АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/407/17 Справа № 202/1520/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002008 від 29 листопада 2015 року за апеляційними скаргами: обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , прокурора який приймав участь в суді першої інстанції ОСОБА_8 , на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2016 року, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Уклин, Свалявського району, Закарпатської області, громадянина України, працює приватним підприємцем, освіта середня спеціальна, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_9 , 2004 року народження, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

За участю учасників судового провадження:
прокурора: ОСОБА_10
потерпілого: ОСОБА_11
представника потерпілого: ОСОБА_12
обвинуваченого: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 4662,71 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Згідно вироку, 28 листопада 2015 року в період часу з 21-00 год. до 22:00 год. ОСОБА_6 знаходився на території ринку, розташованого по пров. Вільний, 2а, м. Дніпро, де між ним та ОСОБА_11 виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних стосунків. В ході цього, в ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи на території ринку за вищевказаною адресою у вказаний час, ОСОБА_6 за допомогою невстановленого під час досудового розслідування та судового розгляду предмету чорного кольору, схожого на револьвер, здійснив один постріл в ліву ногу потерпілого ОСОБА_11 .

Після цього, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_11 нахилився вперед через біль в нозі від пострілу, тримаючи в правій руці невстановлений під час досудового розслідування та судового розгляду предмет чорного кольору, схожого на револьвер, діючи умисно, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, тримаючи предмет, схожий на револьвер в правій руці, наніс ним один удар ОСОБА_11 в скроневу область голови ліворуч, від якого потерпілий не втримався на місці та впав на спину, вдарившись при цьому потиличною частиною голови об тверду поверхню.

Своїми умисними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2016 року скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2016 року скасувати та ухвалити новий виправдувальний вирок у зв`язку з не доведенням пред`явленого йому обвинувачення в кримінальному провадженні, передбаченому ч. 1 ст. 121 КК України.
В обґрунтування своїх вимог, захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 наводять однакові за своєю суттю доводи, а саме.
Обвинувачений та його захисник вважають вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2015 року незаконним, необґрунтованим, ухваленим з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Крім того зазначають, що викладенні в вироку висновки суду першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема матеріалам кримінального провадження та тим показам, які були наданні свідками та сторонами кримінального провадження в судовому засіданні.

Апелянти зазначають, що під час судового розгляду кримінального провадження було відмовлено майже в усіх клопотаннях сторони захисту, не долучено до матеріалів кримінального провадження докази, які мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, що спричинило неповноту судового розгляду та порушило забезпечення його права на захист обвинуваченого.
Зокрема, 07 квітня 2016 року захисником обвинуваченого в судовому засіданні було заявлено клопотання про витребування від Управління інформаційного забезпечення Головного Управління Національної поліції Дніпропетровській області інформацію (довідки) про судимості (погашені та не погашені) стосовно потерпілого ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_14 .
Своє клопотання захисник обґрунтовував тим, що на досудовому розслідуванні обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово зазначав, що жодних умисних тілесних ушкоджень не наносив, а діяв в рамках самозахисту при нападі на нього потерпілого ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 із застосуванням холодної зброї.
Дана версія подій не розглядалась підчас досудового розслідування, а сторона обвинувачення не проводила необхідні слідчі дії для виключення даної версії, тоді як обвинувачення ґрунтує лише на показах зазначених осіб, які в свою чергу навмисно надають неправдиві покази з метою уникнути кримінальної відповідальності.
Розглянувши дане клопотання, суд відмовив в його задоволенні посилаючись на положення ст. 93 КПК України, проте на запит адвоката Управління інформаційного забезпечення Головного Управління Національної поліції Дніпропетровській області надало відповідь від 20.04.2016 року №158/10-Аз, відповідно до якої відмовили в наданні даної інформації у зв`язку з тим, що дана інформація має обмежений доступ.
Крім того, 14 червня 2016 року захисником в судовому засіданні було заявлено клопотання про одночасний допит вже допитаних свідків.
