Справа № 161/7265/16-к
Провадження № 1-кп/161/220/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 26 квітня 2017 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:

Судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника адвоката: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі в місті Луцьку кримінальне провадження, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000158, від 27.02.2016 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , із середньою освітою, непрацюючого, судимого:

1)14.05.2007 року, вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області, за ч.3 ст.185; ст.ст.75; 76; 104 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з іспитовим строком на 2 роки;

2) 23.10.2008 року, вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області, за ч.2 ст.185; ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць;

3) 06.10.2011 року, вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області, за ч.3 ст.185; ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

13.07.2015 року, звільнений з місць позбавлення волі, по відбуттю строку покарання;

4) 05.01.2016 року, вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області, за ч.2 ст.185; ст.ст.75; 76 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з іспитовим строком на 2 роки, вироком Апеляційного суду Волинської області, від 14.03.2016 року, вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області, від 05.01.2016 року, в частині призначеного покарання скасовано та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

5) 08.08.2016 року, вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області, за ч.3 ст.185; ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

за ч.3 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
Досудовим розслідуванням ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він 20.01.2016 року, близько 16.00 год., повторно, діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, усвідомлюючи при цьому протиправність своїх дій, проник на територію домогосподарства, що в АДРЕСА_3 , де шляхом пошкодження навісного замка проник в приміщення господарської будівлі, звідки таємно викрав металевий саморобний плуг, вартість якого, згідно висновку експерта за №210, від 21.04.2016 року, становить 740 грн., належний потерпілому ОСОБА_6 ..

Таким чином, досудовим розслідуванням ОСОБА_4 , обвинувачується у тому, що він своїми умисними діями, спрямованими на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненими повторно, шляхом проникнення в інше приміщення, вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України.

Дослідивши надані сторонами судового розгляду матеріали кримінального провадження, суд вважає, що у судовому засіданні не було здобуто достатніх доказів, які б доводили вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 зазначеного в обвинувальному акті і інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а тому вважає за необхідне виправдати його на підставі ч.1 п.2 ст.373 КПК України, у зв`язку з тим, що не доведено його винуватість у вчиненні даного злочину.

Згідно до вимог ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч.2 п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України, за №9, від 01.11.1996 року, «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Згідно із вимогами ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Приймаючи рішення про виправдування обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст.185 КК України, суд виходить із того, що під час судового розгляду, як стороною обвинувачення так і потерпілим не наведено достатньо доказів винуватості вчинення ОСОБА_4 злочину поза розумним сумнівом, а можливість здобуття інших доказів вичерпана і не пропонується стороною обвинувачення і потерпілим.

Так, судом досліджено докази, які знаходяться у матеріалах даного кримінального провадження, які свідчать про те, що 20.01.2016 року, з території домогосподарства, що в АДРЕСА_3 , шляхом пошкодження навісного замка, з приміщення господарської будівлі, було викрадено металевий саморобний плуг, вартістю 740 грн., належний потерпілому ОСОБА_6 ..

Зокрема, про вказані обставини свідчать:

Показання в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 , який повідомив про факт викрадення, шляхом пошкодження навісного замка, із приміщення господарської будівлі, яка знаходиться на території домогосподарства, що в АДРЕСА_3 , належного йому саморобного металевого плуга;

Протокол огляду місця події, від 27.02.2016 року, з фото-таблицями до нього, якими зафіксовано пошкодження навісного замка вхідних дверей у приміщенні господарської будівлі, що по АДРЕСА_3 , звідки, як ствердив потерпілий ОСОБА_6 , було викрадено саморобний металевий плуг, вартість якого, встановлена висновком товарознавчої експертизи за №210, від 21.04.2016 року, і становить 740 грн.;

Протокол огляду місця події, від 27.02.2016 року, з фото-таблицями до нього, якими зафіксовано вилучення саморобного металевого плуга, виявленого у підсобному приміщенні, належному ОСОБА_7 , що знаходиться по АДРЕСА_4 , який 27.02.2016 року, у присутності свідка ОСОБА_8 , про що вона ствердила у суді, було оглянуто, визнано речовим доказом та передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 ;

Разом з тим, встановлення самого факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, не свідчить про те, що його вчинив обвинувачений ОСОБА_4 , оскільки переконливих доказів про це, як зазначалось вище у вироку, в суді не здобуто.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 своєї винуватості в інкримінованому йому злочині не визнав, дав показання про те, що в один із днів він був запрошений на святкування дня народження знайомого йому раніше ОСОБА_9 , яке відбувалося за місцем проживання останнього, після закінчення якого там і заночував. Вранці ОСОБА_9 повідомив йому, що в нього є плуг та запропонував йому піти з ним його продати, однак цього вони зробити не змогли, оскільки не знайшли покупця. До подій, які зазначені в обвинувальному акті він не має жодного відношення, подальша доля плуга, йому невідома.

