11-сс/775/256/2017(м)
263/9173/17

Категорія: ст. 194 КПК України Суддя 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
та справах про адміністративні правопорушення
Апеляційного суду Донецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
слідчого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі Донецької області апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 27 липня 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дмитрівка Новоайдарського району Луганської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Досудовим розслідуванням ОСОБА_9 підозрюється в тому, що він, наприкінці червня 2017 року (точна дата в ході досудового розслідування не встановлена), діючи умисно, з корисливих мотивів, за власною ініціативою, з метою участі в діяльності терористичної групи у складі терористичної організації «ДНР» щодо дестабілізації суспільно-політичної обстановки та втрати авторитету органів державної влади України, погодився на пропозицію учасника терористичної організації «ДНР» ОСОБА_10 , який входить до складу так званого «МГБ» «ДНР», організувати вчинення терористичних актів шляхом вбивств представників правоохоронних органів, військовослужбовців добровольчих батальйонів, а також вибухів у громадських місцях з метою порушення громадської безпеки та залякування населення на території м.Маріуполя.
При цьому ОСОБА_9 , діючи з єдиним умислом, спрямованим на участь в діяльності терористичної групи у складі терористичної організації «ДНР», усвідомлював, що терористична організація «ДНР», функціонує на території України незаконно, та що її учасники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії (зокрема, артилерійські обстріли), які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної майнової шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України, військовослужбовцями ЗС України та інших військових формувань України, задіяних у проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей України.
В період з 06.07.2016р. по 08.07.2017р., перебуваючи у м. Донецьку, ОСОБА_9 провів декілька зустрічей з ОСОБА_10 , в ході яких обговорювались деталі реалізації вказаних злочинних намірів щодо здійснення терористичних актів. У якості передоплати за організацію здійснення вказаних терактів ОСОБА_10 особисто надав ОСОБА_9 700 доларів США. Після успішного виконання завдання ОСОБА_10 обіцяв ОСОБА_9 винагороду в 3000 доларів США. За задумом ОСОБА_10 ОСОБА_9 повинен був залучити групу осіб для здійснення терористичних актів шляхом вбивств представників правоохоронних органів, військовослужбовців добровольчих батальйонів а також вибухів у громадських місцях з метою порушення громадської безпеки та залякування населення на території м. Маріуполя.
Конкретні об`єкти для нападу ОСОБА_9 повинен був визначити на свій розсуд.
Крім того, приблизно 20.07.2017 року, ОСОБА_9 , за невстановлених в ході досудового розслідування обставин придбав шляхом безкоштовного отримання від особи на ім`я ОСОБА_11 боєприпаси у вигляді 2 гранат РГД-5 та РГ-42 та 2 запалів до них, які зберігав на ділянці місцевості, розташованій на відстані 1,5 км від населеного пункту Володимирівка та 3 км від населеного пункту Покровське Бахмутського району Донецької області.
26.07.2017 року о 19.40год. щодо ОСОБА_9 складено протокол про затримання у порядку ст. 208 КПК України та 27.07.2017 року йому повідомлено про підозру в участі у діяльності терористичної групи у складі терористичної організації «Донецька народна республіка», тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.
За вказаним кримінальним провадженням 27.07.2017 року на розгляд слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області надійшло клопотання слідчого погоджене з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , яке ухвалою слідчого судді від 27.07.2017 року задоволено, з визначенням строку тримання під вартою 60 днів по 21 вересня 2017 року включно, без визначення розміру застави.
Не погодившись з вказаним рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання слідчого, звільнити його підзахисного з-під варти.
Апелянт вважає, що в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 відсутні як обгрунтована підозра, так і достатні та допустимі докази за пред`явленою підозрою.
Також звертає увагу, що ОСОБА_9 затримали 24.07.2017 року близько 14.00год. на блокпосту м.Слав`янська, після чого за його участю проводились слідчі дії, що слідчий і прокурор підтвердили у судовому засіданні, а протокол про його затримання складений лише 26.07.2017 року з 19.40год. до 22.40год., тобто з моменту фактичного затримання ОСОБА_9 перебував під конвоєм.