Своє клопотання захисник обґрунтував тим, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 дали показання, які повністю відрізняються від показань свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а саме: свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 дали показання, що 28 листопада 2015 року приблизно о 22:00 годині свідок ОСОБА_13 за пасивним сприянням свідка ОСОБА_14 та потерпілого ОСОБА_11 здійснив напад на свідка ОСОБА_15 коли вона намагалася сісти до автомобіля обвинуваченого, та з застосуванням насильства, витягнув останню з автомобіля за волосся.
Обвинувачений ОСОБА_6 розуміючи небезпеку здоров`ю свідку ОСОБА_15 намагався захистити її від протиправних та насильницьких посягань свідка ОСОБА_13 , але був зупинених потерпілим ОСОБА_11 . Коли свідку ОСОБА_15 вдалось вирватися з рук свідка ОСОБА_13 вона з метою захисту свого життя та здоров`я сіла до автомобіля обвинуваченого. Обвинувачений в свою чергу також намагався сісти до автомобіля, щоб поїхати з місця подій, але ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , діючи спільно та умисно здійснили напад с застосуванням зброї на обвинуваченого з метою перешкодити йому покинути місце події та увести свідка ОСОБА_15 . В результаті даної сутички потерпілий і отримав тілесні ушкодження.
Також, свідок ОСОБА_15 в своїх показаннях зазначила, що реально сприймала загрозу своєму здоров`ю та життю, так як свідок ОСОБА_13 неодноразово застосовував до неї насильство на грані сімейних відносин та постійно висловлював погрози в її сторону.
В свою чергу свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в своїх показаннях заперечують факт нападу на свідка ОСОБА_15 та обвинуваченого ОСОБА_6 . Зокрема, свідок ОСОБА_13 заперечував про те, що будь коли застосовував насильство або погрожував застосуванням насильства відносно своєї дружини ОСОБА_15 .
Крім того, на клопотання сторони захисту, суд першої інстанції відмовився долучати протокол огляду доказів від 05 квітня 2016 року та цифровий багатоцільовий диск носій інформації в цифровому вигляді Digital Versatile Disc DVD-R Philips, на якому міститься напис «видеозапись video-1,2», який знаходиться в паперовому конверті для компакт-дисків, на якому знаходиться два відео файла, а саме: відображене приміщення кафе, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в якому біля барної стійки знаходиться свідок ОСОБА_13 , який спілкується з барменом ОСОБА_15 , яка є його дружиною. В ході розмови ОСОБА_13 висловлює своїй дружині своє бажання нанести останній тілесні ушкодження у вигляді вибитих зубів та відваленого язика за допомогою тарілки, при цьому він в повній мірі розуміє, що робить дані заяви в публічному місті і його знімають на телефон, що в свою чергу має ознаки зухвалості, та відео файл, на якому ОСОБА_13 спілкується з барменом ОСОБА_15 , використовуючи при спілкуванні нецензурні вислови. Дані відеозаписи були зроблені дружиною обвинуваченого свідком ОСОБА_16 21.11.2015 року на свій мобільний телефон модель: НТС Desire V в приміщенні кофе, яке знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Вольний, 2а.
Зазначає, що дані відео записи надавалися суду, як докази того, що свідок ОСОБА_13 будучи попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази та знаходячись під присягою, надав в суді неправдиві покази стосовно того, що ніколи не погрожував своїй дружині свідку ОСОБА_15 в присутності інших людей фізичним насильством.
Крім того, обвинувачений та його захисник посилаються на те, що у ході досудового розслідування захисником було заявлено клопотання про витребування документів та долучення їх до матеріалів кримінального провадження від 04.02.2016 року, відповідно до яких просив витребувати та долучити документи, які містять результати аналізу крові на алкоголь ОСОБА_11 , оскільки у висновку судово-медичного експерта ОСОБА_17 №227е, складеного за результатами судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_11 , зазначено про неможливість надання відповіді на питання №6 «Чи знаходився ОСОБА_11 на час спричинення йому тілесних ушкоджень в стані алкогольного сп`яніння?...», мотивуючи це відсутністю в медичній документації результатів аналізу крові на рівень алкоголю (флакон № 115).
