Справа № 277/194/17
УХВАЛА
"07" березня 2017 р. смт. Ємільчине

Слідчий суддя Ємільчинського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , перевіривши зміст клопотання т.в.о. начальника СВ Ємільчинського ВП Новоград Волинського ВП ГУ НП в Житомирській області про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000062 від 02.03.2017року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

в с т а н о в и л а:

Т.в.о начальника СВ Ємільчинського ВП Новоград Волинського ВП ГУ НП в Житомирській області капітан поліції ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Новоград Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна, а саме автомобіль марки «Opel Kadet», н/з НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , та автомобіль марки «Mercedes Vito», н/з НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 .

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, якими визначені завдання кримінального судочинства, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст.170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з ч.1 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

В силу з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього кодексу, повертає його прокурору для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні про арешт майна повинні бути зазначені підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Слідчий суддя відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно, щодо якого є достатні підстави вважати, що воно використане як засіб чи знаряддя кримінального правопорушення, чи є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з його незаконним обігом, або набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення.

У клопотанні не зазначено жодної з передбачених ч. 2 ст. 167 КПК України підстав для накладення арешту на майно, не вказано, хто є підозрюваною особою. Т.в.о. начальника СВ Ємільчинського ВП мотивує необхідність накладення арешту тим, що автомобілі є речовими доказами та необхідно провести експертизи з метою встановлення обставин вчинення злочину. Крім того зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, що викликає подив, оскільки така підстава не передбачена ст. 167 КПК України і суперечить самому поняттю тимчасового вилучення майна, наведеному у ч. 1 ст. 167 КПК України, де зазначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання. Т.в.о. начальника СВ Ємільчинського ВП не зазначив адреси осіб у власності яких перебуває майно, крім того навіть не зазначив повністю ініціали одного із власників, вказавши прізвище та скорочено ініціали « ОСОБА_5 » Також до матеріалів клопотання не долучено підтвердження права власності (володіння, користування) вказаними автомобілями.

За таких обставин клопотання слідчого слід повернути прокурору для усунення недоліків, а саме для зазначення передбачених Законом підстав для арешту майна (якщо вони є), зазначення підозрюваної особи, зазначенням адрес осіб у володінні яких перебуває майно, надання підтверджень права власності (володіння, користування) автомобілями, а також вказати повністю ПІБ « ОСОБА_5 ».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 167, 170-172 КПК України,-

у х в а л и л а:

Клопотання про арешт майна повернути прокурору Новоград Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та встановити строк в сімдесят дві години для усунення його недоліків.
Ухвала слідчого судді про повернення клопотання про арешт майна прокурору для усунення недоліків не може бути оскаржена в апеляційному порядку, відповідно до ст. 310 КПК України.
Суддя /підпис/

Копія вірна:

Суддя: ОСОБА_1