АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №639/7342/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/790/577/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.04.2017 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

- головуючого судді ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6 ,

- засудженого ОСОБА_7 ,

- захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 07.12.2016 року,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 07.12.2016 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст.82 КК України засудженому ОСОБА_7 , за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.12.2012 року, з урахуванням ухвали апеляційного суду Київської області від 16.05.2013 року у виді позбавлення волі строком 3 роки 1 місяць 11 днів на обмеження волі, звільнивши обвинуваченого з-під варти по прибуттю до місць відбування покарання.

До Жовтневого районного суд м. Харкова звернувся адвокат ОСОБА_9 з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України відносно засудженого ОСОБА_7 , який відбуває покарання у Холодногірській ВК УДПСУ в Харківській області (№ 18).
Клопотання обґрунтовано тим, що за час відбування покарання ОСОБА_7 має 4 заохочення, стягнення погашенні у встановленому законом порядку, був працевлаштований в установі на різних посадах ( прибиральником, бригадиром банно - прального комбінату, адміністратором будівлі, нарядником,) зараз обіймає посаду завгоспа церкви та є головним іконщиком установи, характеризується добре, відбув дві треті строку призначено вироком покарання, добросовісним ставленням до праці та поведінкою довів своє виправлення.
Під час судового засідання адвокат ОСОБА_9 підтримав внесене клопотання, просив суд прийняти рішення про заміну засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки свою вину у скоєному злочині ОСОБА_7 визнав повністю, працює, має неодноразові заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, позитивно характеризується, повністю довів своє виправлення.
Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, пославшись на передчасність внесеного клопотання в порядку ст.82 КК України, а також необґрунтованість клопотання адвоката та відсутність правових підстав для задоволення вимог засудженого. Прокурор вказав, що засуджений не довів свого виправлення, не працював, має останнє стягнення.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Києво Святошинського районного суду Київської області від 28.12.2012 року, з урахуванням ухвали апеляційного суду Київської області від 16.05.2013 року, за п.п. 9, 12 ч.2 ст. 115, ч. 1 ст. 185, ч.З ст. 152 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна
На момент розгляду подання 05.12.2016 року засуджений відбув покарання: 9 років 10 місяців 19 днів, лишилось: 3 роки 1 місяць 11 днів.
Отже, ОСОБА_7 підпадає під пільгу, передбачену п. З ч. 4 ст. 82 КК України, оскільки, будучи засудженим, зокрема за умисний особливо тяжкий злочин, відбув 2/3 призначеного строку покарання.
Доводи прокурора щодо невідповідності характеристик засудженого для застосування вимог ст. 82 КК України спростовуються матеріалами особової справи, які були дослідженні в судовому засіданні.
Відповідно до характеристики, затвердженої начальником Холодногірської ВК №18 05.10.2016 року, засуджений ОСОБА_7 знаходиться в місцях позбавлення волі з 16.03.2010 року. За час перебування в Київському слідчому ізоляторі режим тримання не порушував, стягнень та заохочень не мав, характеризувався посередньо. Прибув до Холодногірської виправної колонії № 18 з Київського слідчого ізолятору 11.07.2013 року. Працевлаштований різноробом. За сумлінну поведінку та ставлення до праці 4 рази заохочувався адміністрацією установи, має 1 стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку та оскаржується в адміністративному суді. У спілкуванні з представниками адміністрації дотримується правомірних та ввічливих відносин. У взаємовідносинах із засудженими не конфліктний. Утримує спальне місце та ліжкову тумбочку в зразковому стані, майже завжди має охайний зовнішній вигляд. Намагається дбайливо ставитись до майна установи і предметів якими користується. Виконує роботи з самообслугоння, має достатній рівень необхідних навичок. Підтримує родині стосунки з рідними шляхом листування та побачень, отримує від них посилки та передачі. Приймає участь у програмі диференційного впливу «Професія». Має цивільний позов, але виконавчі листи до установи не надходили.
З досліджених матеріалів особової справи не встановлена наявність документів які негативно характеризують поведінку засудженого. Останній весь час перебування в місцях позбавлення волі був працевлаштований та виконував роботу на різних ділянках, приймає участь в різних соціальних програмах.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів, що він став на шлях виправлення та має всі належні умови, передбаченні ст.82 КК України, для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а тому клопотання адвоката ОСОБА_10 є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню
Прокурор оскаржив зазначену ухвалу.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати зазначену ухвалу та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор зазначає що, вважає, ухвалу Жовтневого районного суду міста Харкова від 05 грудня 2016 року про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відносно засудженого ОСОБА_7 незаконною та такою, що підлягає скасуванню з таких підстав.
Встановлено, що ОСОБА_7 , 1989 р.н., будучи засудженим вироком Києво- Святошинського районного суду Київської області від 28.12.2012 р., з урахуванням ухвали Апеляційного суду Київської області від 16.05.2013 р., за ч.1 ст.185, ч.3 ст.152, п.п. 9,12 ч. 2 ст. 115, ч.1,4 ст.70 КК України до 13 років позбавлення волі, з 16.03.2010 відбуває вищевказане покарання та з 11.07.2013 р. перебуває у Холодногірській ВК №18 УДПтСУ в Харківській області.
За час перебування у місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 характеризувався посередньо, ступив на шлях виправлення, отримав 4 заохочення, однак змінив свою поведінку на гіршу та отримав у травні 2016 року стягнення у вигляді догани.