Однак, експерт зазначає, що згідно медичних документів потерпілого ОСОБА_11 , наданих експерту для дослідження, зазначено, що останній під час звернення за медичною допомогою 28.11.2015-29.11.2015 року знаходився у стані алкогольного сп`яніння, що відображено у висновку № 227е. Стан алкогольного сп`яніння потерпілого зафіксований і в Дніпропетровській шостій міській клінічній лікарні ДОР, і в Дніпропетровській обласній клінічній лікарні ім. І.І. Мечникова.
На думку сторони захисту, судово-медичний експерт не скористався своїми правами, закріпленими в п.2.8 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи та п.2 ч.3 ст. 69 КПК України, а саме не заявив клопотання про надання результатів аналізу крові на алкоголь потерпілого ОСОБА_11 . Також, слідчим не було витребувано зазначенні результати аналізу крові на алкоголь потерпілого, незважаючи на заявлене захисником клопотання.
Захисник та обвинувачений вважають, що встановлення факту алкогольного сп`яніння потерпілого ОСОБА_11 є важливою обставинною, яка повинна бути досліджена та вивчена в даному кримінальному провадженні, а отже медичні документи, які містять результати аналізу крові на алкоголь потерпілого є важливими доказами по справі та підлягають витребуванню.
Встановлення факту алкогольного сп`яніння свідчить про завідомо неправдиві покази потерпілого, так як в судовому засіданні він неодноразово стверджував про те, що не вживав алкогольних напоїв та знаходився в тверезому стані. Також факт алкогольного чи наркотичного сп`яніння може свідчити про неадекватне сприйнята потерпілим тих подій які є предметом розгляду кримінального провадження.

Сторона захисту та обвинувачений також зазначають, що в зв`язку з тим, що захиснику не вдалось самостійно отримати зазначені докази в результаті ігнорування адвокатських запитів, він звернувся до суду з клопотанням про їх витребування, проте суд відмовив в задоволенні даного клопотання, розуміючи що іншим законним шляхом сторона захисту не може отримати данні докази, чим порушив положення ст. 22 КПК України та позбавив обвинуваченого права подавати докази, порушив засади кримінального процесуального законодавства, а саме забезпечення права на захист та змагальність сторін.
Крім того, захисник звертався до суду з клопотанням витребувати в КЗ «Дніпропетровське об єднання швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської міської ради наступну інформацію:
1. Чи викликалась потерпілим ОСОБА_11 швидка медична допомога 28.1 1.2016 чи 29.11.2016 року та в який час?
2. Чи виїжджала карета швидкої медичної допомоги до потерпілого ОСОБА_11 ? Якщо так, то в який день, в який час і за якою адресою карета швидкої медичної допомоги прибула до потерпілого ОСОБА_11 ?
3. Хто з медичних працівників здійснив виїзд та надавав першу медичну допомогу потерпілому ОСОБА_11 ?
Своє заявлене клопотання захисник обґрунтовував тим, що з матеріалів справи вбачається, що потерпілий ОСОБА_11 був доставлений до Дніпропетровської шостої міської клінічної лікарні Дніпропетровської обласної ради швидкою медичною допомогою, але матеріали справи не містять жодної інформації ким швидка допомога була викликана, час її прибуття та місце, де був підібраний швидкою допомогою потерпілий ОСОБА_11 . Вважає, що дана інформація є важливою, бо сприяє у встановленні місці де потерпілому були нанесені тілесні ушкодження, або відстань яку потерпілий пройшов з місця події до того як його підібрала швидка допомога, що може свідчити про отримання тілесних ушкоджень в іншому місті, матеріали справи містять різні посилання про місце події. Зокрема відповідно до Рапорту Старшого інспектора- чергового Індустріального ВП ГУНП України в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_18 від 29.11.2015 року потерпілий повідомив, що тілесні ушкодження отримав по пров. Фестивальному під час бійки з малознайомим, що суперечить тим обставинам, які зазначенні в вироку суду.

Крім того, зазначає, що 07 листопада 2016 року захисником обвинуваченого в судовому засіданні було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи копії протоколу допиту потерпілого ОСОБА_11 від 29.11.2015 року складеного під час досудового розслідування слідчим Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, оскільки ті покази які потерпілий давав на досудовому слідстві повністю відрізняються від тих, які він надавав в судовому засіданні. Зокрема під час досудового розслідування потерпілий зазначав, що він в той день вживав алкогольні напої, також потерпілий зазначав, що коли свідок ОСОБА_15 сіла до автомобіля обвинуваченого, свідок ОСОБА_13 почав її витягати і в них почалась сварка, що є невідповідністю тим показам які потерпілий давав в судовому засіданні, кажучи про те що ОСОБА_13 стояв збоку та нічого не робив.
Також, потерпілий зазначав під час досудового розслідування обвинувачений наніс йому удар ззаду, а вже в судовому засіданні змінивши покази зазначає, що удар був спереду причому після того як обвинувачений вистрелив йому в ногу з пістолета.
Зазначає, що на стадії судового розгляду стороною обвинувачення були подані не всі матеріали кримінального провадження, зокрема допити та пояснення свідків, потерпілого та обвинуваченого, протоколи слідчих дій та інше.
Зазначає, що після допиту обвинуваченого ОСОБА_6 , якій під час допиту виклав іншу версію подій, яка повністю відповідає показам свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , захисником обвинуваченого 17.11.2016 року було заявлено клопотання про проведення слідчого експерименту.
Своє клопотання захисник обґрунтовував тим, що під час досудового розслідування, стороною обвинувачення було проведено декілька слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .. Дані слідчі експерименти були проведенні з метою підтвердження показів потерпілого та зазначених свідків.
Також під час досудового розслідування, стороною обвинувачення було допитано обвинуваченого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . В своїх показах зазначенні особи виклали протилежний опис подій, які мали місце 28 листопада 2015 року за участю даних осіб, але слідчий, маючи дві протилежні версії подій, які мали місце 28 листопада 2015 року, повністю проігнорував версію обвинуваченого та свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та не вчинив жодних дій для підтвердження або спростування даної версії подій. Зокрема слідчий відмовив обвинуваченому в проведенні слідчого експерименту за його участю для відтворення дій, обстановки та обставин даної події.
Зазначає, що необхідність проведення даного слідчого експерименту полягала також в тому, що потерпілий ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_13 , надаючи покази в суді зазначили, що причиною нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому - є та обставина, що потерпілий знаходячись позаду автомобіля обвинуваченого перекривав йому виїзду та не давав покинути місце подій. Також вони зазначили, що автомобіль був припаркований таким чином, що рухатися повинен був тільки назад, тому потерпілий і стояв позаду.
Дані покази спростовуються показами обвинуваченого ОСОБА_6 свідками ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та показами свідка ОСОБА_19 , які зазначали, що автомобіль покидаючи місце подій рухався вперед.
Таким чином, якщо автомобіль мав можливість рухатись вперед покидаючи місце події, то в цьому випадку дії ставиться під сумнім мета та мотив спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, так як його дії не перешкоджали проїзду автомобіля обвинуваченого.
Не зважаючи на доцільність проведення слідчого експерименту, судом 17.11.2016 року було відмовлено в задоволенні зазначеного клопотання.
Також зазначає, що суд першої інстанції в своєму рішенні зазначив, що «судом ретельно перевірялась версія захисту щодо необхідної оборони обвинуваченого під час подій листопада 2015 року».
Вважає, що дане твердження суду є безпідставним та таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки судом фактично не здійснювалась перевірка версії сторони захисту про необхідну оборону.
Апелянти стверджують, що саме в той момент коли свідок ОСОБА_13 здійснив напад на свідка ОСОБА_15 , у обвинуваченого виникло право на необхідну оборону з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи.
Стосовно реальності сприйняття обвинуваченим погрози з боку ОСОБА_13 по відношенню до свідка ОСОБА_15 , яка виразилась в діях, що безпосередньо спрямованні на заподіяння негайної і невідворотної істотної шкоди - свідчить те, що в судовому засіданні неодноразово зазначалось свідками ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , що свідок ОСОБА_13 неодноразово застосовував до своєї дружини насильство в результаті чого вона отримувала значні тілесні ушкодження. В підтвердження даних обставин сторона захисту намагалась долучити відповідні докази, але судом було відмовлено в даних клопотаннях.
