, не маючи перешкод ні технічного, ні механічного характеру, при необмеженій видимості, здійснюючи свій рух зі швидкістю близько 60 км/год, проїждаючи через умовну лінію перетину проїжджих частин, став перетинати перехрестя в напрямку проспекту Карла Маркса. При цьому, обвинувачений ОСОБА_6 , проявляючи злочинну недбалість, усвідомлюючи, що знаходиться, на другорядній дорозі, своєчасно транспортні засоби, що рухаються по головній дорозі - по проспекту Маршала Жукова з боку проспекту 50 років СРСР не виявив, внаслідок чого здійснюючи рух без зупинки, допустив зіткнення з автомобілем ЗАЗ-110247 д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 , що рухався по проїжджій частині проспекту Маршала Жукова, з боку проспекту 50 років СРСР у напрямку вищезгаданого перехрестя з приблизною швидкістю 40,0 км / год.
В свою чергу , водій автомобіля "ЗАЗ-110247" ОСОБА_7 , керуючи вказаним автомобілем, здійснюючи рух по проспекту Маршала Жукова, з боку проспекту 50 років СРСР в напрямку проспекту Металургів , при наближенні до перехрестя за проспектом Перемоги, при відсутності дорожніх знаків 1.22,1.23.1- 1.23.4 або 2.3, повинен був діяти у відповідності з вимогами п.16.12 ч.1 Правил дорожнього руху України, які свідчать: " На перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч". Крім того, за відсутності зазначених дорожніх знаків, водій ОСОБА_7 повинен був вважати, що знаходиться на нерегульованому перехресті рівнозначних доріг.
Однак, обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи автомобілем "ЗАЗ- 110247" та наближаючись до перехрестя проспекту Маршала Жукова з проспектом Перемоги зі швидкістю 40 км/год., своєчасно транспортні засоби, які наближаються до вказаного перехрестя праворуч від нього - не виявив, заходи до зменшення швидкості не вжив та рухаючись без зміни швидкісних параметрів руху, скоїв зіткнення з автомобілем "ВАЗ-2101" н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався по проспекту Перемоги, з боку автодороги "Дніпродзержинськ - Єлізаветівка" в напрямку проспекту Карла Маркса.
При виконанні вимог п.16.12 ч.1 Правил дорожнього руху України водій автомобіля "ЗАЗ - 110247" ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти зазначеній дорожньо-транспортній пригоді, і не відповідність дій водія ОСОБА_7 вимогам п.16.12 ч.1 Правил дорожнього руху України, також знаходиться в причиною зв`язку з настанням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.
Також, після зіткнення, автомобіль ЗАЗ-110247 під керуванням водія ОСОБА_7 в неконтрольованому стані, скоїв наїзд на велосипед Azimut Storm під керуванням ОСОБА_15 , який здійснював рух по проспекту Маршала Жукова з боку пр. Металургів у напрямку вищезгаданого перехрестя.
В результаті даної ДТП пасажирці автомобіля ЗАЗ-110247 ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 744-Е від 07 липня 2012 року, були заподіяні тілесні ушкодження, у вигляді: синців тулуба, кінцівок, крововиливи під оболонки та у речовину мозку; перелом правої ключиці, перелом 2-10 ребер по лінії від середньо - ключичної до передньо-пахвинної ліворуч: перелом 2-8-го ребер по середньо-ключичній лінії праворуч з пошкодженням пристінкової плеври; перелом 2-10-го ребер по лопатковій лінії ліворуч, 2-10-го ребер по лопатковій лінії праворуч з пошкодженням пристінкової плеври; крововиливи у оточуючи м`язи в місцях переломів, рана нижньої долі правої легені, інфільтруючи крововиливи в вісцеральну плевру легень, інфільтруючи крововиливи. Виявлена сполучена тупа травма тіла відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, по ознаці небезпеки для життя та в даному випадку призвела до смерті, утворилася від дії тупого твердого предмета, предметів, або при вдарі о такі предмети, якими можуть бути виступаючи частини салону автомобіля, незадовго до потрапляння у лікарню.
У прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, що спричинило настання суспільно - небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілій ОСОБА_16 , знаходиться порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.16.11 та знаку пріоритету 2.1 Дати дорогу Правил дорожнього руху України, та порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.16.12 ч.1 Правил дорожнього руху України, оскільки зазначені порушення в їх сукупності, безпосередньо спричинили настання даної події.

