печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2017 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
законного представника ОСОБА_6 ,
та обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Київської місцевої прокуратури №6 про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з звичайним наглядом у примусовому порядку у кримінальному провадженні № 0002329 відносно обвинуваченої ОСОБА_7 , раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
28.03.2016 року ОСОБА_7 , приблизно о 19 год. 30 хв. приїхала в центральну частину міста Києва а саме вул. Басейна, 6, зайшла до приміщення магазину «Шанель», почала розглядати виставлений для продажу товар, після чого взяла з полиці жіночий жакет, артикул Р53402VV6894M9979, вартістю 148 300 гривень, що належить ТОВ «Шанель», з яким пішла до примірочної кімнати.
Знаходячись в примірочній кімнаті вищевказаного магазину скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає,ляхом пошкодження зазначеного вище жіночого жакету, зірвала з нього сигнальні антикрадіжкові кліпси. Після цього, поклала жіночий жакет до своєї сумки, яку мала при собі, чим продовжила свій злочинний умисел спрямований на таємне вчикрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 разом з вказаним вище жіночим жакетом, яекий знаходився в сумці, що була при ній направилась до виходу із торгового залу магазину "Шанель", та пройшовши повз касу не розрахувавшись за вказаний товар, вийшла за межі вказаного магазину, чим довела свій злочинний умисел до кінця.
Через декілька хвилин ОСОБА_7 неподалік від магазину "Шанель" була затримана працівниками охорони вказаного магазину.
Вказане підтверджується допитаними в судовому засіданні свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
29.07.2016 року до Печерського районного суду м. Києва від прокурора надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з звичайним наглядом у примусовому порядку у кримінальному провадженні № 0002329,ю обгрунтоване тим, що ОСОБА_7 , хворіє на психічну хворобу, що підтверджується висновком стаціонарної комісіїної судово-психіатричною експертизою № 142 від 23.06.16 року, згідно з яким, в період часу, до якого відноситься діяння, обвинувачена ОСОБА_7 , виявляла ознаки ШИЗОФРЕНІЇЇ ПАРАНОЇДНОЇ, ГАЛЮЦИНАТОРНО-ПАРАНОЇДНИЙ СИНДРОМ(згідно з МКХ-10, шифр F 20.0) і за своїм психічним станом не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними.
В судовому засіданні прокурор просив застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторного лікування, захисник та законний представник просили суд передати обвинувачену на піклування родичам з обов`язковим лікарським наглядом.

Зазначене підтверджено свідком лікарем ОСОБА_11 який безпосередньо проводив лікування а також довідкою ТМО «ПСИХІАТРІЯ» про лікування ОСОБА_7 у стаціонарі з 07.11.16р. по 29.12.16р. З показів свідка також встановлено, що особа пройшла повний курс лікування та даний час хвороба перебуває у стадії ремісії, обвинувачена не має схильності до суїциду та заподіяння шкоди іншим особам, характеризує обвинувачену позитивно.
Розглядаючи питання застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, суд виходить із положень статей 93, 94 КК України, статей 512, 513 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування».

Статтею 513 КПК України імперативно передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, чи вчинено це діяння певною особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення в стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які саме.

Обставини вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи на підставі досліджених судом доказів, що були отримані з показань свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також документів, наданих суду стороною обвинувачення.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусовихзаходівмедичного характеру та примусовоголікування»неосудність є юридичноюкатегорією, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК) належитьвиключно до компетенції суду.

Враховуючи досліджені судом обставини справи та докази, а також наявність у ОСОБА_7 захворювання шизофренія параноїдна, галюцинаторно-параноїдний синдром (згідно МКХ-10, шифр F 20.0), що підтверджується висновком судово-психіатричного експерта №142 від 23.06.16 року - суд прийшов до висновку, що обвинувачена на момент вчинення нею суспільно-небезпечного діяння 28.03.2016 року не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними - отже ОСОБА_7 перебувала у стані неосудності, тому згідно статті 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності.

