Справа № 183/6281/16
№ 1-кп/183/263/17

У Х В А Л А
12 січня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання, суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження.
Обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого спливає 13 січня 2017 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_4 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи свою позицію тим, що, ризики, які були враховані судом при обранні йому запобіжного заходу тримання під вартою не змінилися, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не з`явилося, тому продовження строку тримання під вартою необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.
Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Просив замінити тримання під вартою на домашній арешт.
Захисник ОСОБА_5 заперечувала щодо продовження підзахисному строку запобіжного заходу з тих підстав, що останній має постійне місце мешкання, а відтак продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою є недоцільним, просила змінити обвинуваченому запобіжний захід, обравши йому у виді домашнього арешту.
Суд, вислухавши думку учасників процесу, вважає за необхідне запобіжний захід у виді тримання під вартою застосований обвинуваченому ОСОБА_4 продовжити на 45 днів.
Суд встановив, що ризики та обставини відповідно до ст. ст. 177, 178 КПК України, які враховував суд при обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу тримання під вартою на сьогодні не змінилися. Доказів зміни обставин для скасування запобіжного заходу суду сторонами не надано.
Враховуючи всі обставини по справі, суд вважає, що строк тримання під вартою ОСОБА_4 повинен бути продовжений на 45 днів до 25 лютого 2017 року включно.
У відповідності до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельєр проти Франції», суд вважає необхідним продовжити щодо обвинуваченого винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених вище ризиків.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177-178, 331 КПК України, -
п о с т а н о в и в :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 25 лютого 2017 року включно.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1