АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

представників власника майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу Генерального директора ТОВ «Агропрайм Холдинг» ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_11 , та накладено арешт на корпоративні права, а саме на частку номінальною вартістю 60 500, 00 грн, що становить 100 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропрайм Холдинг», місцезнаходження: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Білгород-Дністровська, 154, яка належить ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Експерт», адреса засновника: м. Київ, вул. Будіндустраї, 6, а також накладено арешт на об`єкти нерухомого і рухомого майна та земельні ділянки, що належать на праві власності ТОВ «Агропрайм Холдинг», перелік якого зазначено в клопотанні слідчого.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що надані слідчим матеріали доводять наявність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, з метою збереження цього майна як речового доказу.

В апеляційній скарзі власник майна просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити. В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що слідчим суддею не було дотримано вимог ст.ст. 170, 173 КПК України, які зазначають, що арешт на майно допускається лише підозрюваного чи обвинуваченого, або третьої особи, яка є недобросовісним набувачем цього майна. Посадовим особам ТОВ «Агропрайм Холдинг» не повідомлено про підозру, а також, дане товариство є добросовісним набувачем майна, у зв`язку з чим, воно не входить до кола осіб відносно яких може бути застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна. Що стосується доводів слідчого щодо відповідності майна ознакам ст. 98 КПК України, то апелянт також вважає їх безпідставними, оскільки матеріали клопотання не містять даних на їх підтвердження. Крім того, апелянт вказує, що відповідно до ст. 98 КПК України корпоративні права не можуть бути речовими доказами. Таким чином, на думку власника майна, ухвала слідчого судді є незаконною і необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Також в апеляційній скарзі ставиться питання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення його власника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги в тому числі і щодо поважності причин пропуску строку, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без повідомлення особи, яка подала апеляційну скаргу, а копія ухвали слідчого судді, як вбачається з матеріалів провадження, на його адресу не направлялася, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, щодо поважності причин пропуску строку оскарження ухвали слідчого судді та вважає за необхідне поновити його.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу незаконності постановленого судом першої інстанції рішення, то колегія суддів на підстав наданих їй матеріалів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, Прокуратурою міста Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001716 від 12 серпня 2015 року за фактом заволодіння керуючим партнером одного із підприємств, що здійснює свою господарську діяльність в аграрній сфері, шляхом обману та зловживання довірою належною іншому партнеру часткою майна в особливо великих розмірах за попередньою змовою групою осіб, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у продовж 2006-2012 років у рівних долях володіли активами 22 компаній аграрної спрямованості, в тому числі і ТОВ «Агропрайм Холдинг», фактичне управління групою компаній здійснювалось ОСОБА_13 та підконтрольними йому особами.

З метою впорядкування (реструктуризації) групи компаній «Агрейн», за рекомендацією консалтингової фірми «Делойт енд Туш ЮСК» у 2011 році розпочато реструктуризацію компаній шляхом створення кінцевого власника (холдингової компанії) та чотирьох субхолдингових компаній.

При цьому, процес створення вертикальної структури холдингу повинен був відбуватися шляхом укладення формальних договорів купівлі-продажу, згідно яких корпоративні права на українські компанії групи «Агрейн» переходили на п`ять компаній-нерезидентів (холдингової та субхолдингових), зареєстрованих у Республіці Кіпр та Британських Віргінських островах.

Так, у подальшому, на виконання вищезазначених рекомендацій, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у 2012 році створено холдингову компанію Agrein Holding Limited, юрисдикції Республіки Кіпр, акції якої належать у рівних долях: 50 % акцій цієї кіпрської компанії належало трастовому керуючому DNS Trust, бенефіціаром якого є ОСОБА_12 , та 50% - трастовому керуючому PNP Agri Trust, бенефіціаром якого є ОСОБА_13 .

У подальшому, у 2012 році, було створено субхолдингові компанії: Agrein Finance Limited, Agrein Management Limited, Agrein Investments Limited, Agrein Overseas Limited, корпоративні права яких сконцентровано на компанії Agrein Holding Limited.

