Суддя ОСОБА_1
Провадження № 1-в/644/28/17
У Х В А Л А
Іменем України
11 січня 2017 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі:

у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю прокурора Харківської місцевої прокуратури № 3 - ОСОБА_2

засудженого - ОСОБА_3

представника Харківської виправної колонії № 43 - ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова в режимі відеоконференцзв`язку клопотання ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

в с т а н о в и в:

В грудні 2016 р. ОСОБА_6 звернулась до суду з клопотанням про застосування до засудженого ОСОБА_3 положень ст. 81 КК України,

Зазначила, що ОСОБА_3 відбуває покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, призначене за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04.12.2015 року за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України посилаючись не те, що засуджений має малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_1 , який потребує батьківського піклування, а також в наданні можливості стати на шлях виправлення.

ОСОБА_3 клопотання підтримав, зазначив, що усвідомив усі свої помилки, більше їх повторювати не буде, працює днювальним, не має стягнень та заохочень.

Представник адміністрації установи виконання покарань проти задоволення клопотання заперечував, вважаючи що ОСОБА_3 на шлях виправлення не став, комісією розглядалося питання про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого та підстав до цього не знайдено оскільки засуджений не довів свого виправлення.

Прокурор вважав заяву такою, що не підлягає задоволенню оскільки матеріали особової справи не мстять даних про виправлення та сумлінне ставлення до праці засудженого за час відбування покарання, а також просив врахувати ту обставину, що ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 185 КК України під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання призначеного за вчинення злочинів передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши думку прокурора, засудженого, приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04.12.2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Згідно ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 07.10.2013 року і остаточно призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахується з часу його затримання 04.12.2015 року.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29.04.2016 р. клопотання засудженого ОСОБА_3 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання відповідно до ст. 72 КК України задоволено та у строк відбування покарання за вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04.12.2015 року зараховано строк попереднього ув`язнення з 04.12.2015 року по 05.01.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Згідно ст. 81 КК України - до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому вирішальним фактором при прийнятті судом рішення про застосування до засудженого ст. 81 КК України, є не тільки відбуття певної частини строку покарання засудженим, а саме те, що засуджений своєю поведінкою за весь період відбування покарання дає підстави вважати, що він змінив свою поведінку і вже став на шлях виправлення.

Згідно наданої Харківською виправною колонією № 43 особової справи ОСОБА_3 станом на 05.01.2017 р. характеризується посередньо, стягнень та заохочень не має, працевлаштований різноробом.

Підтримує рівні стосунки з іншими засудженими, адекватно реагує на критику.

Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом з метою встановлення з ними неслужбових стосунків.

Намагається утримувати в чистоті спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд.

Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і переметів, якими користується при виконанні дорученої роботи.

Безвідповідально ставиться до робіт з благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.

Згідно до витягу з протоколу № 48 засідання комісії від 21.12.2016 року Харківської виправної колонії № 43 з розгляду питань про умовно-дострокове звільнення засуджених на підставі ст. 81 КК України, вирішено не направляти матеріали до суду для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення засудженого, оскільки він не довів своє виправлення.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, повинен ґрунтуватися на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення.

Згідно з п.2 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно з п.17 вказаної постанови Пленуму при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці і навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, виправно-трудової установи, а також наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому суд зазначає, що відсутність у засудженого стягнень не є тією обставиною, якої достатньо для висновку про те, що засуджений довів своє виправлення, цей факт лише підтверджує обставину звичайного додержання ОСОБА_3 режиму відбування покарання.

Доводи засудженого про можливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є непереконливими, оскільки з урахуванням перевірених матеріалів справи, особи засудженого, суд не вбачає підстави для задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області, шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова протягом 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя: