печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2017 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора прокуратури міста Києва ОСОБА_4 щодо не розгляду клопотання в рамках кримінального провадження № 00001716 та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :
У провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга захисника підозрюваного ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора прокуратури міста Києва ОСОБА_4 щодо не розгляду клопотання в рамках кримінального провадження № 00001716 та зобов`язання вчинити дії.

Вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Оскільки ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК України визначено, що прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Повноваження слідчого судді при розгляді скарг заявника, потерпілого, його представника чи законного представника, підозрюваного, його захисника чи законного представника, володільця тимчасово вилученого майна на стадії досудового розслідування зводяться до права на зобов`язання сторони кримінального провадження, якою є слідчий або прокурор, вчинити процесуальні дії, як-то розглянути клопотання, проте рішення по суті викладеного приймає слідчий (прокурор) самостійно.

Згідно приписів статті 220 КПК України клопотання потерпілого про виконання будь-яких процесуальних дій прокурор зобов`язаний розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Обґрунтовуючи свою скаргу сторона захисту вказує, що бездіяльність прокурора, яка полягає у не розгляді в порядку ст. 220 КПК України клопотання про зняття підозри ОСОБА_2 з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0001716 та одночасно просить зобов`язати прокурора вчинити вказані дії, які спрямовані на закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_2 .

Однак, у відповідності до вимог ст. 220 КПК України під час досудового розслідування слідчий, прокурор зобов`язані розглядати клопотання сторони захисту про виконання процесуальних дій.

Процесуальна дія провадиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями кримінально-процесуального закону, чинного на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Частиною 4 ст. 284 КПК України передбачено, що про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову.

Таким чином, якщо прокурор встановить підстави для закриття кримінального провадження він виносить про це постанову і жодних інших дій не вчиняє, тобто приймає процесуального рішення.

Разом з тим, ст. 103 КПК України передбачено вичерпний перелік форм фіксації кримінального провадження, так зазначено, що процесуальні дії можуть фіксуватися: у протоколі; на носії інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії та у журналі судового засідання.

З викладеного вбачається, що жодна із зазначених форм фіксації процесуальної дії не застосовується при закритті кримінального провадження, що є цілком логічним, так як закриття кримінального провадження це процесуальне рішення, а не процесуальна дія.

Тобто, слідчий/прокурор відповідно до вказаного не зобов`язаний розглядати зазначене клопотання сторони захисту в порядку ст. 220 КПК України, а тому відповідно сторона захисту не наділена правом на звернення до слідчого судді з метою зобов`язання сторони обвинувачення розглянути вказане клопотання та вчинити дії, що зазначені в клопотанні.

Враховуючи положення зазначеної статті та те, що в клопотанні захисту відсутнє прохання про проведення процесуальної дії, відповідно до ст. 220 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання, що подана скарга не може бути предметом розгляду у порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, передбаченого ч. 1 ст. 303 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження за скаргою у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 303, ч. 4 ст. 304, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті провадження за скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора прокуратури міста Києва ОСОБА_4 щодо не розгляду клопотання в рамках кримінального провадження № 00001716 та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1