справа № 462/846/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 січня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова в складі головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003563 від 16.12.2015р. за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, громадянина України, з середньою освітою, працюючого паркувальником в ЛКП «Львів Автодор», раніше не судимого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою м.Львів, вул..Кульпарківська, 142, у приміщенні відділення «Нова Пошта», взявши у праву руку пластикову табличку, кинув її в обличчя ОСОБА_7 , внаслідок чого ОСОБА_7 отримав розсічення лівої брови, що відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Допитаний обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину у вчиненому визнав повністю, підтвердив викладені обвинуваченням обставини скоєння ним злочину, зазначив, що отримав посилку на пошті, вийшов з відділення, однак йому було сказано повернутися. Він повернувся до відділення пошти, потерпілий розмовляв по телефону. Він не витримав, став доказувати, що він здійснив всі виплати, взяв на столі пластикову табличку та кинув її в обличчя потерпілого. Свою поведінку пояснює психічним станом, у скоєному кається.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі.
Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину, що йому інкримінується, доведена повністю. Його дії правильно кваліфіковані органами досудового розслідування за ст. 125ч.1 КК України - умисні дії, що виразилися в заподіянні легких тілесних ушкоджень і він повинен нести за це відпеовідальність.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, також особу обвинуваченого, який має негативну характеристику з місця проживання, також те, що він раніш не судимий, визнав свою вину, висловив щире каяття у скоєному, що суд відносить до обставин, що пом`якшують покарання.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Відповідно до ст..65 ч.2 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
З наведеного та з урахуванням всіх обставин по справі суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у вигляді штрафу.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.1 КК України, та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 30 (тридцяти ) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять ) гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1