Справа № 139/150/17
Провадження №11-кп/772/750/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його законного представника ОСОБА_8

та захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на ухвалу Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 28 березня 2017 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,

в с т а н о в и в:
До Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області надійшло на розгляд кримінальне провадження з обвинувальним актом по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

У підготовчому судовому засіданні суд задовольнив клопотання представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 та обвинувальний акт повернув прокурору як такий, що не відповідає вимогам кримінального процесуального Кодексу України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати через невідповідність висновків суду, викладених у ній, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та постановити нову ухвалу, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, направити до того ж суду для розгляду згідно вимог ст. 314 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_9 та законного представника ОСОБА_8 , які приймали участь у судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференцзв`язку та погодились з позицією прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Висновок суду про необхідність повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_7 прокурору не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, про що свідчить наступне.

Так, за змістом вимог ч.З ст.314 КПК України зі стадії підготовчого судового засідання суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України є суттєвою та не дає можливість призначення провадження до розгляду, так як, в подальшому, через вказані суттєві недоліки не надасть можливість повно та всебічно розглянути справу по суті, оскільки вказані недоліки не можуть бути усунуті в процесі судового розгляду кримінального провадження.
В ч.2 ст.291 КГІК України визначений перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті. Зокрема, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
В ухвалі Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області зазначається, що обвинувальний акт відносно неповнолітнього ОСОБА_7 взагалі не містить формулювання обвинувачення за жодною із статей Кримінального кодексу України. І при цьому не обґрунтовує та не мотивує такий свій висновок.
Однак, вказане не відповідає дійсності, оскільки в обвинувальному акті зазначено формулювання обвинувачення за статтею Кримінального кодексу України - ч.І ст.122 КК України, а саме: «Таким чином, ОСОБА_7 , маючи на меті нанесення тілесних ушкоджень, своїми умисними діями, які виразились в нанесенні не менше семи ударів кулаками в область голови та обличчя ОСОБА_13 та завдали йому тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України».
Наведені в обвинувальному акті відносно обвинуваченого ОСОБА_7 фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Пунктом 13 ст. З КПК України передбачено, що обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку,| встановленому цим Кодексом.
Таким чином, на підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення, з урахуванням п. 13 ч. 1 ст. З КПК України зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акта, яке лише буде відповідати доведенню під час судового розгляду та в аспекті ст. 388 КПК України не завжди може бути остаточним на момент його надходження до суду, має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого кримінальним кодексом, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Тому посилання суду першої інстанції на пункт «а» частини третьої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме «однією з гарантій права на справедливий суд є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього» є помилковим та передчасним, оскільки дане питання не вирішувалось в даному підготовчому судовому засіданні, та й не могло вирішуватись згідно ст.314 КПК України, оскільки відповідно до ст.348 КПК України, суд зобов`язаний роз`яснити суть обвинувачення та запитати обвинуваченого про те, чи зрозуміле йому обвинувачення після оголошення обвинувального акта під час судового розгляду кримінального провадження.
Також однією з підстав для повернення обвинувального акту судом зазначено, що він не скріплений печаткою.
Однак такий висновок суду не ґрунтується на нормах чинного Кримінального процесуального кодексу України. Відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України зазначено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким завершується досудове розслідування, та повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КГІК України.
Відповідно до ч.1 ст.291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Згідно з ч.З ст.291 КПК України обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив. Вищезазначені вимоги статті у даному випадку виконано та обвинувальний акт містить підписи слідчого і прокурора та затверджений прокурором. Щодо відсутності печатки на підписі прокурора, який затвердив обвинувальний акт, то ст.291 КПК України має вичерпний перелік відомостей, які повинні міститись у обвинувальному акті, до яких не входить його обов`язкове посвідчення печаткою.
