печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 грудня 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі особи, що подала скаргу, - підозрюваного ОСОБА_3 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою підозрюваного у кримінальному провадженні ОСОБА_3 на рішення та бездіяльність заступника начальника управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , що полягає у відмові у задоволенні клопотання про проведення слідчих і процесуальних дій, не вчинення слідчих та процесуальних дій,-

В С Т А Н О В И В :
25.11.2016 р. до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга підозрюваного ОСОБА_3 , яка передана слідчому судді 28.11.2016 р., на постанови заступника начальника управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 про відмову у задоволенні клопотань від 07.11.2016, 09.11.2016 р. та 11.11.2016 про проведення слідчих, процесуальних дій, які полягають у допиті свідків, призначенні судово-хімічної експертизи, долучення матеріалів до кримінального провадження.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що він 03.11.2016, 07.11.2016 та 08.11.2016 р. подав клопотання про проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0001811 від 13.07.2016, яке виділено з провадження № 000020. Постановами від 07.11.2016, 09.11.2016, 11.11.2016 заступник начальника управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , які підозрюваний ОСОБА_3 отримав 16.11.2016 та 17.11.2016 р., відмовлено у задоволенні клопотань. Вказані постанови особа, що подала скаргу вважає незаконними, а оформлені ними рішення про відмову в задоволенні клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій безпідставними та протиправними та просить їх скасувати та зобов`язати заступника начальника управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 вчинити дії вказані в клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні скаргу підтримали з викладених у ній підстав та просили задовольнити.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_7 щодо задоволення скарги заперечував, пославшись на те, що з метою затягування строків досудового розслідування зловживаючи своїми правами сторона захисту (всього 6 підозрюваних та 8 захисників) періодично звертається до органу досудового розслідування з однаковими клопотаннями про проведення тих чи інших слідчих дій, оформлюючи проведення кожної слідчої дії окремим клопотанням та отримавши обґрунтовану відмову повторно оскаржує до суду одні і ті ж рішення, іноді навіть не дочекавшись рішення іншого слідчого судді того ж суду. ( ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ).

Вислухавши пояснення особи яка подала скаргу, її адвоката, слідчого, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Департаментом спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001811 від 13.07.2016 за підозрою колишнього начальника СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_11 та його заступника ОСОБА_3 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 364 (в редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом №222- VII від 18.04.2013, з урахуванням частини 1 Прикінцевих положень Закону № 1261-VII від 13.05.2014), ч. 3ст. 27, ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 371, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 372 КК України та слідчих слідчого відділу Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Київ ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364 (в редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом №222-VII від 18.04.2013, з урахуванням частини 1 Прикінцевих положень Закону № 1261- VII від 13.05.2014), ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 372 КК України.

Вказане кримінальне провадження виділено з матеріалів кримінального провадження № 0000020 від 05.02.2014 та об`єднано до кримінального провадження № 0001811 від 13.07.2016, в якому завершено досудове розслідування стосовно указаних осіб та на даний час з 20.09.2016 на виконання вимог ст. 290 КПК України стороні захисту надано доступ до матеріалів досудового розслідування.

03.11.2016, 07.11.2016 та 08.11.2016 р. підозрюваний ОСОБА_3 подав клопотання про проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0001811 від 13.07.2016.

Постановами від 07.11.2016, 09.11.2016, 11.11.2016 заступника начальника управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні вищевказаних клопотань.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України.

У відповідності до ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Ініціювання стороною захисту, потерпілим проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому ст. 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

У разі повної або часткової відмови у задоволенні клопотання, виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, у разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй.

Так, відмовляючи у задоволенні клопотань заступник начальника управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 виходив з того, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. При цьому доказуванню підлягають: 1) подія кримінального правопорушення; 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданих кримінальним правопорушенням; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження; 5) обставини, які є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Частиною 1 статті 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Так, що стосується постанови заступника начальника управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 від 11.11.2016 р. та відповідних вимог зазначених у скарзі щодо встановлення та допиту в якості свідків працівників ГУМВС України в м. Києві, спецпідрозділу БМОП «Беркут», військовослужбовців внутрішніх військ військових частин № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , №3028, підозрюваний не зазначає ні конкретних осіб, ні відомостей, що можуть бути їм відомі, отже і на наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення мети проведення слідчих розшукових дій згідно ч.ч. 1, 2 ст. 223 КПК України.