Не погоджуючись з судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій, не оспорюючи доведеність його вини та правильності кваліфікації його дій, порушує питання про зміну вироку суду щодо нього у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження внаслідок суворості покарання та просить суд апеляційної інстанції призначити йому покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 3 років позбавлення волі та звільнити від відбування покарання з випробуванням. Також ОСОБА_6 просить суд апеляційної інстанції цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 в чистині стягнення матеріальної шкоди - відмовити, а в частині моральної шкоди задовольнити частково на суму 150 000 грн.
Вирок суду в частині визнання ОСОБА_7 невинним у вчиненні злочину, передбаченого ст.286 КК України та його виправдання скасувати, та ухвалити вирок, яким визнати винним останнього та призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України.
В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений вказує що в діях ОСОБА_7 вбачається порушення вимог п.16.12 ПДР України, невиконання якого знаходиться у причинному зв`язку з настанням події ДТП. На підтвердження даного доводу обвинувачений ОСОБА_6 посилається на висновки судово-автотехнічної експертизи №3147-12 від 11 вересня 2012 року.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 вважає, що судова автотехнічна експертиза №23135/16-52 від 28 січня 2016 року, на яку посилається суд як на доказ невинуватості ОСОБА_7 , не спростовує висновки автотехнічної експертизи №3147-12 від 11 вересня 2012 року.
Також зазначає, що судом не враховано відшкодування ним у повному обсязі матеріальної шкоди потерпілому, та у вироку не дана цьому оцінка, а позиція потерпілого ґрунтується на емоційно-психологічному стані і його суб`єктивному відношенні до події.
Прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, також подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування вироку суду у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

У зв`язку з чим прокурор просить суд апеляційної інстанції ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_17 за ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки та визнати винним ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України з призначенням покарання на 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Цивільний позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_17 на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2238 грн. 45 коп. та 300 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнути з обвинувачених судові витрати та вирішити питання речових витрат.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції вирішуючи питання про визнання невинним ОСОБА_7 , не зазначає пунктів та частини статей 284, 373 КПК України та при викладені судом резолютивної частини вироку в порушення ч.4 ст.374 КПК України не зазначено, за якою із передбачених кримінальним процесуальним законом підстав ОСОБА_7 виправдано.

При визнанні винним ОСОБА_6 судом не зазначено початок строку відбування покарання.

Також прокурор вказує, що судом перелічено письмові докази, які були покладені в основу обвинувачення та досліджені під час судового розгляду без розкриття змісту вказаних доказів.

Також судом при ухваленні вироку невірно визначено безпосередній об`єкт злочину, передбаченого ст.286 КК України, а саме безпека дорожнього руху та експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, тоді як потрібне порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, у зв`язку з чим дане питання відносно ОСОБА_7 взагалі не розглядалося.

Поза увагою суду, на думку прокурора, залишилися доводи сторони обвинувачення та питання, яким чином в даній дорожній обстановці повинен був діяти ОСОБА_7 , як водій транспортного засобу.

На думку прокурора, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не виконали передбачених Правилами дорожнього руху обов`язків, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням суспільно небезпечних наслідків.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_7 просить в задоволенні апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити, оскільки не вбачає в своїх діях порушення правил п.16.12 ПДР України, тому що рухався по головній дорозі. Всі обвинувачення щодо нього вважає надуманими та такими, що не відповідають фактичним обставинам, які були з`ясовані у суді.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_12 просить суд в задоволенні апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити. Потерпілий зазначає, що поясненням неуважності ОСОБА_6 може бути тільки те, що він перебував в такому стані алкогольного сп`яніння, який не давав йому можливості об`єктивно оцінювати обстановку, в якій він знаходився.

