КП№ 278/551/17
УКРАЇНА
Житомирський районний суд Житомирської області
В И Р О К
Іменем України
13 квітня 2017 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, за яким обвинувачується:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Великий Кучерів, Сторожинецького району, Чернівецької області, мешканець АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні 4 неповнолітніх дітей , -
за частиною 4 статті 407 Кримінального кодексу України (далі КК) , -
ВСТАНОВИВ:
27.05.2015 ОСОБА_4 на підставі Указу Президента №15/2015 від 14.01.2015 ІНФОРМАЦІЯ_2 призвано на військову службу до військової частини (далі в/ч) НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 . 13.06.2015 обвинуваченого переведено до в/ч польова пошта НОМЕР_2 в АДРЕСА_3 . За наказом командира цієї частини від 14.06.2015 №16 обвинувачений зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення та виведений поза штат, а 18.06.2015 його призначено на посаду номера обслуги 6 розрахунку 2 гаубичного самохідно-артилерійського взводу 1 гаубичної самохідно-артилерійської батареї.
Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
Верховною Радою України були затверджені Укази Президента «Про часткову мобілізацію» № 30/214 від 17.03.2014, №454/2014 від 06.05.2014, №607/2014 від 21.07.2014, №15/2015 від 14.01.2015 відповідно до яких в Україні розпочато мобілізацію та оголошено про особливий період, тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, її незалежності та суверенітету, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відтак, ОСОБА_4 з 14.06.2015 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу в умовах особливого періоду. Під час проходження військової служби обвинувачений повинен був діяти відповідно до вимог статей 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 2, 9, 11, 16, 127, 128, 216-220 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України і законів України, Військової присяги, з якими ОСОБА_4 був ознайомлений і які вимагають від нього віддано служити Українському народові, захищати Вітчизну, її незалежність та територіальну цілісність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань. За дозволом на звільнення з розташування військової частини він, як військовослужбовець, зобов`язаний був звертатись до командира частини.
Усупереч Конституції України, наведеним вимогам закону та нормативним актам, обвинувачений 13.07.2015 близько 15-ої год., перебуваючи на території НОМЕР_3 загальновійськового полігону ВДВ за місцем дислокації в/ч НОМЕР_2 , з метою умисного тимчасового ухилення від військової служби, без відповідного дозволу командування та без поважних причин, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу, маючи реальну можливість для цього, незаконно припинив виконувати свій військовий обов`язок та самовільно залишив місце проходження служби в умовах особливого періоду. Після цього проводив час на власний розсуд. Перебуваючи поза межами військової частини, обвинувачений не повідомляв правоохоронні чи інші органи державної влади про свою належність до військової служби, хоча мав об`єктивну можливість це зробити.
10.03.2017 до суду надійшов обвинувальний акт. Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за частиною 4 статті 407 КК, як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
У підготовчому судовому засіданні надана угода про визнання винуватості від 12.04.2017, укладена між обвинуваченим, за участю його захисника та прокурором ОСОБА_3 з дотриманням законодавчо установленого статтями 468, 469, 471 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) порядку. Відповідно до якої сторони узгодили формулювання обвинувачення, обставини справи, правову кваліфікацію дій ОСОБА_4 і покарання із застосуванням положень статті 69 КК, тобто інше, більш м`яке покарання, не зазначене у санкції частини 4 статті 407 КК.
ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину за обставин, як вони викладені в обвинувальному акті, у скоєному розкаявся. Пояснив, що дана угода укладена за його ініціативою, добровільно, із вимогами частини 4, 5 статті 474 КПК, порядком оскарження вироку, ухваленого на підставі угоди він обізнаний та розуміє їх, просив угоду затвердити. Захисник обвинуваченого і прокурор зайняли аналогічну правову позицію.
Судом встановлено, що сторони правильно розуміють наслідки укладання та затвердження угоди стосовно обмеження права на оскарження такого вироку згідно зі статтями 394, 424 КПК. Обвинуваченому роз`яснено, що в разі умисного невиконання угоди, настає кримінальна відповідальність за статтею 389-1 КК.
Відповідно до статей 468, 469 КПК угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні, зокрема, щодо тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, до яких також відноситься інкримінований ОСОБА_4 злочин.
Обставинами, що в силу статті 66 КК пом`якшують покарання є щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, наявність на його утриманні багатодітної сім`ї. Обставин, що за статтею 67 КК обтяжують покарання судом не встановлено.
З огляду на викладене, керуючись пунктом 1 частини 3 статті 314, статтями 374, 394, 474, 475 КПК, суд ,-
УХВАЛИВ
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 КК та призначити йому узгоджене сторонами покарання, із застосуванням статті 69 КК, 440 (чотириста сорок) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 7480 (сім тисяч вісімдесят) грн.
До набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_4 попередньо обраний запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Речові докази: закордонний паспорт ОСОБА_4 повернути останньому.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених частиною 3 статті 394 КПК.

Суддя: ОСОБА_1