Також, зазначає, що до суду надавався витяг СО № від 21.11.2015 року 22:02:00, який підтверджує ту обставину, що 21.11.2015 року свідком ОСОБА_16 був викликані співробітники поліції в зв`язку з тим, що свідок ОСОБА_13 за допомогою холодної зброї (ножа) намагався напасти на свою дружину ОСОБА_15 , але зазначений витяг не був долучений судом до обвинувального акту.
Отже, знаючи про всі наведенні обставини, обвинувачений реально сприймав дії свідка ОСОБА_13 , як такі, що безпосередньо спрямованні на заподіяння негайної і невідворотної істотної шкоди свідку ОСОБА_15 .
Також суд не взяв до уваги, що після того як свідку ОСОБА_15 вдалося вирватися з рук свого чоловіка та зачинитися в машині, він в свою чергу також намагався сісти до автомобіля, щоб поїхати з місця подій, але ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , діючи спільно та умисно здійснили напад с застосуванням зброї на нього з метою перешкодити йому покинути місце події та увести свідка ОСОБА_15 .
А отже, можливо зробити висновок, що у обвинуваченого з моменту нападу вже саме на нього зазначеними особами, виникло право на необхідну оборону з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається.
Зазначає, що факт нападу на нього з боку ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , які діяли спільно та умисно - підтверджується показами обвинуваченого ОСОБА_6 свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а тому твердження суду про те, що дана обставина не підтверджується показами очевидців - є безпідставної та такою, що не відповідає матеріалам справи.
Також суд зазначив, що жодних тілесних ушкоджень обвинуваченого виявлено не було, що свідчить про відсутність нападу. А також зазначив, що посилання обвинуваченого наявність у ОСОБА_13 ножа є безпідставним.
Роблячи такі висновки суд не взяв до уваги той факт, що в матеріалах кримінального провадження знаходиться речовий доказ, а саме куртка чорного кольору, яка була вилучена у обвинуваченого та визнання речовим доказом відповідно до постанови слідчого СВ індустріального ВП ДВП ГУ НП в Дніпропетровській області, від 07 січня 2016 року.
Відповідно до Висновку експерта № 1976 від 19.12.2015 року, який під час проведення експертизи здійснював опис речового доказу, зазначено, що на лицевій поверхні лівого рукава, ззаду, на відстані 6 см. від його нижнього краю і 12 см. від шва рукава, розташований лінійний розріз тканини, довжиною 5 см.
Як зазначав обвинувачений ОСОБА_6 в своїх показах, даний розріз на рукаві його куртки був спричинений ножем під час нападу на нього ОСОБА_13 . ОСОБА_14 та ОСОБА_11 . Саме свідок ОСОБА_13 наніс обвинуваченому удар ножем, але обвинувачений зміг заблокувати удар в результаті чого ніж пошкодив лише тканину куртки.
Зазначає, що суд в порушення положень ст. 357 КПК України проігнорував зазначений речовий доказ.
Сторона захисту неодноразово в ході судового засідання зазначала, що у потерпілого та свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_19 є всі підстави обмовляти обвинуваченого та надавати неправдиві покази з мето уникнення кримінальної відповідальності, в результаті здійснення нападу спочатку на свідка ОСОБА_15 , а потім на самого обвинуваченого.

В апеляційних скаргах також зазначається, що судом першої інстанції, також безпідставно не взято до уваги той факт, що в Індустріальному ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження № 0000493 від 29.02.2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.125 КК України. Досудове розслідування по даному кримінальному провадженню було розпочате на підставі заяви обвинуваченого про те, що 28.11.2015 року біля будинку № 2 по пров. Вільному в м. Дніпро на нього напали ОСОБА_11 , ОСОБА_13 і ОСОБА_19 в результаті чого ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження.
В підтвердження наявності даного кримінального провадження, обвинуваченим був наданий до суду відповідний витяг.
На думку апелянтів, суд першої інстанції не дав оцінки показам потерпілого, про те що ОСОБА_6 дістав пістолет здійснив один постріл (револьвер) йому в ногу а коли він нагнувся до ноги від болю підійшов та вдарив його в скроневу частину в голову від чого він впав. Також потерпілий не зміг пояснити як обвинувачений зміг виїхати на авто, якщо він залишився лежати на тому ж місці, а посилання на те, що його перенесли друзі, це лише його припущення.