У цьому ж році, вищевказаними компаніями-нерезидентами придбано корпоративні права вищевказаних 22 сільськогосподарських підприємств.

Управління поточною діяльністю цих українських підприємств здійснювалось через Ради директорів зазначених компаній-нерезидентів.

При цьому, враховуючи раніше складені відносини, ОСОБА_12 довірила ОСОБА_13 бути керуючим партнером спільного бізнесу та оформити номінальними власниками бізнесу фізичних та юридичних осіб, що були йому підконтрольні.

Так, на момент створення Agrein Holding Limited, українські підприємства були оформленні на номінальних власників, підконтрольних ОСОБА_13 , а саме: ТОВ «ВАЙЗ КОІН», ТОВ «ГОЛДЕН ТРІДЛ», ТОВ «КАРЕНСІ КЛІК», ТОВ «ЛІД ЛАЙН», ТОВ «УЕЛС ХАУС», ТОВ «СТРІМЗ КЕПІТАЛ», а також на фізичних осіб, якими у серпні 2012 року відступлено корпоративні права (відлучено частки) у 22 вищевказаних українських компаніях на користь компаній-нерезидентів Agrein Finance Limited, Agrein Management Limited, Agrein Investments Limited, Agrein Overseas Limited, що входить до холдингу «Агрейн».

Зокрема, продавцями корпоративних прав вищевказаних підприємств виступили: юридичні особи: ТОВ «Вайз Коін», ТОВ «Голден Трідл», ТОВ «Каренсі Клік», ТОВ «Лід Лайн», ТОВ «Уелс Хаус», ТОВ Стрімз Кепітал»; фізичні особи: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .

Укладені договори купівлі-продажу корпоративних прав мали на меті, згідно рекомендацій аудиторської фірми «Делойт енд Туш ЮСК», вертикальне впорядкування і структурування володіння корпоративними правами групи «Агрейн» без зміни фактичних власників бізнесу (бенефіціарів) ОСОБА_12 і ОСОБА_13 .

Разом з тим, у подальшому зазначені вище продавці корпоративних прав звернулися до господарських судів з позовами проти іноземних та українських компаній групи «Агрейн» про розірвання договорів купівлі-продажу корпоративних прав у зв`язку із нездійсненням розрахунків за даними договорами та про скасування рішень загальних зборів учасників українських компаній групи «Агрейн», якими було затверджено зміну учасників цих товариств. Оскільки на підставі саме цих договорів та рішень у 2012 році був структурований спільний Аграрний бізнес, то фактично обґрунтуванням позову є те, що бенефіціари бізнесу: ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , самі собі не заплатили за свою ж власність (корпоративні права 22 компаній) в процесі проведення реструктуризації форми її володіння.

Вищевказані судові спори є аналогічними між собою, носять системний характер та мають на меті створення юридичного механізму привласнення належної ОСОБА_12 частки в групі «Агрейн». Згідно матеріалів проведеної авторознавчої експертизи в даних судових спорах позови є тотожними між собою, складені одними і тими ж людьми, а судові рішення складено шляхом переписування позовних заяв із збереженням конструкцій мови, форми і змісту словесних обертів.

Таким чином, ОСОБА_13 , використовуючи підконтрольних йому осіб та судові рішення, заволодів частками ОСОБА_12 групи компаній «Агрейн», загальна вартість яких згідно висновку ХНДІСЕ складає 1 598 555 002, 5 грн.

У подальшому, на підставі судового рішення, корпоративні права ТОВ «Агропрайм Холдинг» було переоформлено з іноземних компаній групи «Агрейн» на колишніх номінальних власників підконтрольних ОСОБА_13 , в наслідок чого відбулося заволодіння часткою ОСОБА_12 в ТОВ «Агропрайм Холдинг».

В рамках даного провадження слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту на корпоративні права, а саме на частку номінальною вартістю 60 500, 00 грн., що становить 100 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропрайм Холдинг», місцезнаходження: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Білгород-Дністровська, 154, яка належить ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Експерт», адреса засновника: м. Київ, вул. Будіндустраї, 6, а також накладено арешт на об`єкти нерухомого і рухомого майна та земельні ділянки, що належать на праві власності ТОВ «Агропрайм Холдинг», перелік якого зазначено в клопотанні слідчого.

