Справа № 308/204/13- к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 липня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суд, кримінальне провадження, відомості про яке 05.12.2012 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000072 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Ужгорода Закарпатської області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, не одруженого, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, в порядку ст. 89 КК раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.04.2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобом на строк 3 роки, за те, що він 13 червня 2012 року о 14 год. 10 хв., будучи в стані алкогольного сп`яніння середнього ступеню, керуючи автомобілем марки «АУДІ А6», реєстраційний номер Словацької Республіки НОМЕР_1 , рухався по вул. Слов`янська Набережна в напрямку пр. Свободи - вул. Баб`яка в м. Ужгороді, де на перехресті з вул. Радіщева, перевищуючи дозволену в межах населеного пункту швидкість, не вжив заходів до її зменшення в момент виникнення небезпеки для руху, внаслідок чого не впорався з керуванням, виїхав спочатку на зустрічну смугу руху, потім на узбіччя, де відбулось зіткнення з деревом, в результаті чого пасажир ОСОБА_8 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, а пасажир ОСОБА_9 - тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала смерть останнього.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 19.11.2013 року вказаний вирок від 15.04.2013 року залишений без змін.
31.03.2017 року ОСОБА_4 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про перегляд вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.04.2013 року за нововиявленими обставинами, яку мотивує тим, що на момент вчинення злочину та ухвалення вироку від 15.04.2013 року він був хворим на невиліковну хворобу, якою хворіє і до теперішнього часу. Про зазначені обставини йому стало відомо після завершення лікування та отримання виписки з медичної картки 17.03.2017 року. Зазначена обставина значно могла вплинути на судовий вирок, оскільки обставина хвороби відігравала роль для призначення виду та міри покарання. Дана обставина не була врахована судом при винесенні вироку, внаслідок чого не було враховано кваліфікуюча обставина , що пом`якшує покарання та передбачена ч.5 ст.66 КПК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, щиро покаявся у вчиненому. В ході судового розгляду він не піддав сумніву та не оспорював обставини, встановлені вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 квітня 2013 року та просив переглянути вирок в частині призначення покарання.
Потерпілі в судовому засіданні не піддали сумніву та не оспорювали обставини, встановлені вироком суду від 15.04.2013 р., та пояснили, що майнових та немайнових претензій до ОСОБА_4 не мають.
Прокурор просив не досліджувати докази, що були встановлені під час розгляду справи, оскільки обвинувачений обставини вчинених правопорушень не оспорює.
Згідно ч. 4 ст. 466 КПК України, суд має право не досліджувати докази щодо обставин, що встановленні в судовому рішенні, яке переглядається за нововиявленими обставинами, якщо вони не оспорюються.
Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини в обсязі, в якому його було визнано винним за вироком від 15.04.2013 р., а також те, що він не піддавав сумніву обставини, встановлені судом у вказаному вироку, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження, які також не оспорювали обставини, встановлені судовим рішенням, що належить переглянути. У зв`язку з цим згідно ч. 4 ст. 466 КПК України, а також ч. 3 ст. 349 КПК України, суд за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження, що встановлені у вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 квітня 2013 року, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом ОСОБА_4 та даними, які характеризують його особу. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 459 КПК України, нововиявленою обставиною визнається скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути.
15 квітня 2013 року вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 19.11.2013 року вказаний вирок від 15.04.2013 року залишений без змін.
Відповідно до виписки з амбулаторної картки №1611/15 ОСОБА_4 перебував на лікуванні в УМП, туберкульозний кабінет на базі ОКТМО «Фтизіатрія» з діагнозом ЗЗТБ(2017) великі залишки змін у вигляді пневмофіброзних та пневмоциротичних змін кат 5 гр.5.1; дифузний пневмофіброз і пневмоцироз ДН І ст.Хрон.легеневе серце .ЛН-І-ІІ ст., вирозкова хвороба 12пюкюф н/ремісії. На диспансерному обліку з 2010 року по 2017 рік. Лікування розпочато з 29.09.2010 року з діагнозом МРТБ (11) ультративний правої легені, укладений правобічним ексудативним плевритом.Д-МБТ-М-К+Р+І(HRE) ІІ (Et, Rb) ГО кат 4 ког 4 (11) ВДТБ ког (11)ст.
Таким чином на момент вчинення злочину та ухвалення вироку Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 15.04.2013 року ОСОБА_10 хворіє на невиліковну хворобу, якою хворіє і на даний час, про що не було і не могло бути відомо суду 15 квітня 2013 року при ухваленні вироку, що переглядається, відносно ОСОБА_10 .
Висновок суду про винність ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч.2 ст.286 КК України, правова кваліфікація злочину за який засуджено ОСОБА_10 та інші фактичні обставини, встановлені у вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.04.2013 року, ніким не оспорюються.
Тому, суд приходить до переконання, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, та спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження - доведена повністю. Його дії кваліфіковані вірно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного, який в порядку ст. 89 КК України раніше не судимий, є молодим за віком, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.
Крім того, у відповідності до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Згідно п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», судам треба мати на увазі, що наведений у ч. 1 ст. 66 КК перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди). Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.
У відповідності з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 286 КК України, судом враховується не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 є щире каяття. Також обставиною яка пом`якшує покарання обвинуваченого є його стан здоров`я. Так ОСОБА_10 хворіє на туберкульоз легенів.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, зі змінами від 06.11.2009 року, звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину.
Обираючи до обвинуваченого ОСОБА_10 вид та міру покарання, враховуючи наведене та конкретні обставини справи, зокрема, ступінь необережної форми вини дій обвинуваченого та його поведінку після вчинення злочину, беручи до уваги наявність у ОСОБА_10 на утриманні двох неповнолітніх дітей, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого, як характеризуючі дані приймає до уваги його характеристику по місцю проживання, відсутність претензій до нього з боку потерпілих, відношення обвинуваченого до вчиненого - щире каяття, те, що обвинувачений у молодому віці хворіє на тяжкі захворювання, які впливають на його спосіб життя, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства і у відповідності до вимог ст.75 КК України звільняє його від покарання з випробовуванням, при умові виконання засудженим покладених на нього обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, оскільки на думку суду таке покарання буде відповідати вимогам ст.50 КК України та достатнім для їх виправлення.
Застосування реального покарання у вигляді позбавлення свободи, на думку суду призведе не лише до позбавлення можливості здійснювати належне лікування та медичний захист, але й до неможливості забезпечувати себе, в зв`язку з вказаними хворобами, такими необхідними побутовими речами, які відсутні в умовах ізоляції /спеціальне харчування, сторонній догляд, сухе та тепле приміщення та інш./.
Цивільний позов по кримінальному провадженні - не заявлено.
Питання про речові докази по кримінальному провадженні суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 377 КПК України оскільки обвинувачений тримається під вартою, суд вважає за необхідне звільнити його з-під варти в залі судового засідання.

Керуючись ст.ст. 314, 369, 370, 373, 374, 376, 473, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши його негайно з-під варти в залі суду.
Речові докази по справі:

- CD-R диск марки «Verbation» об`ємом «700 md., 52 х 80 min» на якому міститься запис камери зовнішнього відеоспостереження з відображенням обставин ДТП - залишити на зберіганні при матеріалах кримінального провадження. .
- Автомобіль марки «Ауді А6» реєстраційний номер НОМЕР_2 вважати таким, що повернутий власнику ОСОБА_4 .
Вирок може бути оскаржений підозрюваним, потерпілим, прокурором, виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1