Під час судового розгляду встановлено, що в межах кримінальних проваджень, в яких Департаментом спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування, в тому числі у кримінальному провадженні №0000020, слідчими допитані співробітники ГУМВС України в м. Києві та інші співробітники правоохоронних органів, які несли службу з охорони громадського порядку в місті Києві в січні-лютому 2014, встановлено, що вони не мають жодного відношення до інкримінованих ОСОБА_3 злочинів, що також було однією з підстав слідчого для відмови у їхньому повторному допиті в межах даного кримінального провадження.

Крім того, клопотання з аналогічними вимогами, але вже адвоката ОСОБА_16 в інтересах підозрюваного, у тому ж кримінальному провадженні, ОСОБА_11 вже задоволено 22.11.2016 ухвалою слідчого судді № 757/52742/16-к.

Що стосується інших вимог скарги, які були також зазначені в клопотаннях та які були предметом розгляду слідчого під час прийняття постанови від 11.11.2016р., проте в їх задоволенні було відмовлено, то в обґрунтування своєї відмови слідчий вказав, що Департаментом спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування, у тому числі у кримінальному провадженні №0000020, слідчими допитані та вжито вичерпних заходів для встановлення місцезнаходження та допиту вищих посадових осіб держави, службових осіб з числа МВС України та ГУМВС України в м. Києві, слідчі Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві, співробітники прокуратури м. Києва, зокрема ОСОБА_17 та ОСОБА_18 (перебуває у розшуку), відносно яких здійснюються окремі кримінальні провадження, та інші співробітники правоохоронних органів і суду, які надали показання про відомі їм обставини затримання 18.02.2014 учасників мирних акцій протесту, доставлення їх до Дніпровського РУ ГУМВС України в місті Києві, повідомлення про підозру та застосування запобіжних заходів та проведено інші необхідні слідчі дії.

Згідно положень ст.ст. 104, 220 КПК України «встановлення будь яких осіб» не відноситься до процесуальних дій, про які може клопотати сторона захисту у своєму клопотанні в порядку ст. 220 КПК України, проте як вбачається з клопотань, їх вимоги не конкретизовані (встановити та допитати в якості свідків невстановлених слідством осіб із числа керівництва МВС України, усе керівництво ГУМВС України, усе керівництво ГПУ та прокуратури м. Києва тощо).

Також слідчий вказує, що клопотання містять вимоги, які завідомо неможливо виконати, наприклад п. 2.6 про допит в якості свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , які є підозрюваними у даному кримінальному провадженні та допит в якості свідків на цій стадії у даному провадженні є процесуально неможливим без зміни їхнього статусу, та п. 2.11 щодо допиту заступника прокурора Дніпровського району м. Києва ОСОБА_19 , оскільки останній з березня 2015 року перебуває в розшуку.

Клопотання повторюються (п.п. 2.6. та 2.7. даної скарги), оскільки містять вимоги щодо допиту певних слідчих СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві та в наступному клопотанні - усіх слідчих СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві).

Також під час судового розгляду встановлено, що ухвалами слідчих суддів Печерського. м. Києва частково задоволено клопотання інших підозрюваних, захисників у даному кримінальному провадженні, які в своїй сукупності повністю співпадають із певними вимогами даної скарги підозрюваного ОСОБА_3 .

Враховуючі встановлені обставини, норми кримінально-процесуального законодавства слідчий суддя приходить до висновку, що постанова заступника начальника управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 від 11.11.2016 р. про відмову у задоволенні клопотань вмотивована із посиланням на передбачені нормами чинного КПК України повноваження сторони обвинувачення як суб`єкта доказування у кримінальному провадженні.

