Справа № 204/858/17
Провадження № 1-кс/204/208/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2017 року слідчий суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження № 0000031 від 10.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
15 лютого 2017 року до суду надійшло клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження № 0000031 від 10.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначає, що в провадженні СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000031, від 10.02.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудового розслідування здійснюється групою прокурорів Дніпропетровською місцевою прокуратурою №4.

Досудовим розслідуванням по кримінальному провадженню встановлено, що 09.02.2017 до Дніпропетровської місцевої прокуратури надійшла заява від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 , відповідно до якої встановлено, що 09.02.2017 до ОСОБА_4 звернулася ОСОБА_5 з ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08.02.2017 по справі № 362/804/17-ц на підставі якої просила зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, припинення заборон відчуження щодо нерухомого майна розташованого по АДРЕСА_1 . З тексту ухвали вбачається, що вона винесена в порядку забезпечення позову ПАТ «ВТБ БАНК» до ОСОБА_6 про зобов`язання вчинити дії за договором доручення та стосується скасування двох заборон на нерухоме майно, зареєстрованих на підставі ухвали Господарського суду м. Києва від 07.09.2016 у справі №910/15441/16 щодо торгівельно-офісної будівлі та торгівельно-розважального комплексу розташованих по АДРЕСА_1 .

Крім того досудовим розслідуванням встановлено, що в провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області відсутня цивільна справа № 362/804/17-ц за позовом ПАТ «ВТБ БАНК» до ОСОБА_7 про зобов`язання вчинити дії за договором доручення. Вказане свідчить, що надана приватному нотаріусу ОСОБА_4 ухвала від 08.02.2017 є підробленою.

Допитана за вказаними фактами ОСОБА_5 пояснила, що до неї звернувся невідомий їй раніше чоловік та запропонував заробити грошей за те, що вона звернеться до нотаріуса з документами, які їй будуть надані, та в подальшому передасть отримані від нотаріуса документи. На вказану пропозицію ОСОБА_5 погодилась, після чого отримала запечатаний пакет з документами, які і віднесла нотаріусу. При цьому які саме документи знаходилися в пакеті ОСОБА_5 не знала.

Таким чином, досудовим розслідуванням встановлено, намагання невідомих осіб, незаконно, шляхом підробки документів зняти заборони на нерухоме майно, зареєстровані на підставі ухвали Господарського суду м. Києва від 07.09.2016 у справі №910/15441/16 щодо торгівельно-офісної будівлі та торгівельно-розважального комплексу розташованих по АДРЕСА_1 , з метою отримання права на відчуження вищевказаного майна третім особам та незаконного отримання грошових коштів.

Посилаючись на ст. 98 КПК України, зазначив, що в даному випадку, об`єктами кримінально протиправних дій є торгівельно-офісна будівля та торгівельно-розважальний комплекс розташовані по АДРЕСА_1 , а підробка ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08.02.2017 по справі № 362/804/17-ц є лише способом вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, з метою збереження майна, що є об`єктом злочинного посягання, виникла необхідність у накладенні арешту на нерухоме майно, що належить ПРАТ «ЛЕКС ХОЛДІНГ» (), розташоване за адресою: м. Київ, вулиця Лугова, 12.

Прокурор у судовому засіданні підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити.

Згідно ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна. З огляду на наведене суд вважає за доцільним проводити розгляд справи за відсутності інших учасників кримінального провадження, оскільки майно, на яке просить накласти арешт прокурор не було тимчасово вилучене, та це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

У зв`язку з ненадходженням від учасників судового провадження відповідних клопотань, фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалося, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.

Дослідивши клопотання та матеріали додані до нього, вислухавши пояснення прокурора, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що метою арешту майна є збереження речових доказів по справі, якими на його думку є об`єкти нерухомості, про арешт яких заявлено клопотання, оскільки вони були об`єктом кримінально-протиправних дій.
З цього приводу слід зазначити наступне.
Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 358 КК України встановлює кримінальну відповідальність за підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут.

Безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 358 КК України, є установлений законодавством порядок обігу і використання офіційних та деяких приватних документів, який забезпечує нормальну діяльність підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, а також права і законні інтереси громадян, порядок документального посвідчення фактів, які мають юридичне значення.

А предметом вказаного кримінального правопорушення може бути: 1) посвідчення або інший офіційний документ, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією незалежно від форми власності, громадянином-підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, та який надає права або звільняє від обов`язків; 2) печатка, штамп, бланк підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, інші офіційні печатка, штамп або бланк.

Таким чином очевидним є висновок про те, що прокурором помилково визначена мета арешту майна, а об`єкти нерухомості, на які він просить накласти арешт, не є речовими доказами по даній справі, у звязку з чим підстав для арешту майна не має.

Крім того слід зазначити, що прокурор в своєму клопотанні просить накласти арешт на нерухоме майно, що належить ПРАТ «ЛЕКС ХОЛДІНГ» (), розташоване за адресою: м. Київ, вулиця Лугова, 12. Однак, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.02.2017 року (номер інформаційної довідки 80339442), на вказане у клопотанні прокурора майно, а саме: на нежилий будинок - торгівельно-розважальний комплекс (літ. А), загальною площею 46 780,50 кв.м., розташований за адресою: м. Київ, вул. Лугова (Оболонський р-н), буд. 12, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0, у тому числі інша - торговельно-офісна будівля (літ. А1), загальною площею 10 540,80 кв.м., розташована за адресою: м. Київ, вул. Лугова, буд.12 (Оболонський р-н), що належить ПРАТ «Лекс Холдінг» вже накладено заборону, що підтверджується записами про обтяження: 18953043, 16294416, які на теперішній час не скасовані.

Відповідно до ч. 1ст. 173 УПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Підсумовуючи вищенаведене та враховуючи, що прокурором не доведена необхідність арешту майна та помилково визначена мета арешту, приходжу до переконання, що у задоволені клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про арешт майна слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 170-175 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , поданого в рамках кримінального провадження № 0000031 від 10.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1