АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/315/2017 Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві кримінальне провадження №0006906 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 21 грудня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Львівської області, який працює на посаді гірника підземника ДП «Львів вугілля» шахта «Степова», з вищої освітою, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз 15.10.2014 вироком Залізничного районного суду м. Львова за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, директора ТОВ «Борн Трейд», з середньою спеціальною освітою, який одружений, має на утриманні двої неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю прокурорів потерпілого представника потерпілого захисника обвинуваченихОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Залізничного районного суду м. Львова від 15 жовтня 2014 року за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців,.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Судом вирішено питання щодо цивільного позову та речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винуватим у умисному тяжкому тілесному ушкодженні, вчиненому групою осіб; ОСОБА_8 визнано винуватим у умисному тяжкому тілесному ушкодженні, вчиненому групою осіб.

Вироком суду першої інстанції визнано доведеним, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 при невстановлених слідством обставинах, вступили в попередню змову, з метою залякування та спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . Продовжуючи свої злочинні наміри, спрямовані на умисне протиправне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , та керуючись єдиним злочинним умислом ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_8 вивчили розпорядок способу життя потерпілого. В подальшому, керуючись єдиним злочинним умислом, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_6 , виконуючи поставлені невстановленою особою цілі по залякуванню та спричиненню тілесних ушкоджень ОСОБА_11 5.06.2014, приблизно о 17 год. 00 хв., підійшовши до дверей ліфту розташованого на четвертому поверсі першого під`їзду булинку АДРЕСА_3 , чекали потерпілого. Реалізовуючи свої злочинні наміри та передбачаючи настання тяжких наслідків у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , приблизно о 17 год. 30 хв. ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в той час, коли потерпілий намагався вийти з кабіни ліфту, розпочали наносити руками та ногами цілеспрямовані, потужні, численні удари в область обличчя та тулубу ОСОБА_11 , чим спричинили останньому, згідно висновку судово-медичної експертизи, тяжкі тілесні ушкодження.

В ідентичних за змістом та доводами апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просять вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21.12.2015 скасувати, кримінальне провадження закрити.

За доводами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 вирок суду першої інстанції не відповідає нормам законодавства, оскільки суд послався на обставини, які є припущенням обвинувачення.

В апеляційних скаргах зазначається, що покази потерпілого ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 обидва наносили йому тілесні ушкодження об`єктивно спростовуються тим, що ОСОБА_8 було затримано на місці події та на ньому слідів крові виявлено не було.

Також в апеляційних скаргах вказується, що в ході судового розгляду було встановлено, що потерпілий ОСОБА_11 працює в ТОВ «Борис» на посаді фінансового директора. Судово-медична експертиза була проведена в КМБ СМЕ за результатами огляду історії хвороби ОСОБА_11 та іншої документації виготовленої ТОВ «Борис», що ставить під сумнів правдивість висновків отриманих судово-медичною експертизою. Незаконне вилучення слідчим історії хвороби потерпілого ОСОБА_11 є істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, а висновки судово-медичної експертизи повинні визнатись судом недопустимими доказами і їх дослідження взагалі не повинно було проводитись.

За доводами апеляційних скарг суд першої інстанції під час укладання вироку зазначив висновки, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, так як показання потерпілого спростовуються тим, що обвинувачений ОСОБА_6 дав показання аналогічні показанням ОСОБА_8 і пояснив, що він наносив тілесні ушкодження, обвинувачений ОСОБА_8 про його наміри побити потерпілого ОСОБА_11 нічого не знав, лише закривав рота коли потерпілий кричав.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 зазначають, що стороною захисту було заявлене клопотання про повторне проведення судово-медичної експертизи, оскільки лише повторний огляд потерпілого може підтвердити, обо спростувати висновки попередньої експертизи, проте судом було відмовлено в задоволені зазначеного клопотання.

Обставини, виявлені під час судового розгляду свідчать про те, що обвинувачення ОСОБА_6 ґрунтується на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційних скарг, заслухавши суддю-доповідача, думку обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, потерпілого ОСОБА_11 та його представника ОСОБА_12 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, допитавши експерта ОСОБА_13 , провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив фактичні обставини справи, у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України керуючись законом оцінив зібрані у справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності, взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, за наявності суперечливих доказів зазначив, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, недопустимість доказів, а також те, що обвинувачення ґрунтується на доказах, здобутих незаконним шляхом, і на припущеннях є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, повно, об`єктивно і всебічно дослідженим та підтвердженим належними доказами судом першої інстанції.

Винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_11 , висновком судово-медичної експертизи, показаннями експерта ОСОБА_13 , протоколом затримання ОСОБА_8 та іншими доказами у кримінальному провадженні, які узгоджуються між собою і в своїй сукупності повністю підтверджують вину обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення.

Необґрунтовані також і доводи апеляційних скарг про недопустимість як доказу висновку судово-медичної експертизи, так як експертиза проведена згідно з вимогами КПК України експертом належної кваліфікації, у відповідності зі ст. 93 КПК України слідчий на законних підставах витребував медичну картку та інші дані щодо тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_11 . Судово-медична експертиза проведена на підставі медичної картки потерпілого, CD-дисків з даними проведених досліджень, рентгенограм та консультативного висновку рентгенолога, вказані відомості в електронному вигляду були надані стороні захисту, будь-яких сумнівів у достовірності даних, які покладено в основу висновків СМЕ, не встановлено, у зв`язку з чим відсутні підстави для призначення повторної чи комісійної судово-медичної експертизи.

Згідно ст. ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і призначенні їм покарання вказані вимоги кримінального і кримінального процесуального законодавства дотримані. Керуючись законом суд правильно кваліфікував дії обвинувачених та урахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особи обвинувачених.

Так, суд першої інстанції, врахувавши фактичні обставини провадження, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_6 , дані про особу ОСОБА_6 , який раніше судимий, частково визнав свою вину, його відношення до скоєного, характер та спосіб вчиненого правопорушення, позицію потерпілого у справі, характер і ступніть тяжкості наслідків вчиненого правопорушення, прийшов до законного та обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_6 остаточного покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі, яке відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд першої інстанції належним чином мотивував своє рішення про відсутність підстав для визнання пом`якшуючою обставиною для ОСОБА_6 наявність щирого каяття, оскільки в суді першої інстанції він визнав свою чину лише частково, а в апеляційній скарзі просить закрити кримінальне провадження.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого, фактичні обставини та роль кожного із співучасників у вчиненні кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 , визнавши обставиною, що пом`якшує покарання - наявність на утриманні ОСОБА_8 двох неповнолітніх дітей, дані про особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, одружений, його відношення до скоєного, характер та спосіб вчиненого правопорушення, позицію потерпілого у справі, характер і ступніть тяжкості наслідків вчиненого правопорушення, прийшов до законного та обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років, яке відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про необхідність закриття кримінального провадження є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Як передбачено ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне в порядку ст. 404 КПК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 21 грудня 2015 року по 20 червня 2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 21 грудня 2015 року по 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а обвинуваченим ОСОБА_6 в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

_________________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4