Що стосується постанови заступника начальника управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 від 09.11.2016 р. та відповідних вимог зазначених у скарзі щодо повідомлення ОСОБА_3 про те чи призначалися слідчими ГПУ в рамках розслідування кримінального провадження №00000370, №0000020 чи №0001811 судово-хімічні експертизи з метою встановлення наявності паливно- мастильних матеріалів по вилучених одязі і змивах ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , то слідчим суддею встановлено, що оскаржувана постанова обґрунтована тим, що в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 не надавав вказівок та особисто не вчиняв ніяких протиправних дій відносно ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , тому питання, які ОСОБА_3 просить поставити експерту не мають жодного відношення до інкримінованих йому правопорушень та мають на меті затягування досудового розслідування з урахуванням тривалості проведення будь-яких експертиз КНДІСЕ у зв`язку із завантаженістю експертної установи.

Крім того, будь які «повідомлення», «долучення» не можуть проводитись за клопотанням в порядку ст. 220 КПК України. Інформація такого роду може надаватись в порядку передбаченому ЗУ «Про звернення громадян», враховуючи викладене слідчий суддя приходить до висновку про вмотивованість постанови слідчого та безпідставність вимог скарги у даній частині.

Також, як вбачається з заявлених вимог скарги ОСОБА_3 просить скасувати постанову заступника начальника управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 від 09.11.2016 р. про відмову у задоволенні клопотання щодо долучення до матеріалів кримінального провадження №0001811 протоколів допитів та покази надані ОСОБА_3 в якості свідка при розслідуванні кримінального провадження №0000020, надати можливість ознайомитися з ними із застосуванням фото фіксації, проте слідчий суддя приходить до переконання, що дана постанова належним чином вмотивована виходячи з наступного.

Долучення до кримінального провадження будь яких матеріалів з інших проваджень не відповідає вимогам ст.ст. 104, 220 КПК України, оскільки не є процесуальною дією.

Крім того, п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України зазначено, що недопустимими є докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним у кримінальному провадженні.

Оскільки протоколи допиту в якості свідка ОСОБА_3 як недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень та на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення, то у слідчого відсутні правові підстави та об`єктивна необхідність в їх долучені до матеріалів провадження.

Вивчивши скаргу, матеріали долучені в ході її розгляду, враховуючі встановлені обставини, норми кримінально-процесуального законодавства, які підлягають застосуванню, слідчий суддя приходить до висновку, що оскаржувані постанови заступника начальника управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 від 09.11.2016, 09.11.2016, 11.11.2016 р. про відмову у задоволенні клопотань від 07.11.2016, 09.11.2016, 11.11.2016 є вмотивованим із посиланням на передбачені нормами чинного КПК України повноваження сторони обвинувачення як суб`єкта доказування у кримінальному провадженні, оскільки слідчим у повному обсязі виконані вимоги ст.ст. 110, 220 КПК України.

Доводи слідчого у судовому засіданні щодо затягування підозрюваним досудового розслідування кримінального провадження, знайшли своє підтвердження, оскільки сторона захисту зловживаючи своїми правами періодично звертається до органу досудового розслідування з однаковими клопотаннями про проведення тих чи інших слідчих дій, оформлюючи проведення кожної слідчої дії окремим клопотанням та отримавши відмову повторно оскаржує до суду рішення органу досудового розслідування, що підтверджується наданими судовими рішеннями, які долучені до матеріалів провадження за даною скаргою.

Також враховуючи, що досудове розслідування знаходиться на завершальній стадії, з метою забезпечення якомога швидшого, повного та неупередженого досудового розслідування, передбаченого ст. 2 КПК України та прийняття законного і обґрунтованого рішення, положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 5 ст. 28 КПК України - права кожного, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб кримінальне провадження щодо нього було закрите, слідчий суддя приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення скарги підозрюваного, тому в скарзі ОСОБА_3 необхідно відмовити з залишенням оскаржуваних постанов, без змін.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 220, 224, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :
Відмовити у задоволенні скарги підозрюваного у кримінальному провадженні ОСОБА_3 на рішення та бездіяльність заступника начальника управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , що полягає у відмові у задоволенні клопотання про проведення слідчих і процесуальних дій, не вчинення слідчих та процесуальних дій.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1