Також в запереченнях потерпілий звертає увагу колегії суддів на те, що обвинувачений ОСОБА_6 не відшкодував матеріальну шкоду, а доводи його апеляційної скарги не відповідають дійсності.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та думку захисника ОСОБА_11 , які просили задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_6 в повному обсязі та апеляційну скаргу прокурора в частині, що стосується ОСОБА_7 , думку захисника ОСОБА_10 , виправданого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_12 , які вважали доводи апеляційних скарг прокурора та ОСОБА_6 необґрунтованими, думку прокурорів, які вимоги апеляційної скарги прокурора, який приймав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, вимоги апеляційної скарги ОСОБА_6 просили задовольнити в частині, що стосується ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд ( ст. 6 КЗПЛ).
Чинне законодавство цілком визначено говорить про сукупність доказів як про найбільш важливу умову ухвалення обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. При цьому досить важливе значення мають виклад і мотивування оцінки кожного доказу у поєднанні з іншими доказами.
Відповідно до ст. 374 КПК мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містить формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. У цій частині потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаний доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності кожного з обвинувачених, їх роль у вчинені злочину. Після цього- докази, покладені судом на обґрунтування своїх висновків.
Мотивувальна частина виправдувального вироку містить всі питання виправдання, вирішені в резолютивній частині вироку. Вказана в резолютивній частині вироку підстава виправдання не повинна бути формальною, а повинна бути логічним виразом і продовженням аналізу даної підстави виправдання в мотивувальній частині.

Виправдання особи може мати місце, якщо:
1.Встановлена відсутність події кримінального правопорушення,
2.Встановлена відсутність в діяннях складу кримінального правопорушення
3.Не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.
Висновки суду, викладені в мотивувальній і резолютивній частинах вироку, повинні бути узгоджені між собою і не можуть містити протиріччя. Висновки і рішення, викладені в резолютивній частині, повинні логічно впливати з обґрунтування, що міститься в мотивувальній частині.
Судом першої інстанції вказані норми кримінального процесуального закону в даному випадку не виконані.

Так, у вироку зазначено, що обвинувачений ОСОБА_6 органами досудового слідства обвинувачується в тому, що 04 червня 2012 року ….. далі по тексту обвинувального акту, тобто суд формально переніс сформульоване органами досудового розслідування обвинувачення до вироку суду, що неуможливлює визнання в будь - якому разі рішення суду вмотивованим відповідно до вимог ст. 370 КПК.
Викладення формулювання обвинувачення щодо ОСОБА_6 , визнаного судом доведеним, в оскаржуваному вироку суду першої інстанції - відсутнє.

Крім того, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора щодо незазначення судом першої інстанції при вирішенні питання про визнання невинним ОСОБА_7 , пунктів та частини статей 284, 373 КПК України, відсутності у резолютивній частині вироку, в порушення ч.4 ст.374 КПК України, передбаченої кримінальним процесуальним законом підстави, за якої ОСОБА_7 виправдано.

Вказані вище порушення не дають можливості суду апеляційної інстанції перевірити правильність висновків суду першої інстанції щодо доведення винуватості обвинуваченого та не доведення винуватості виправданого.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 412 КПК України порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, є істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що згідно п.3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Нормами ч. 3 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції повторно досліджує обставини, встановлені під час кримінального провадження, лише за клопотанням учасників судового провадження.

В даному випадку жодним із учасників судового провадження клопотання про дослідження доказів у суді апеляційної інстанції не було заявлено, а тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Згідно норм ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення того ж Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 того ж Кодексу.

Колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги ті обставини, що нормами чинного КПК України з одного боку чітко визначено повноваження суду апеляційної інстанції, до яких не входить проведення процесуальних дій, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 91, ч. 2 ст. 347 КПК України, а з іншого боку істотні порушення вимог кримінального процесуального закону не входять в перелік підстав для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, визначений нормами ст. 415 КПК України.

За викладених обставин колегія суддів апеляційного суду, керуючись загальними засадами кримінального провадження, передбаченими п.п. 1, 15, 16, 19 ч. 1 ст. 7 КПК України, а саме: верховенство права; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів, диспозитивність, доходить висновку про те, що вирок Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровсьої області від 28 вересня 2016 року, ухвалений стосовно ОСОБА_6 , підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Разом з тим, скасовуючи вирок у зв`язку з істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення інших доводів, викладених в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора, не досліджує їх та вважає, що останні підлягають ретельній перевірці під час нового судового розгляду.
При новому судовому розгляді суду належить прийняти належні заходи з метою встановлення фактичних обставин кримінального провадження, перевірити всі доводи обвинувачення та захисту, і проаналізувавши всі досліджені у судовому засіданні допустимі докази, постановити законне та обґрунтоване рішення.
Вимоги апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 стосовно виправданого ОСОБА_7 не можуть бути вирішені без дослідження доказів у кримінальному провадженні, а тому в цій частині вони задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4