Згідно статті 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Згідно пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» визначаючи відповідно до ст. 94 КК тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.

Враховуючи вищевказане, а також висновок судово-психіатричного експерта №142 від 23.06.16 року та пояснення свідка ОСОБА_11 , які він надав в судовому засіданні,суд вважає, що ступінь суспільної небезпечності ОСОБА_7 (небезпечність для себе та інших осіб)є незначною.

У відповідності до вимог статей 19, 94 КК України до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.

Згідно з Конституцією України людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканність та безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3) і кожен має право на повагу до його гідності (ст. 28).

Згідно правової позиції ЄСПЛ у справі «G.v.France», п.39 «Halilovic v.Bosnia and Herzegovina» п.18почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.

Верховний Суд України у вказаній постанові зазначив, що чинне кримінальне і кримінально-процесуальне законодавство передбачає систему норм, спрямованих на об`єктивне й гуманне вирішення питань, пов`язаних із забезпеченням інтересів осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння, страждаючи на психічні хвороби або маючи інші психічні розлади, що зумовлюють потребу в застосуванні примусових заходів медичного характеру чи примусового лікування.

Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно пункту 3 наказу МОЗ України № 397 від 08.10.2001 року «Про затвердження нормативно-правових документів з окремих питань щодо застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які страждають на психічні розлади» вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчинення нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності.

Як зазначив Верховний Суд України у вищевказаній постанові за змістом положень КК, ЗУ "Про психіатричну допомогу" та Основ законодавства України про охорону здоров`я метою застосування примусових заходів медичного характеру є: вилікування чи поліпшення стану здоров`я осіб, названих у статтях 19, 20, 76, 93 та 96 КК ; запобігання вчиненню зазначеними особами нових суспільно небезпечних діянь (злочинів), відповідальність за які передбачена нормами КК.

З огляду на викладене та з метою досягнення мети застосування примусових заходів медичного характеру, якою є вилікування чи поліпшення стану здоров`я ОСОБА_7 , щоможливо шляхом створення найбільш оптимальних умов для одужання які, на переконання суду, мають вираз у його подальшомуперебуванні в колі його родини, а також враховуючи те, що таке лікуванняможе бути надано на умовах надання амбулаторної психіатричної допомоги,при цьому, беручи до уваги незначний ступінь суспільної небезпеки діяння, яке вчинила ОСОБА_7 28.03.16 року, що має вираз у конкретних обставинах вчинення суспільно - небезпечного діяння, ознаки якого відповідають ознакам складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України , а також відсутність заподіяноїшкоди потерпілій особі, і, як наслідок, відсутність цивільного позову в кримінальному провадженні, характер і тяжкість психічного захворювання ОСОБА_7 , що має вираз у відсутності схильності до суїциду та заподіяння шкоди іншим особам, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання сторони обвинувачення лише в частині застосування до ОСОБА_7 примусового заходу медичного характеру у зв`язку з наявним в нього психічним захворюванням.

Водночас суд вважає, що ОСОБА_7 слід визначити примусовий захід медичного характеру - надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Провівши у справі судове слідство та заслухавши думку сторін кримінального провадження по суті внесеного клопотання, суд, керуючись ст. 19, 93, 94 КК України, ст. 512, 513 КПК України,

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №6 м. Києва ОСОБА_4 задовольнити частково.Застосувати відносно ОСОБА_7 , громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Речові докази, а саме: жіночий жакет синього кольору з вставкам и сріблястого кольору, з внутрішньої сторони до коміру якого прикріплена бирка з зазначенням на ній напису "CHANEL MADE IN FRANCE" иа арт. Р53402VV6894M9979, 36 розміру, що передано на зберігання представнику ТОВ «Шанель» ОСОБА_9 - залишити останній, як представнику власника майна.
Речові докази, що долучено до матеріалів справи - залишити зберігати там же.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1