Також в апеляційних скаргах зазначається, що на досудовому слідстві за участю потерпілого було проведено слідчий експеримент 20.01.2016 року відповідно до якого він показав, що обвинувачений підійшов до нього с заду та наніс один удар рукояткою пістолета по голові. При цьому він не зазначає, що в нього стріляли тим паче попадали в ногу.
Вважають, що ці суттєві розбіжності в показах потерпілого повинні породжувати не лише сумнів в їх достовірності а навіть можливо упевнено стверджувати, що вони є неправдиві.

Звертається увага апеляційного суду на те, що суд першої інстанції в своєму рішенні виклав неповні покази свідка ОСОБА_15 . В своїх показах які надавалися в судовому засіданні, свідок ОСОБА_15 зазначила, що 28 листопада 2015 року приблизно о 22:00 годині свідок ОСОБА_13 , за пасивним сприянням свідка ОСОБА_14 та потерпілого ОСОБА_11 , здійснив напад на свідка ОСОБА_15 , коли вона намагалася сісти до автомобіля обвинуваченого, та з застосуванням насильства, витягнув останню з автомобіля за волосся.
Суд в своєму рішенні не зазначив даних обставин, незважаючи на те, що вони були надані в показах свідка, і має велике значення для об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.
Суд упустив той момент, що свідок ОСОБА_15 заблокувала двері вже після того як змогла вирватися від свідка ОСОБА_13 який з застосуванням фізичного насильства здійснив на неї напад.
Також суд в своєму рішенні зазначив, що критично ставиться до показів ОСОБА_16 так як вона є дружиною обвинуваченого, однак на думку апелянтів, суд безпідставно в даному випадку посилається на родинні стосунки свідка ОСОБА_16 та обвинуваченого при оцінці її показань, так як її показання повністю відповідають показанням свідка ОСОБА_15 та самого обвинуваченого та підтверджується речовими доказами.

Також, обвинувачений та захисник звертають увагу на те, що посилання суду про наявність у обвинуваченого пістолету, який є знаряддям вчинення кримінального правопорушення - є безпідставним, суперечить фактичним обставинам справи, спростовується висновками судово-медичної експертизи, і в загалі є лише припущеннями, що в свою чергу не допускається при обґрунтуванні прийнятого рішення, а всі сумніви повинні трактуватися на користь обвинуваченого.
Стороною захисту не одноразово зазначалось, що в матеріалах справи немає жодного доказу існування пістолету. Тим паче в суді відсутні докази, які повинні бути в разі здійснення обвинуваченим пострілу в ногу потерпілого, зокрема будь які тілесні ушкодження або сліди пострілу.
Зазначає, що відсутні докази того, що даний пістолет існував взагалі. Як стверджує суд спочатку обвинувачений здійснив постріл з даного пістолета в ногу потерпілому, тому логічною що доказом існування пістолета є ушкодження від пострілу, але в матеріалах справи відсутні жодні посилання на будь які сліди пострілу, такі як рани на тілі, пошкодження одежі, пуля та інше.
Відповідно до Висновку судово-медичного експерта ОСОБА_17 № 227е, складеного за результатами судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_11 на підставі вивчення медичних документів потерпілого ОСОБА_11 , наданих експерту для дослідження - у потерпілого відсутні будь які тілесні ушкодження на лівій нозі, які б свідчили про здійснення в нього пострілу, включаючи навіть синця.
Також, зазначає, що в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 , який є лікарем та надавав медичну допомогу потерпілому, зазначив, що під час надання медичної допомоги проводиться огляд пацієнта, та описуються всі наявні на тілі ушкодження включаючи синці. А тому якщо їх немає в медичних документах, то вони були відсутні під час огляду.
Апелянти вважають, що в даному випадку відсутність причино наслідкового зв`язку між пострілом та відсутністю відповідного ушкодження, свідчить про те, що жодного пострілу обвинувачений не здійснював в потерпілого, а породжується сумнів в реальності пістолета, що повинно трактуватися на корись обвинуваченого.
Зазначає, що якщо навіть взяти до уваги покази свідка ОСОБА_13 , що це був пістолет під патрон Флобера, то характеристики даного патрону такі, що при даних обставинах у потерпілого повинно бути ушкодження з проникненням. Вистріл на дистанції декілька метрів пулею калібром 4 мм вагою 0.5 грама має енергетичну силу в 7.2 Дж та пробиває соснову дощечку товщиною 1.5-2 см.
