АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/5074/16-к Номер провадження 11-кп/786/205/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретаремОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 2 листопада 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, з середньою освітою, одруженому, засудженому вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 7 лютого 2014 року за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі,

відмовлено в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 7 лютого 2014 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що ОСОБА_7 поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, оскільки за період відбування покарання має як заохочення, так і стягнення.

За змістом апеляційної скарги засуджений не погоджується з рішенням суду та просить звільнити його умовно-достроково від відбування покарання. При цьому зазначає, що працює в промисловій дільниці виправної колонії та має заохочення.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора про законність судового рішення, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, зокрема, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснив про необхідність під час розгляду даного питання ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Висновок суду про неможливість звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання умовно-достроково ґрунтується на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_7 за час перебування в слідчому ізоляторі порушень режиму утримання не допускав, разом з тим і заохочень не мав.

Під час знаходження в Кременчуцькій виправній колонії УДПтС України в Полтавській області №69 з 23 березня 2014 року, засуджений мав три заохочення та водночас два стягнення, що свідчить про нестабільність його поведінки (а.с. 10).

Висновки місцевого суду про те, що засуджений не став на шлях виправлення підтверджує і та обставина, що ОСОБА_7 хоча і визнає вину, проте не усвідомлює своїх минулих помилок, згідно з характеристиками, не приймає участі у суспільному житті колективу засуджених. Не зважаючи на працевлаштування на виробництві, норми виробітку виконує лише під контролем (а.с.9, аркуші особової справи 35, 64, 69).

Враховуючи викладене, лише факт наявності у засудженого заохочень, з огляду на відсутність інших даних, які б свідчили про його виправлення і сумлінну поведінку та ставлення до праці, унеможливлює застосування в даному випадку приписів ст.81 КК України, про що обґрунтовано зазначив суд першої інстанції.

Отже, відсутні підстави для скасування судового рішення, а тому апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 2 листопада 2016 року щодо засудженого ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу, - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4