18.07.2017 Єдиний унікальний № 371/558/17
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 1-кп /371/ 67 /17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 липня 2017 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миронівка кримінальне провадження, внесене 04 квітня 2017 року до ЄРДР за №0000149 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Богуслав, Київської області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого 02 грудня 2008 року Могилів - Подільським міськрайонним судом Вінницької області за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 1 ст. 187 Кримінального кодексу України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 будучи засудженим 02 грудня 2008 року Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 Кримінального кодексу України до покарання у вигляді чотирьох років шести місяців позбавлення волі та звільнений після відбуття покарання, судимість за якими в силу ст. ст. 89-90 Кримінального кодексу України не знята, на шлях виправлення не став належних висновків не зробив та вчинив нові, умисні, корисливі злочини проти власності за наступних обставин.
02 квітня 2017 року у ранковий час доби ОСОБА_4 знаходячись по вул. Корсунській, в м. Миронівка, Київської області, вирішив вчинити заволодіння коштами ОСОБА_5 у сумі 400 грн. шляхом обману, а саме: повернути борг ОСОБА_5 , що становив 100 грн. сувенірною купюрою номіналом 500 грн., з розрахунку на те, що остання поверне йому здачу у сумі 400 грн. грошовими купюрами національної валюти України.
Реалізуючи свій злочинний намір спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи умисно, повторно керуючись корисливим мотивом, з метою власного незаконного збагачення за рахунок чужого майна, 02 квітня 2017 року близько 8 години 30 хвилин ОСОБА_4 прийшов до місця проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 . Увійшовши до житлового будинку ОСОБА_5 , яка на той час була вдома, ОСОБА_4 повідомив останній, що приніс борг у сумі 100 грн. і передав ОСОБА_5 сувенірну купюру номіналом 500 грн., яка не є банкнотою національної валюти України.
Після цього ОСОБА_5 , будучи введеною в оману та не усвідомлюючи, що купюра номіналом 500 грн. не справжня, надала ОСОБА_4 решту суми від 500 грн. в сумі 400 грн., вирахувавши з нього борг у сумі 100 грн. та не помітивши, що гроші, які дав ОСОБА_4 , не справжні, а є сувенірною купюрою. В подальшому отриманими грошима в сумі 400 грн. ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 завдав майнову шкоду ОСОБА_5 на загальну суму 400 грн.
Таким чином ОСОБА_4 вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, тобто вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України.
Крім цього ОСОБА_4 02 квітня 2017 року в обідній час, зрозумівши, що його шахрайські дії по відношенню до ОСОБА_5 залишилися непоміченими останньою, вирішив повторно заволодіти чужим майном шляхом шахрайства, а саме: обміняти у неї сувенірну купюру номіналом 500 грн., розраховуючи, що остання поверне йому кошти у сумі 500 грн. грошовими банкнотами національної валюти України.
Реалізуючи свій умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом обману, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, повторно 02 квітня 2017 року близько 12 години 00 хвилин ОСОБА_4 прийшов до місця проживання ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Увійшовши до житлового будинку ОСОБА_5 , яка на той час була вдома, ОСОБА_4 повідомив останню, що йому необхідно розміняти кошти в сумі 500 грн. і передав ОСОБА_5 сувенірну купюру номіналом 500 грн., яка не є банкнотою національної валюти України.
Після цього ОСОБА_5 , будучи введеною в оману та не усвідомлюючи, що купюра, номіналом 500 грн., не є банкнотою національної валюти України, надала ОСОБА_4 , кошти в сумі 500 грн., не помітивши, що гроші, які надав ОСОБА_4 , не справжні, а є сувенірною купюрою. В подальшому отриманими грошима в сумі 500 грн. ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 завдав майнову шкоду ОСОБА_5 на загальну суму 500 грн.
Таким чином ОСОБА_4 вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, тобто злочин передбачений ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 свою провину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, підтвердив обставини вчинення злочинів, викладені вище та при цьому показав, що дійсно в 2017 році, точного часу не пам`ятає, він прийшов до місця проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 . Увійшовши до житлового будинку ОСОБА_5 , яка на той час була вдома, повідомив, що приніс борг у сумі 100 грн. і передав ОСОБА_5 сувенірну купюру номіналом 500 грн., яка не є банкнотою національної валюти України. Після цього ОСОБА_5 , не усвідомлюючи, що купюра номіналом 500 грн. не справжня, надала йому решту суми від 500 грн. в сумі 400 грн., вирахувавши з нього борг у сумі 100 грн. та не помітивши, що гроші, які він дав не справжні, а є сувенірною купюрою. Крім того, того ж дня, він повторно прийшов до місця проживання ОСОБА_5 , яка на той час була вдома, повідомив останню, що йому необхідно розміняти кошти в сумі 500 грн. і передав ОСОБА_5 сувенірну купюру номіналом 500 грн., яка не є банкнотою національної валюти України. Після цього ОСОБА_5 , будучи введеною в оману та не усвідомлюючи, що купюра, номіналом 500 грн., не є банкнотою національної валюти України, надала йому кошти в сумі 500 грн., не помітивши, що гроші, які він надав не справжні, а є сувенірною купюрою. В подальшому отриманими грошима він розпорядився на власний розсуд.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 дала покази, що в 2017 році, точного часу не пам`ятає, до неї додому прийшов обвинувачений та повідомив, що приніс борг у сумі 100 грн. і передав їй купюру номіналом 500 грн. Після цього вона не усвідомлюючи, що купюра номіналом 500 грн. не справжня, у зв`язку із тим, що не мала грошей для повернення обвинуваченому решти грошей, розміняла її у сусіда та надала обвинуваченому решту суми від 500 грн. в сумі 400 грн., вирахувавши з нього борг у сумі 100 грн. Того ж дня, обвинувачений повторно прийшов до неї та повідомив її, що йому необхідно розміняти ще кошти в сумі 500 грн. і передав їй сувенірну купюру номіналом 500 грн. Після цього вона знову пішла до сусіда та розміняла надану обвинуваченим купюру схожу на 500 гривень на менші купюри, які потім віддала обвинуваченому. Через деякий час до неї прийшов сусід у якого вона двічі міняла надані обвинуваченим купюри номіналом по 500 гривень, та повідомив її що ці кошти не приймають на автомобільній заправці, так як вони підроблені (сувенірні), після чого вона викликала поліцію.
Обвинувачений ОСОБА_4 надав показання в судовому засіданні, які є послідовними, узгоджуються із показами потерпілої та повністю підтверджують обставини вчинення злочинів, що викладені в обвинувальному акті, та погодився на скорочений порядок судового слідства, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту та допиту потерпілої, вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу, пояснивши, що рішення його добровільне і наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України, йому зрозумілі.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім показів самого обвинуваченого, потерпілої та доказів, що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому, суд роз`яснив, що у такому випадку учасники процесу будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку, а зможуть оскаржити лише вид та міру покарання, якщо будуть не згідні із ними.
За таких обставин, суд вважає доведеним те, що обвинувачений ОСОБА_4 02 квітня 2017 року по вул. Корсунській, в м. Миронівка, Київської області умисно, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, вчинив злочини, передбачені ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, а саме заволодіння майном потерпілої в сумі 900 гривень шляхом обману (шахрайство), вчинені повторно.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 Кримінального кодексу України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

В ході кримінального провадження суд вважає за можливим визнати у відповідності до ст. 66 Кримінального кодексу України - щире каяття у вчинених кримінальних правопорушеннях, як обставину, що пом`якшує покарання за скоєне.

Відповідно до ст. 67 Кримінального кодексу України обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого: його вік, стан здоров`я, соціальне становище, а також те, що він, будучи притягненим до кримінальної відповідальності за вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02 грудня 2008 року за вчинення тяжких, умисних злочинів проти власності, маючи не погашену судимість на шлях виправлення не став, повторно вчинив два умисні злочини проти власності, не працює, згідно досудової доповіді характеризується, як особа, яка має високий ступінь ймовірності вчинення повторного правопорушення, та така, що без призначення покарання у виді позбавлення волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства, його виправлення і запобігання вчиненню кримінальних правопорушень неможливе без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого до та після вчинення злочинів, його щире каяття, наслідки суспільно-небезпечного діяння, зваживши на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів буде призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України у виді обмеження волі.

На думку суду більш м`яке покарання не сприятиме виправленню засудженого та попередженню вчинення ним нових злочинів.

Вирішити долю речових доказів, відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України суд не може, оскільки вони до суду не надавались, в судовому засіданні не досліджувались.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні не заявлені.

Обвинуваченому під час досудового слідства та під час проведення підготовчого судового засідання запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5 та 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 3 ст. 349, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 177, 368, 371, 373-376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
1.ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочиів, передбачених ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, і призначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
2.Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з дня його затримання.
3.Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
4.Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, прокурору та потерпілій.
5.Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя підпис ОСОБА_1
ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя ОСОБА_1