Допитаний в суді у якості свідка ОСОБА_9 дав показання про те, що в один із днів, після спільного розпивання спиртних напоїв із ОСОБА_4 , пішли до одного із будинків, що знаходиться у с. Лаврів, де ніхто не проживає. Він чекав на вулиці, а ОСОБА_4 пішов до цього будинку, і через деякий час повернувся з плужком і стабілізатором. Плуг протягом близько місяця зберігався у закинутому будинку, поблизу його домогосподарства, де він його поставив, після чого, на його прохання, із ОСОБА_10 , на підводі останнього, намагалися його продати, але оскільки не знайшли покупця то залишили його у ОСОБА_10 , де він мав забрати цей плуг на наступний день, однак раніше його виявили та вилучили працівники поліції. При цьому, даний свідок ствердив, що ОСОБА_10 пояснював, що цей плужок належить йому.

Вказані даним свідком обставини перевезення плужка на підводі від домогосподарства, де проживає ОСОБА_9 , намагання його продати, а згодом і залишення у домогосподарстві ОСОБА_7 повністю підтвердив в суді свідок ОСОБА_10 , який також дав показання про те, що ОСОБА_9 стверджував, що плужок належить йому.

Свідок ОСОБА_11 сестра ОСОБА_9 , в судовому засіданні дала показання про те, що бачила як її брат ОСОБА_9 ніс плужка від закинутого будинку, який знаходиться поряд із їх домогосподарством, до підводи, поряд якої знаходився ОСОБА_10 , пізніше брат їй пояснював, що даний плужок належить ОСОБА_4 ..

Свідки: ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , відповідно батько та сестра ОСОБА_10 , ствердили, що останній на підводі, на прохання ОСОБА_9 в один із днів кудись їздили і приїхали під вечір. При цьому, свідок ОСОБА_7 дав показання про те, що вони привезли плужка, який, як ствердив син, належить ОСОБА_9 , і який залишився у них в домогосподарстві, а згодом був виявлений та вилучений працівниками поліції.

Слід відмітити, що свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 ствердили, що під час зазначених подій, обвинуваченого ОСОБА_4 не було, ОСОБА_9 ОСОБА_7 та ОСОБА_10 пояснював, що плужок належить йому.

Таким чином, лише свідок ОСОБА_9 стверджує суду про те, що даний плужок був викрадений обвинуваченим ОСОБА_4 , а свідку ОСОБА_11 із слів ОСОБА_9 стало відомо, що плужок належить ОСОБА_4 ..

Враховуючи особисту заінтересованість ОСОБА_9 у результатах розгляду даного кримінального провадження, який 07.07.2016 року був засуджений Луцьким міськрайонним судом Волинської області за умисні протиправні дії, які виразились у заздалегідь не обіцяному придбанні, зберіганні та збуті вказаного вище плужка, завідомо одержаного злочинним шляхом, тобто за ст.198 КК України, те що саме від нього свідку ОСОБА_11 стало відомо про належність плужка, а показання ОСОБА_9 , при відсутності інших доказів вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, на думку суду є сумнівними та суперечливими, суд вважає, що обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, слід виправдати.

Приймаючи таке рішення, суд враховує і те, що вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області, від 07.07.2016 року, відносно ОСОБА_9 не може доводити винуватість ОСОБА_4 у вчиненні крадіжки майна, оскільки він не був обвинуваченим у вказаному кримінальному провадженні та був позбавлений можливості оскаржувати даний вирок, те, що в частині крадіжки майна, з проникненням у житло потерпілого ОСОБА_6 , вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області, від 05.10.2016 року, обвинувачення ОСОБА_4 було виключено, на підставі ст.337 КПК України, і в цій частині вирок, як вбачається із ухвали Апеляційного суду Волинської області, від 25.01.2017 року, не скасовувався.

Не підтверджує винуватість ОСОБА_4 у вчиненні крадіжки плуга, на думку суду, і протокол огляду помешкання ОСОБА_4 , від 27.02.2016 року, в ході якого, в присутності понятих ОСОБА_13 і ОСОБА_14 було виявлено та вилучено радіоприймач, марки «КІРО», належний потерпілому ОСОБА_6 , який був викрадений із приміщення належного потерпілому житлового будинку, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 ствердив, що радіоприймач та стабілізатор, який також, із його слів був, і десь у послідуючому зник, він приніс до себе додому із ОСОБА_9 щоб їх розібрав ОСОБА_15 , який на той час проживав в цьому ж будинку, з метою здачі на скупку кольорових металів. Обставину, яку зазначив ОСОБА_4 , підтвердив в суді і свідок ОСОБА_15 , який дав показання про те, що вказані речі були дійсно принесені в будинок ОСОБА_4 та ОСОБА_9 ..

Таким чином відсутні переконливі докази, що крадіжку майна із житлового будинку вчинив ОСОБА_4 ..

Показання в суді потерпілого ОСОБА_6 про те, що разом із плугом із жилого приміщення будинку також були викрадені стабілізатор і радіоприймач, при відсутності інших належних і допустимих доказів, не стверджують, що злочин було вчинено обвинуваченим ОСОБА_4 ..

Керуючись ст.ст.368; 369; 370; 371; ч.1 п.2 ст.373; 374 КПК України (в ред. 2012 року), суд -

У Х В А Л И В :
Виправдати ОСОБА_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, на підставі ч.1 п.2 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні даного злочину.

Речові докази: саморобний металевий плуг, залишити за належністю його власнику, потерпілому ОСОБА_6 .

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Волинської області, шляхом її подачі через Луцький міськрайонний суд Волинської області, протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_4 у той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.

ГОЛОВУЮЧИЙ: ОСОБА_1