Клопотання слідчого про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розглядалось слідчим суддею 27.07.2017 року о 18.35год., тобто після спливу строку затримання останнього, тому вважає, що слідчий суддя розглянув клопотання у порушення вимог ст. 206 КПК України, оскільки повинен був відмовити у задоволенні цього клопотання та негайно звільнити ОСОБА_9 з-під варти.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника підозрюваного, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити в задоволенні клопотання слідчого, думку прокурора та слідчого, які просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали судової справи та дослідивши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Органом досудового слідства ОСОБА_9 підозрюється у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України, яке відноситься згідно зі ст.12 КК України до особливо тяжкого злочину.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Слідчий суддя, приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого про обрання щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував як наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України так і існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК Кодексу.
Крім того, в ході апеляційного розгляду прокурор показав, що підозра обґрунтована і іншими доказами, а саме проведеними негласними слідчими (розшуковими) діями, але з вказаних матеріалів не знято грифу «таємно», тому їх неможливо надати суду в даний час.
У колегії суддів не виникає сумнівів у висновках слідчого судді щодо обґрунтованої підозри ОСОБА_9 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення з боку органу досудового розслідування, оскільки існує інформація, що він міг вчинити правопорушення, про що свідчать матеріали кримінального провадження та доведено прокурором, а також фактично вказана інформація підтверджена підозрюваним ОСОБА_9 в ході його допиту.
З урахуванням наданих матеріалів справи, а також практики Європейського суду з прав людини з питання визначення поняття «обґрунтованої підозри» (рішення Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Гусинський проти Росії», «Нечипорук і Йонкало проти України» та інші), колегія суддів вважає, що рішення слідчого судді за клопотанням про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а висновок про неможливість застосування іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з урахуванням вимог ч.5 ст. 176 КПК України, правильним.
Стосовно апеляційних доводів захисника підозрюваного про відсутність допустимих доказів на підтвердження вчинення підозрюваним ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, у зв`язку з чим до нього не може бути застосований ніякий запобіжний захід, то колегія суддів не може з ними погодитися.
Колегія суддів, враховуючи також практику Європейського суду з прав людини з цього питання, вважає, що в ході досудового розслідування, при обранні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідна наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а саме існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити правопорушення, мета затримання - продовжити розслідування й підтвердити або спростувати підозри, які стали підставою для затримання. Водночас ця стадія розслідування не передбачає сукупності доказів, достатньої для прийняття процесуального рішення за суттю кримінального провадження.
Перевіряючи апеляційні доводи захисту про порушення строків розгляду клопотання слідчого колегія суддів встановила, що в ході судового розгляду клопотання слідчого слідчим суддею була встановлена дата фактичного затримання ОСОБА_9 , а саме 24.07.2017 року, але час затримання не доведено, з наданих судових матеріалів також не представляється можливості встановити час затримання підозрюваного, тоді як протокол про його затримання складений 26.07.2017 року о 19.40 год.
Клопотання слідчого про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою розглядалось слідчим суддею 27.07.2017 року о 18.00год.
Як вбачається зі змісту ч.1 ст. 186 КПК України, а також з роз`яснень, що містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», з наступними змінами, клопотання про застосування запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного. Разом з тим надходження до суду подання про взяття затриманої особи під варту після закінчення цих строків не є підставою для відмови в його розгляді.
Крім того, відповідно до вимог ч.3, ч.4 статті 206 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання.
Таким чином, колегією суддів встановлено, що слідчим суддею клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 розглянуто у визначений законом строк, без порушення вимог статті 206 КПК України, оскільки згідно автоматичного розподілу клопотання слідчого було вже розподілено слідчому судді 27.07.2017 року о 13.16год. та того ж дня було розглянуто, затримано ОСОБА_9 24.07.2017 року, тому колегія суддів вважає безпідставними апеляційні доводи про порушення слідчим суддею вимог ст. 206 КПК України при розгляді клопотання слідчого про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
З викладених вище підстав, колегія суддів вважає апеляційні вимоги захисника необґрунтованими та не підлягаючими задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 липня 2017 року про застосування щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 21 вересня 2017 року включно, без визначенням розміру застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4