Ухвала
іменем україни

23 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001436, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Жовтневого районного суду м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України,

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , на вирок Апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2016 року щодо ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 2 лютого 2016 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, та йому призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 3 березня 2015 року більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Вироком Апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2016 року вирок місцевого судущодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасовано. Постановлено новий вирок, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, та йому призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 3 березня 2015 року більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

Захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , у своїй касаційній скарзі, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій засудженого порушує питання про зміну вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та застосування ст. 69 КК України. Вважає, що покарання призначене засудженому апеляційним судом не відповідає тяжкості вчинених засудженим злочинів та його особі внаслідок суворості. В обґрунтування своїх доводів захисник зазначає, що апеляційний суд при винесенні свого рішення не врахував дані про особу ОСОБА_6 та пом`якшуючі його вину обставини.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 1 червня 2015 року, близько 17 год., маючи намір, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, знаходячись біля кафе «Мак Дональдс», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 60, під час розмови з раніше знайомим йому ОСОБА_8 , діючи повторно з корисливих спонукань, під приводом зателефонувати, попросив у останнього мобільний телефон. ОСОБА_8 , повіривши ОСОБА_6 , передав останньому свій мобільний телефон «Lenovo S660», вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 329 від 24 червня 2015 року - 2723 гривні, в якому знаходилось сім-картка оператора мобільного зв`язку «Лайф», яка не представляє для потерпілого ОСОБА_8 матеріальної цінності. Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_6 , навмисно зайшов у торговий центр «Підземне місто» з вищевказаним мобільним телефоном під приводом зателефонувати, після чого зник з викраденим мобільним телефоном ОСОБА_8 та розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на суму 2723 грн. 00 коп.

Також ОСОБА_6 , 11 липня 2015 року, приблизно о 15 год., перебуваючи в під`їзді № 1 біля кв. АДРЕСА_2 , де спілкувався з раніше знайомою йому ОСОБА_9 . В цей час у ОСОБА_6 винник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою та обману. Реалізуючи свій протиправний умисел ОСОБА_6 , попросив у ОСОБА_9 мобільний телефон нібито для того, щоб подзвонити. ОСОБА_9 , повіривши у правдивість наміру ОСОБА_6 , не підозрюючи про його злочинний намір, добровільно передала йому свій мобільний телефон моделі «Samsung 18262 Galaxy Core». Надалі ОСОБА_6 , отримавши від ОСОБА_9 мобільний телефон, бажаючи довести свій злочинний намір до кінця, та позбавитись її присутності, попросив останню принести йому з її квартири води, що остання і зробила. Після цього ОСОБА_6 , діючи повторно, з корисливих мотивів, заволодів мобільним телефоном моделі «Samsung 18262 Galaxy Core», вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 3423 від 21 серпня 2015 року, - 1018 гривень, звернув викрадене майно на свою користь, після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд. В результаті протиправних дій ОСОБА_6 , потерпілій ОСОБА_9 завдано матеріальної шкоди на суму 1018 гривень.

Крім того ОСОБА_6 , 20 вересня 2015 року, приблизно о 10 год. 20 хв., перебував поблизу будинку № 10 по вул. Наріманова м. Харкова, де побачив раніше йому незнайому ОСОБА_10 , яка тримала в правій руці мобільний телефон «Nokia 210 ASHA». В цей час у ОСОБА_6 , виник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, а саме мобільним телефоном ОСОБА_10 . Після цього ОСОБА_6 , реалізуючи свій протиправний умисел, діючи повторно, з корисливих мотивів, підійшов до ОСОБА_10 та без застосування насильства, вихопив з її рук мобільний телефон «Nokia 210 ASHA», вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 4118 від 22 вересня 2015 року, - 357 гривень, після чого з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд. В результаті злочинних дій ОСОБА_6 , потерпілій ОСОБА_10 завдана матеріальна шкода на суму 357 гривень.
Крім того ОСОБА_6 , 22 вересня 2015 року, приблизно о 13 год. 30 хв., перебував в під`їзді №1 біля кв. АДРЕСА_3 , де спілкувався з раніше йому знайомою ОСОБА_11 . В цей час у ОСОБА_6 , винник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, а саме мобільним телефоном належним ОСОБА_11 . ОСОБА_6 , діючи повторно, з корисливих мотивів, попросив у ОСОБА_11 її мобільний телефон, щоб подзвонити. ОСОБА_11 , нічого не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_6 передала йому свій мобільний телефон моделі «НТС Desire 326G». Після цього ОСОБА_6 , реалізуючи свій протиправний умисел, без застосування насильства щодо потерпілої, заволодів її мобільним телефоном моделі «НТС Desire 326G», вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 4206 від 29 вересня 2015 року, - 2084 гривень, та відкрито звернувши на свою користь викрадене майно, не звертаючи уваги на прохання потерпілої про повернення телефону, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд. В результаті протиправного діяння ОСОБА_6 , потерпілій ОСОБА_11 завдано матеріальної шкоди на суму 2084 гривні 00 коп.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_5 , який не підтримав касаційну скаргу захисника та просив залишити її без задоволення, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок апеляційного суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , у вчиненні злочинів, за які його засуджено та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі захисником не оскаржується.

Що ж стосується доводів касаційної скарги про порушення щодо ОСОБА_6 загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Як убачається з вироку апеляційного суду, кримінальна справа розглядалась в тому числі і за апеляційною скаргою прокурора, в якій порушувалось питання про скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції кримінального закону та невідповідністю призначеного засудженому судом першої інстанції покарання внаслідок м`якості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і постановляє свій в разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею Кримінального кодексу, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим як внаслідок м`якості, так і суворості.

Так, апеляційний суд правильно зазначив про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання необхідного й достатнього для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

За змістом постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст. 71 КК ( 2341-14 ) судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком . Призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст. 71 КК.

Апеляційний суд скасовуючи вирок першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та постановляючи свій вирок ці вимоги закону врахував в повній мірі.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, колегія суддів апеляційного суду виходила з того, що відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Судом було взято до уваги, суспільну небезпеку та конкретні обставини справи, а також кількість епізодів злочинної діяльності засудженого.

Призначене ОСОБА_6 апеляційним судом покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчинених ним злочинів, всім обставинам справи і є необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, як це передбачено ст. 65 КК України.

Підстав вважати призначене ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через його суворість, про що зазначає захисник у касаційній скарзі, не вбачається, як і не вбачається обставин для застосування до засудженого ст. 69 КК України та пом`якшення покарання.

Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам повно та всебічно розглянути дане кримінальне провадження і постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів по справі не виявлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ______________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3