Судом в ухвалі від 28.03.2017 зазначено, що в порушення п.7 ч.1 ст.291 КПК України, в обвинувальному акті не зазначено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Однак судом не враховано ту обставину, що обов`язок зазначення органом досудового розслідування в обвинувальному акті розміру спричиненої шкоди стосується майнових злочинів, які містять матеріальний склад, а враховуючи те, що інкримінований ОСОБА_7 злочин не є майновим, необхідність зазначення в обвинувальному акті розміру шкоди - відсутня. У разі обвинувачення особи у спричиненні тілесних ушкоджень іншій особі розмір завданої шкоди на кваліфікацію дій винної особи не впливає. Дана обставина має значення лише для вирішення цивільного позову і її доведення покладається на цивільного позивача, а не на орган досудового розслідування. Крім того, і цивільний позов на досудовому розслідуванні не був заявлений.
Відповідно до ухвали Мурованокуриловецького районного суду від 28.03.2017, в порушення п.8 ч.І ст.291 КПК України, в обвинувальному акті не зазначено розмір процесуальних витрат або їх відсутність.
Однак, такий висновок суду є хибним, оскільки в обвинувальному акті зазначено, що проведено дві судово-медичні експертизи, витрати відсутні.
Враховуючи положення ст.15 Закону України «Про судову експертизу» відповідно до якої, проведення судових експертиз державними спеціалізованими установами у кримінальних провадженнях за дорученням слідчого, прокурора, суду та у справах про адміністративні правопорушення здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим експертним установам з Державного бюджету України, а проведення судових експертиз, обстежень і досліджень судово-медичними та судово-психіатричними установами здійснюється за рахунок коштів, які безпосередньо і цільовим призначенням виділяються цим експертним установам з державного чи місцевого бюджету, за винятком випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Проведення судових експертиз,обстежень і досліджень у кримінальному провадженні державними спеціалізованими установами, судово-медичними та судово-психіатричними установами на замовлення підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, їх захисників, законного представника, потерпілого, його представника здійснюється за рахунок замовника.
Враховуючи те, що дві судово-медичні експертизи у даному кримінальному провадженні проведено за дорученням слідчого, значить за рахунок бюджету, а не за замовленням підозрюваного, обвинуваченого, захисника, законного представника, потерпілого, його представника, тому витрати при проведенні даних експертиз відсутні, що і зазначено в обвинувальному акті.
Крім того, судом зазначено, що в обвинувальному акті в порушення п.9 ч.І ст.284 КПК України, не вказано місце його затвердження.
Попри відсутність прямої вказівки про місце затвердження, в обвинувальному акті зазначено, що «обвинувальний акт направляється для затвердження прокурору Могилів-Подільської місцевої прокуратури юристу 1 класу ОСОБА_14 ». А згідно з положеннями наказу керівника Могилів- Подільської місцевої прокуратури №5 від 23.02.2017 «Про розподіл обов`язків між працівниками Могилів-Подільської місцевої прокуратури» (далі - наказ про розподіл обов`язків), за прокурором ОСОБА_15 закріплено виконання наступних обов`язків на території Мурованокуриловецького району, зокрема «нагляд за додержанням законів у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, учинених неповнолітніми та за їх участі; підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про кримінальні правопорушення, учинених неповнолітніми та за їх участі; участь у розгляді справ про застосування примусових заходів виховного характеру, за нововиявленими обставинами, про застосування амністії, вирішенні питань, пов`язаних із виконанням судових рішень щодо неповнолітніх; процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, участь у судовому провадженні та забезпечення оскарження судових рішень щодо кримінальних правопорушень», та згідно наказу про розподіл обов`язків, робочим місцем прокурора ОСОБА_16 визначено службовий кабінет Мурованокуриловецького представництва Могилів-Подільської місцевої прокуратури в смт.Муровані Курилівці.
Оскільки обвинувальний акт направлено прокурору Могилів- Подільської місцевої прокуратури ОСОБА_14 , а наказом керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури на ОСОБА_17 покладено виконувати обов`язки на території Мурованокуриловецького району та робочим місцем визначено службовий кабінет Мурованокуриловецького представництва Могилів-Подільської місцевої прокуратури в смт.Муровані Курилівці, то і фактичним місцем затвердження обвинувального акту є смт. Муровані Курилівці.
Відповідно до ст.372 КПК України, ухвала, що викладається окремим документом, складається з вступної, мотивувальної та резолютивної частини.
Однак, в порушення п.1 ч.І ст.372 КПК України, в ухвалі Мурованокуриловецького районного суду від 28.03.2017 не зазначено місця її постановлення, номера кримінального провадження, року, місяця і дня народження обвинуваченого, місця народження і місця його проживання.
З огляду на наведене ухвала суду про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_7 прокурору підлягає скасуванню, а обвинувальний акт направленню до того ж суду для розгляду.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 28 березня 2017 року про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_7 до Могилів-Подільської місцевої прокуратури скасувати, а обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, направити до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області для розгляду відповідно до вимог ст. 314 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Згідно з оригіналом: