Справа № 204/1182/17
Провадження № 1-в/204/300/17
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2017 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
адвоката ОСОБА_4
представника установи ОСОБА_5

особи, відносно якої
розглядається заява ОСОБА_6
при розгляді у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі заяви лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -
В С Т А Н О В И В:
27 лютого 2017 року до суду надійшла заява лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 . Зазначена заява за об`єктивних підстав (хвороба захисника, необхідність витребування доказів, допиту лікарів-психіатрів), судом розглядалась у розумні строки.
Постановою Дарницького районного суду м.Києва від 08.11.2012, ОСОБА_6 звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення у стані неосудності суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. До ОСОБА_6 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.
В судовому засіданні представник ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» ОСОБА_5 підтримав подану заяву та просив суд продовжити застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 .
ОСОБА_6 просив відмовити в задоволенні заяви та змінити йому режим закладу на посилений. Зазначив, що почувається добре, лікування йому допомагає, він багато читає, має наміри закінчити навчання, критично ставиться до скоєного.

Адвокат ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні заяви. Зазначив, що у психічному стані ОСОБА_6 спостерігаються позитивні зміни, в нього немає агресії, він усвідомлює необхідність лікування, багато читає, залучений до праці. Просив відмовити у задоволенні заяви, оскільки перевід у заклад з посиленим наглядом сприятиме покращенню його стану, спростить спілкування з близькими та доступ до навчання.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечувала проти задоволення заяви.
Заслухавши думку учасників процесу, обговоривши подану заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
У судовому засіданні ОСОБА_7 пояснила, що вона приймала участь у складанні висновку комісії лікарів-психіатрів №180 від 17.02.2017, є головою лікарської комісії. Висновок комісії підтримала, зазначила, що при складанні такого висновку вона особисто ознайомилася з медичною документацією ОСОБА_6 , спілкувалась з ним. Зазначила, що у хворого присутня прихована агресія, яка встановлена внаслідок проведення патопсихологічного дослідження, при якому хворий позбавлений можливості приховати свій хворобливий стан чи симулювати хворобу. Крім того, у ОСОБА_6 відсутня критика до скоєного, відсутність розуміння свого хворобливого стану. Наполягала на наявності хронічного психічного захворювання, в перебігу лікування якого не усунуто особистий фактор.
У судовому засіданні ОСОБА_8 пояснила, що вона приймала участь у складанні висновку комісії лікарів-психіатрів №180 від 17.02.2017,є лікарем-психіатром. Висновок комісії підтвердила. Зазначила, що нею було проаналізовано медичні документи хворого. На комісії ОСОБА_6 був напруженим, до кінця свої внутрішні хвилювання не проявляв, вважав себе здоровим.
Допита у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_9 пояснила, що є мамою ОСОБА_6 . Вона провідує сина у лікарні, спілкується з його лікарями. Останні шість місяців він почувається добре. У особистих бесідах ОСОБА_6 не був напруженим, говорив про покращення стану, жалкував про те, що сталося, не заперечував наявність хвороби, розуміє на необхідність лікування. Вважає, що режим утримання хворого може бути пом`якшено та змінено на посилений, про що надала суду відповідну письмову заяву.
У судовому засіданні ОСОБА_10 пояснила, що вона приймала участь у складанні висновку комісії лікарів-психіатрів №180 від 17.02.2017,є лікуючим лікарем-психіатром ОСОБА_9 . Складений висновок підтримала. Зазначила, що на протязі останніх шести місяців ОСОБА_6 має напружений тривожний стан, що зафіксовано у щоденнику та виявлено під час особистих бесід, він раціоналізує свій хворобливий стан, не усвідомлює свої хворобливі переживання. В нього спостерігається патопсихологічна симптоматика, що обумовлює його потенційну небезпеку. Щодо хворого проводиться індивідуальне лікування. Виникали емоційні коливання, тривога та напруженість, що є передвісниками хвороби. Зазначила про відсутність стабільності у стані хворого. Наголосила на тому, що під час огляду комісією ОСОБА_6 вважав себе здоровим. До скоєного злочину ставиться без належного емоційного резонансу. Зазначену у п.27 Висновку приховану агресію та брехливість пояснила відповідним висновком психологів №61 від 09.02.2017, копію якого надала суду, посилалась на підтвердження таких висновків записами психіатрів в історії хвороби. Зазначила про наявність прихованої агресії, яка також виявлена психологічними дослідженнями. Підтвердила добровільне залучення ОСОБА_6 до праці у якості трудової реабілітації. Зазначила про особливу небезпеку хворого, оскільки йому властиві психопатологічні стани, синдром розладнаної свідомості (тривога, напруженість, зниження вольового контролю).
Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» №180 від 17 лютого 2017 року вбачається, що ОСОБА_6 страждає на хронічне психічне захворювання. В клінічній картині захворювання залишалися емоційні коливання з періодично виникаючою тривогою, внутрішньою напруженістю, зниженням вольового контролю над емоціями. Здатність до прогнозування наслідків своїх дій порушена. Поверхнево відноситься до скоєного. Недостатньо усвідомлює хворобливість своїх минулих переживань, що обумовили скоєне правопорушення. Відсутнє розуміння необхідності постійного прийому лікування для запобігання рецидиву хвороби. Викладене з огляду на тривалість та безперервність перебігу захворювання (психоматична симптоматика, що обумовила скоєне, розвивалась та була актуальна протягом двох років до скоєного, зберігалась під час перебування на лікуванні в цій лікарні), нерегулярний прийом лікування у той період, що й призвело до вчинення хворим суспільно-небезпечного діяння, свідчить про високу криміногенність особистісного чинника ризику скоєння повторних СНД. Це підтверджується також результатами патопсихологічного дослідження (зниження критичності, порушення цілеспрямованості); прихована агресія, скритність, брехливість, вибуховість в конфліктних ситуаціях, схильність до перепадів настрою, що легко провокуються зовнішніми причинами, імпульсивність вчинків, легковажне ставлення до хвороби і лікування, заперечення очевидного в проявах хвороби. Внаслідок вищезазначеного хворий зберігає особливу небезпеку для оточуючих.
Зазначений висновок комісії повністю підтверджений допитаними у судовому засіданні лікарями-психіатрами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , лікуючим лікарем психіатром ОСОБА_10 .
Висновок комісії також підтверджується висновком за даними експериментально-психологічного дослідження №61 від 09.02.2017 у матеріалах справи.
Надаючи оцінку доцільності продовження примусових заходів медичного характеру саме у лікарні з суворим наглядом щодо ОСОБА_6 , суд приходить до наступного.
Наказом №397 від 08.10.2001 затверджено порядок застосування примусових заходів медичного характеру в психіатричних закладах до осіб, які хворі на психічні розлади і вчинили суспільно небезпечні діяння, в п.2 зазначено, що у таких медичних закладах надається психіатрична допомога хворим, які становлять особливу небезпеку. Відповідно до п.3, вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчиненого нею діяння з урахуванням її суспільної небезпечності. У п.5 зазначено, що активний тип суспільної небезпечності спостерігається у осіб з такими психічними розладами, як синдром розладноної свідомості, які супроводжується, зокрема, тривогою, емоційним напруженням та психопатологічні стани. З досліджених судом матеріалів та пояснень лікарів-психіатрів, саме наявність цих факторів свідчить про активний тип суспільної небезпеки ОСОБА_6 . У п.8 зазначено, психіатричний заклад із суворим наглядом застосовується щодо психічного хворого, які вчинили суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя особи, а також такі, що становлять особливу небезпеку для суспільства та відносяться до активного типу суспільної небезпеки. Зазначені у п.8 підстави з досліджених судом письмових доказів та безпосереднім поясненням лікарів-психіатрів відносяться до ОСОБА_6 , тому наведені адвокатом, ОСОБА_6 , ОСОБА_9 підстави для відмови у задоволенні заяви лікарні судом не встановлені та спростовуються дослідженими доказами.
Таким чином, з урахуванням досліджених письмових доказів, пояснень лікарів-психіатрів, ОСОБА_6 страждає на хронічне психічне захворювання і здійснив дії, які являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, досі виявляє особливу небезпеку для оточуючих та потребує на продовження застосування примусових заходів медичного характеру у лікарні з суворим наглядом.
Керуючись ст.95 КК України, 514 КПК України, ст.ст.19, 22 Закону України Про психіатричну допомогу від 22.02.2000, суд
ПОСТАНОВИВ:
Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру, призначених постановою Дарницького районного суду м.Києва від 08.11.2012 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи днів з дня її оголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1