Вказане клопотання слідчий суддя задовольнив повністю, наклав арешт на зазначене в ньому майно втому числі на все рухоме майно, що використовується для обслуговування вказаних об`єктів (меблі, техніку тощо) та знаходиться безпосередньо в середині зазначених об`єктів.

Враховуючи дані обставини, колегія судді, виходячи з вимог ст.ст. 170, 171 КПК України, вважає рішення суду в частині накладення арешту на все рухоме майно, що використовується для обслуговування вказаних об`єктів (меблі, техніку тощо) та знаходиться безпосередньо в середині зазначених об`єктів, необґрунтованим.
Так, ст. 171 КПК України передбачає, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено перелік і вид майна, що належить арештувати.
Дана норма закону, вимагає від особи, яка звертається з клопотанням про арешт майна конкретизувати, яка саме майно підлягає арешту. Відсутність конкретного переліку майна позбавляє суд можливості оцінити ті обставини які зобов`язує його враховувати ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна.
Таким чином, колегія суддів вважає, що клопотання слідчого в частині, що стосується арешту на все рухоме майно, що використовується для обслуговування вказаних об`єктів (меблі, техніку тощо) та знаходиться безпосередньо в середині зазначених об`єктів не підлягає задоволенню, оскільки слідчим, у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства, не доведено необхідності накладення арешту саме на це майно.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо наявності підстав для накладення арешту на інше конкретно зазначене в клопотанні слідчого майно.
Так, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

На думку колегії суддів, доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на відповідність майна, перелік якого зазначено в клопотанні слідчого, критеріям ст. 98 КПК України, а відтак вважає, що стороною обвинувачення доведено ті обставини, що це майно може бути використано як доказ у даному кримінальному провадженні.
Також, постановою слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури міста Києва ОСОБА_10 від 13 грудня 2016 року, майно (нерухоме та рухоме, а також корпоративні права) ТОВ «Агропрайм Холдинг» було визнано речовим доказом.
Що стосується посилань апелянта на те, що посадові особи ТОВ «Агропрайм Холдинг» не мають відношення до кримінального провадження, то слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Не погоджується колегія суддів з рішенням суду першої інстанції в частині передачі майна на яке накладено арешт на зберігання ОСОБА_12 , оскільки це суперечить вимогам ст. 100 КПК України та може зашкодити здійсненню кримінального провадження.
Таким чином, враховуючи вище зазначене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування ухвали слідчого судді в частині зазначеного «та на все рухоме майно, що використовується для обслуговування вказаних об`єктів (меблі, техніку, тощо) та знаходиться безпосередньо в середині зазначених об`єктів, а також в частині щодо передачі арештованого майна на зберігання потерпілої ОСОБА_12 .
У зв`язку з цим, подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання Генерального директора ТОВ «Агропрайм Холдинг» ОСОБА_9 про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року, задовольнити.

Апеляційну скаргу Генерального директора ТОВ «Агропрайм Холдинг» ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_11 та накладено арешт на корпоративні права, а саме на частку номінальною вартістю 60 500, 00 грн., що становить 100 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропрайм Холдинг», місцезнаходження: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Білгород-Дністровська, 154, яка належить ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Експерт», адреса засновника: м. Київ, вул. Будіндустрії, 6, а також накладено арешт на об`єкти нерухомого і рухомого майна та земельні ділянки, що належать на праві власності ТОВ «Агропрайм Холдинг», перелік якого зазначено в клопотанні слідчого, скасувати в частині зазначеного «та на все рухоме майно, що використовується для обслуговування вказаних об`єктів (меблі, техніку, тощо) та знаходиться безпосередньо в середині зазначених об`єктів, а також в частині щодо передачі арештованого майна на зберігання потерпілої ОСОБА_12 .

В іншій частині зазначену ухвалу залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/470/2017 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_21
Доповідач ОСОБА_1