АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/828/17 Справа № 208/1070/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі судові матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 3 березня 2016 року про приведення у відповідність із законодавством України вироку Головинського районного суду м. Москви від 27 березня 2013 року щодо:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпродзержинську, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

якого визнано винним і засуджено за скоєння злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30, п. «б» ч. 2 ст. 228.1; ч. 1 ст. 30 п. «г» ч. 3 ст. 228.1 КК РФ, -

встановила:
Вироком Головинського районного суду м. Москви РФ 27 березня 2013 року ОСОБА_10 засуджено:

- за ч. 3 ст. 30, п. «б» ч. 2 ст. 228.1 КК РФ до 5 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 30 п. «г» ч. 3 ст. 228.1 КК РФ до 8 років позбавлення волі.

На підставі ст. 69 ч. 2 КК РФ за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_10 призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_10 просив перевести його для подальшого відбування покарання на територію України.

Судом першої інстанції встановлено, що кваліфікація злочину:

- за ч. 3 ст. 30, п. «б» ч. 2 ст. 228.1 КК РФ відповідає ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України;

- за ч. 1 ст. 30, п. «г» ч. 3 ст. 228.1 КК РФ відповідає ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 307 КК України.

Обгрунтовуючи своє рішення суд послався на вимоги ст. 610 ч. 4 п. 1 КПК.

Відповідно до вказаної норми?суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений КК України у випадку, якщо Законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави.

Таким чином, за готування до злочину за ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 307 КК строк покарання не може перевищувати 6 років позбавлення волі; за замах на злочин за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України строк покарання не може перевищувати 6 років 8 місяців позбавлення волі.

У зв*язку з приведенням вироку Головинського районного суду м. Москви від 27 березня 2013 року із законодавством України, максимальний строк покарання засудженому ОСОБА_11 за КК України не повинен перевищувати 6 років 8 місяців позбавлення волі.

Засуджений не згоден з рішенням суду першої інстанці. В апеляції просить його змінити. Привести у відповідність із законодавством України вирок Головинського районного суду м. Москви від 27 березня 2013 року, за яким його засуджено за ч. 3 ст. 30, п. «б» ч. 2 ст. 228.1 КК РФ до 5 років позбавлення волі. За ч. 1 ст. 30 п. «г» ч. 3 ст. 228.1 КК РФ до 8 років позбавлення волі.

На підставі ст. 69 ч. 2 КК РФ за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Вважати його засудженим до 9 років позбавлення волі.

На його думку, суд першої інстанції, приводячі у відповідність вирок Головинського районного суду м. Москви із законодавством України, припустився помилки щодо застосування вимог ст. 68 ч. 2, ч. 3 КК щодо розміру покарання, який не може перевищувати 2/3 максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті Особливої частини цього Кодексу, оскільки дана норма була застосована вказаним вироком.

У зв*язку з цим вважає, що суд першої інстанції, встановив, що строк покарання повинен складати 6 років 8 місяців позбавлення волі, істотно порушив процесуальний закон, оскільки суд повинен дотримуватись тривалості призначеного покарання. При призначенні такого покарання, на думку Міністерства юстиції РФ, не буде досягнуто узгодження з Україною про його передачу для подальшого відбування покарання на території України.

Крім того, просить поновити йому строк на апеляційне оскарження судового рішення. Посилається на те, що про його прийняття дізнався в березні 2017 року отримавши від адміністрації місця відбування покарання відповідне повідомлення.

Під час апеляційного розгляду прокурор не заперечував проти задоволення апеляції засудженого.

Вважав за можливе слухати справу без участі засудженого, який належними чином повідомлен про дату, місце та час апеляційного розгляду.

Неприбуття сторін, відповідно до вимог ст. 405 КПК, або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Враховуючи вимоги вказаної норми пиоцесуального закону, позицію його захисника, який не заперечував розгляду апеляції без участі скаржника, колегія суддів прийшла до висновку про можливість слухання справи без участі засудженого.
Заслухав суддюдоповідача, захисника, який підтримав вимоги засудженого, думку прокурора про можливість задоволення апеляції, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного.
Відповідно до ст. 398 ч. 3 КПК, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвала про приведення у відповідність із законодавством України вироку Головинського районного суду м. Москви від 27 березня 2013 року щодо ОСОБА_10 була постановлена 3 березня 2016 року без участі засудженого.

Згідно наданих матеріалів, апеляція надійшла до суду 11 березня 2017 року. За таких обставин, колегія суддів не вважає, що строк апеляційного оскарження ухвали не пропущено.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримано.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що вироком Головинського районного суду м. Москви РФ 27 березня 2013 року ОСОБА_10 був засуджений:

- за ч. 3 ст. 30, п. «б» ч. 2 ст. 228.1 КК РФ до 5 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 30 п. «г» ч. 3 ст. 228.1 КК РФ до 8 років позбавлення волі.

На підставі ст. 69 ч. 2 КК РФ за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_10 призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_10 просив перевести його для подальшого відбування покарання на територію України.

На підставі зафви, судом першої інстанції встановлено, що кваліфікація злочину:

- за ч. 3 ст. 30, п. «б» ч. 2 ст. 228.1 КК РФ відповідає ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України;

- за ч. 1 ст. 30, п. «г» ч. 3 ст. 228.1 КК РФ відповідає ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 307 КК України.

Обгрунтовуючи своє рішення суд послався на вимоги ст. 610 ч. 4 п. 1 КПК.

Відповідно до вказаної норми?суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений КК України у випадку, якщо Законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави.

Таким чином, за готування до злочину за ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 307 КК строк покарання не може перевищувати 6 років позбавлення волі; за за замах на злочин за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України строк покарання не може перевищувати 6 років 8 місяців позбавлення волі.

Вказана норма являється імперативною, розширеному тлумаченню не підлягає. Тому посилання засудженого на призначення йому покарання у виді 9 років позбавлення волі, тобто, більш чим 6 років 8 місяців позбавлення волі, як встановив суд першої інстанції, не може узгоджуватись із вимогами ст. 610 ч. 4 КПК.

При таких обставинах колегія суддів позбавлена можливості задовольнити апеляцію засудженого. Тому ухвалу суду першої інстанції вважає за необхідне залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_12 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 3 березня 2016 року про приведення у відповідність із законодавством України вироку Головинського районного суду м. Москви від 27 березня 2013 року залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 3 березня 2016 року без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3