Сам по собі факт наявності у засудженого ОСОБА_7 заохочень не може бути безумовною підставою для прийняття рішення про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким.
З часу прибуття до Установи засуджений ОСОБА_7 був працевлаштований у колонії різноробом. При цьому бажання іти працювати ОСОБА_7 не виявив. Відповідно до наданих документів норма виробітку більше ніж за останніх півроку склала 0 %.
Проте, судом при прийнятті рішення не було враховано той факт, що відповідно до вироку суду засуджений зобов`язаний відшкодувати шкоду за позовними вимогами на суму 251 тисяча гривень. Однак, за час перебування у місцях позбавлення волі відшкодовувати шкоду за позовними вимогами, за відсутності поважних на те причин, фактично не розпочав та не сплатив жодної копійки.
Так, усі 4 заохочення у вигляді подяк були застосовані до ОСОБА_7 за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Однак, у судовому засіданні взагалі не були вивчені дані про працевлаштування засудженого за увесь час відбування покарання, а лише оглянуто довідку за останні півроку. При тому дуже великому сумніву піддаються застосування даних заохочень до засудженого при тому, що по фінансових документах він взагалі не працював.
І цей факт не було враховано при винесенні рішення, не дивлячись на те, що відповідно до ст. 61 КК України при відбуванні покарання у вигляді обмеження волі залучення до праці є обов`язковою умовою. То ж яким чином можна застосовувати до засудженого, який не бажає працювати, міру покарання з обов`язковим працевлаштуванням, судом не роз`яснено.
Даних, як б свідчили про активне відношення засудженого ОСОБА_7 до праці, участі у суспільному житті установи та самодіяльних організаціях засуджених протягом усього строку відбуття покарання, не було представлено до суду адміністрацією Холодногірської ВК №18.
Відповідно до ст. 129 Конституції України «Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання». Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п. 9 ч. З ст. 129 Конституції України, є «обов`язковість рішень суду».
На думку прокурора, судом надано необ`єктивну оцінку поведінки засудженого. Зокрема, хибно оцінено у сукупності критерії, за якими констатовано доведення засудженим свого виправлення. Так, завданням кримінального процесу є не лише встановлення винної у вчиненні злочину особи та її покарання, а й усунення наслідків злочину, у тому числі й пов язаних із порушенням майнових та особистих немайнових прав громадян та юридичних осіб, а цивільний позов у кримінальній справі є одним із засобів, спрямованих на усунення чи компенсацію злочинних наслідків у вигляді майнової, моральної або фізичної шкоди. Судом, так само як і положення ст.ст. 124, 129 Конституції України, вищевикладене до уваги не взято, що призвело до ухвалення незаконного рішення, що, в свою чергу, деформувало доступ потерпілих до правосуддя з метою захисту порушених прав у безрезультативний, недієвий інститут права, передбачений та гарантований Законом.
Відповідно до вимог ст.82 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Та хіба небажання працювати засудженого та відшкодовувати завдані ним злочини не є покажчиком того, що ОСОБА_7 не став на шлях виправлення?
У постанові Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» звертається увага суддів на те, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким до засуджених осіб має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.
Таким чином, вважає, що ухвала судді Жовтневого районного суду міста Харкова про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відносно засудженого ОСОБА_7 винесена необгрунтовано, безпідставно, а тому є незаконною та підлягає скасуванню.
Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку прокурора, яка підтримала апеляцію, засудженого в режимі відео конференції та захисника, які заперечували проти скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку про необхідність її задоволення, виходячи з наступного.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.12.2016 року задоволено клопотання адвоката та замінено покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке.
Відповідно до ст. 82 КК України, до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутою частини покарання більш м`яким, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, за час перебування в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 характеризувався посередньо, отримав 4 заохочення.
Але, як видно з матеріалів особової справи засудженого, засуджений мав одну подяку в 2016 році від 20.01.2016 року. В той же час, ця подяка скасована начальником Холодногірської виправної колонії, у зв`язку з тим, що була винесена без належної оцінки поведінки засудженого ОСОБА_11 в період відбуття покарання в установі.
Окрім цього з даних, що надані установою, видно, що ОСОБА_11 не вживав заходів для погашення позову, з грудня 2015 по січень 2016 р. взагалі не працював. А крім того в травні 2016 року отримав стягнення у виді догани. З наданої характеристики, затвердженої начальником Холодногірської виправної колонії, видно, що він представлявся на комісію установи за ст.ст. 100, 101 КВК України, але йому було відмовлено з урахуванням його поведінки та ставлення до праці. Крім того, районний суд недостатньо врахував тяжкість вчинених злочинів, за які відбуває покарання ОСОБА_11 п.п. 9,13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 152 КК України.
Наведені дані не підтверджують висновків районного суду, що засуджений ОСОБА_11 став на шлях виправлення, тому апеляційний суд рішення районного суду щодо ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання на більш м`яке скасовує, як таке, що не відповідає вимогам кримінального та кримінально процесуального закону.
Крім того, резолютивна частина ухвали (а.с. 45) постановлена 05.12.2016 року, тобто раніше повного тексту 07.12.2016 року (а.с. 49).
А з урахуванням доводів апеляції прокурора, направляє кримінальне провадження на новий судовий розгляд в суд 1-ї інстанції.
Керуючись ст.ст. 404, 405, ст. 407, ст. 418, 419, ч. 2 ст. 376 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляцію прокурора задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.12.2016 р. щодо ОСОБА_7 скасувати, призначити новий розгляд у суді 1 інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: