Справа № 415/4783/16-к
Провадження № 11-кп/782/79/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2017 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу прокурора на вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 17 січня 2017 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Стаханов Луганської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, не працюючого, раніше судимого: 17.10.2000 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч. ч. 2, 3 ст.140, ст.42 КК України 1960 року до 3 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 17.01.2004 року з Перевальської ІК № 15 за відбуттям строку покарання; 20.12.2004 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки; 16.06.2006 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч.2 ст. 185, 71 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений 09.11.2010 року з Перевальської ІК № 15 за відбуттям строку покарання; 13.04.2012 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік; 16.08.2013 року Лисичанським міським судом Луганської області за ч.2 ст. 185, 71 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі за відбуттям строку покарання 29.03.2016 року, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винний в тому, що він 7 липня 2016 року, приблизно о 03 годині ночі, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись за місцем проживання потерпілої ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв жіночу сумку потерпілої, витягнув звідти гаманець, з якого повторно, таємно викрав грошові кошти в сумі 8000 російських рублів купюрами номіналом по 1000 російських рублів та 2000 гривень купюрами номіналом по 200 гривень та 300 гривень купюрами номіналом по 50, 20 та 10 гривень, що належать ОСОБА_8 , тим самим завдавши їй майнової шкоди на суму в перерахунку в національну валюту України 5374 гривні 96 копійок.
12 грудня 2016 року приблизно о 00 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, знаходячись у будинку за адресою: АДРЕСА_3 , повторно таємно викрав мобільний телефон марки «Nokia 206» який належить ОСОБА_9 , чим заподіяв, згідно висновку експерта № 411 від 22 грудня 2016 року, потерпілому майнову шкоду на суму 430 гривень.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 17.01.2017 скасувати, як незаконний через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала свою апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечував проти доводів апеляційної скарги прокурора, але наполягав,що він зможе виправитись без позбавлення його волі, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

При судовому розгляді обвинувачений ОСОБА_6 свою провину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердив обставини скоєння злочину, визначені в обвинувальному акті, тому суд першої інстанції визначив недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України. При цьому, судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції. Тому, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України кваліфіковані відповідно до встановлених судом фактичних обставин по справі та пред`явленого обвинувачення, що ніким із учасників судового розгляду під сумнів не ставиться.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ним злочину, його відношення до вчиненого, особу обвинуваченого, те, що він за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий, наявність обставини, яка обтяжує покарання, така як вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне часткове відшкодування завданої шкоди, та визнав за можливе призначити покарання без ізоляції від суспільства, із застосуванням ст. 75 КК України.
Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора, про те, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 покарання необґрунтовано застосував положення ст. 75 КК України та звільнив його від призначеного покарання з випробуванням.
Так, згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Таким чином вимоги статті 75 КК України застосовується лише у тому разі, коли для цього є умови і підстави.
Призначивши ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, суд першої інстанції хоча і зазначив, але фактично не взяв до уваги того, що ОСОБА_6 вчинив умисний злочин, який віднесено до категорії середньої тяжкості, раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини та вчинив новий злочин, маючи непогашені судимості за попередніми вироками, за якими відбував покарання у місцях позбавлення волі, а також того, що він скоїв два епізоди, а саме таємне викрадення чужого майна з невеликим проміжком часу.
Також судом не враховано й те, що на момент вчинення злочинів ОСОБА_6 суспільно-корисною працею не займався, а отже вчинив умисний корисливий злочин з метою власного збагачення.
Вказані обставини свідчать про підвищений рівень суспільної небезпеки обвинуваченого та спростовують висновок суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, в умовах застосування щодо нього положень ст. ст. 75, 76 КК України.
З цих підстав колегія суддів вважає необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення нових злочинів, призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуттям та погоджується зі строком покарання визначеним місцевим судом, враховуючи конкретні обставини справи, відповідно до яких обвинувачений на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний злочин, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, які наведені у вироку, а також обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття у вчиненому злочині та добровільне часткове відшкодування завданої шкоди, обставину, що обтяжує покарання-вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до п.4 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в апеляційному суді є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосування закону, який не підлягає застосуванню, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого, внаслідок м`якості.
За наведених обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання підлягає скасуванню, з ухваленням нового вироку з призначенням йому покарання без застосування ст.ст. 75, 76 КК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 420, 424 КПК України, колегія суддів, -
З А С У Д И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Лисичанської місцевої прокуратури - задовольнити.
Вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 17 січня 2017 року стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок.
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Під варту взяти в залі суду.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з 29 березня 2017 року.
В решті вирок суду залишити без зміни.
Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим протягом того ж строку з моменту отримання копії вироку.
СУДДІ:

________________ _______________ _____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3