Таким чином, під час судового розгляду стороною обвинувачення не було належним чином доведено винуватість особи поза розумним сумнівом, а висновки суду є необґрунтованими та такими, що зроблені в зв`язку з неповнотою судового розгляду, при наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2016 року змінити у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Включити до мотивувальної частини вироку посилання на обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме: відповідно до ст.66 КК України ОСОБА_6 раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює приватним підприємцем, має на утриманні малолітню дитину 2004 року народження, за місцем мешкання характеризується посередньо; обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_6 , не встановлено. В іншій частині вирок залишити без змін.

Прокурор вказує на те, що під час судового розгляду обвинувального акта встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює приватним підприємцем, має на утриманні малолітню дитину 2004 року народження, за місцем мешкання характеризується посередньо. Вказані дані, відповідно до положень ст.66 КК України, суд може віднести до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 .

Обставин, які відповідно до ст.67 КГІК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , під час судового розгляду вищевказаного обвинувального акта не встановлено.
Вислухавши суддю - доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити їх апеляційні скарги, оскільки вважають що вирок суду не відповідає вимогам закону та принципу справедливості, думку потерпілого та його захисника, які просили відмовити у задоволенні апеляційних скарг та залишити вирок суду без змін, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора та відмовити у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те що, апеляційні скарги обвинуваченого та захисника підлягають частковому задоволенню, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вирок , постановлений іменем України, є найважливішим актом правосуддя і до його ухвалення належить підходити з винятковою відповідальністю, суворо дотримуючись вимог ст. ст. 370,374 КПК України.
Мотивувальна частина вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним,з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини та його мотивів.
Обґрунтування обвинувачення, це не перелік доказів наданих органами досудового розслідування, це аналіз усіх зібраних у провадження доказів, тобто всі фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, обвинуваченого, у висновках експертів та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення.
Суд зобов`язаний саме після всебічного, повного і об`єктивного розгляду,дати оцінку доказам з точки зору їх належності , допустимості , достовірності і достатності для ухвалення обвинувального вироку.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення суду.
Не можна не погодитися з доводами апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про те,що судом порушені вимоги ст. 22 КПК, оскільки саме суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Як вбачається з журналу та технічного запису судового засідання, захисник обвинуваченого у ході підготовчого судового засідання заявляв клопотання, які на його думку могли вказувати на невинуватість обвинуваченого, однак суд відмовив у задоволенні клопотання, посилаючись на те, що захисник має право сам витребувати вказані дані ( а.п. 78-79 т.2).
Після надання захисником копій запитів до Дніпропетровській шостій міській клінічній лікарні Дніпропетровської області, до КЗ «Дніпропетровського об`єднання швидкої допомоги» Дніпропетровської міської ради, до Дніпропетровської обласній клінічної лікарні ім. І.І. Мечникова та зверненні захисника до суду з клопотанням у судовому засіданні, суд знову відмовив захиснику у задоволені декількох клопотань та у такому разі не створив умов для реалізації стороною захисту їх процесуальних прав, що не відповідає принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.
Обгрунтованність судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Зазначені у ст. 91 КПК обставини повинні бути підтвердженні показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів.
Право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд ( ст. 6 КЗПЛ).
Чинне законодавство цілком визначено говорить про сукупність доказів як про найбільш важливу умову ухвалення обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. При цьому досить важливе значення мають виклад і мотивування оцінки кожного доказу у поєднанні з іншими доказами.
Як вбачається з вироку , суд привів перелік доказів які були надані стороною обвинувачення, та за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, не зазначив чому взяв до уваги покази сторони обвинувачення та відкинув докази сторони захисту, що привело до порушення вимог кримінального процесуального закону ( ст.411 КПК ) та поспішного рішення суду.

Відповідно до ст. 36 КК України необхідною обороною визначено дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не буде допущено перевищення меж необхідної оборони.
Суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, не звернув уваги, що органами досудового розслідування не було встановлено мотив злочину за ч. 1 ст. 121 КК України та суд сам припустився помилки, оскільки в судовому засіданні не було встановлено мотив злочину, який відповідно до вимог ст. 91 КПК України підлягає доказуванню у кримінальному провадженні.
Формулюючи обвинувачення, яке було визнано судом доведеним, суд переніс з обвинувального акту вказівку про виникнення конфлікту між обвинуваченим та потерпілим на грунті особистих неприязних стосунків, однак не взяв до уваги,що обвинувачений 28 листопада 2015 року приїхав до свого кафе із свою дружиною саме на виклик працівниці кафе- ОСОБА_15 , яка повідомила про порушення порядку у кафе свідком ОСОБА_13 та ОСОБА_19 . Приїхавши до кафе, ОСОБА_6 зачинив кафе та ОСОБА_15 попросила довести її до родичів, оскільки напередодні були побита ОСОБА_13 та боялася за своє життя та здоров`я.
ОСОБА_6 закривши кафе не мав наміру на вчинення злочину та посадив жінок у машину, мав намір поїхати, однак втрутився в конфлікт між ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , оскільки ОСОБА_13 витягав свою жінку за волосся з машини та саме з цього приводу між ОСОБА_13 та потерпілим ОСОБА_11 була бійка, яка потім перекинулася на ОСОБА_6 , на думку якого, він перебував у стані необхідної оборони, тому суд зробив поспішні висновки про наявність умислу у ОСОБА_6 на спричинення тяжких тілесних ушкоджень на грунті особистих неприязних стосунків.
Саме версію ОСОБА_6 щодо вчинення ним активних дій щодо ОСОБА_11 , перебуваючи у стані необхідної оборони не перевіряли , а ні органи досудового розслідування, а ні суд першої інстанції, не зважаючи на те, що судом були допитані декілька свідків, які вказували на зухвалу поведінку ОСОБА_21 та ОСОБА_13 у кафе та саме з цих підстав ОСОБА_15 викликала ОСОБА_6 однак суд не надав належної оцінки показам ОСОБА_13 та тільки додав її показання до переліку доказів, не зазначив, як саме покази даного свідка доказують винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині.
Не проаналізував суд також показання свідка ОСОБА_22 , який саме вказував про те. як чоловік схожий на ОСОБА_11 та ОСОБА_21 чіплялися до ОСОБА_6 , та свідок покинув кафе, оскільки до нього також почали чіплятися дані особи. Суд також навів дані показання як доказ винуватості, однак який факт встановлюють вказані свідчення, у вироку не наведено, що вказує саме на відсутність аналізу доказів у провадженні ( ст. 370 КПК ).
Колегія судів також визнає слушними доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, про відсутність аналізу та не повне відображення показання свідка ОСОБА_15 щодо реальної небезпеки щодо неї та обвинуваченого.
Як вбачається з технічного запису судового засідання, саме вказаний свідок викликала на допомогу ОСОБА_6 та саме на ОСОБА_15 було здійснено напад її чоловіком, який напередодні побив її та знову погрожував застосуванням фізичної сили, та вона побоювалася за своє життя та зоровья, що стало підставою просити ОСОБА_6 довести її до родичів. ОСОБА_6 заблокувавши жінок у автомашині, наражався на небезпеку зі сторони трьох осіб у стані алкогольного сп`яніння , однак він не переслідував мети з ними спілкуватися, а навпаки, мав на меті поїхати від вказаних осіб.
ОСОБА_15 вказувала на небезпеку для неї зі сторони свого чоловіка ОСОБА_13 та саме її захищав обвинувачений.
Суд не надав аналізу показам вказаного свідка та тільки частково навів у вироку її покази, не оговорюючи, що саме ці свідчення на думку суду доказують.
Вказані порушення вимог кримінального процесуального закону, вказують на те, що суд першої інстанції не навів у своєму рішенні належного обґрунтування чому вважає доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо мотивації його дій неспроможними, а лише зазначив формально що ОСОБА_11 жодний чином не погружував обвинуваченому та для ОСОБА_6 не існувало небезпеки, тому він навмисно спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Не дотримався суд вимог ст. 91 КПК України та не перевірив доводів сторони захисту та свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 про відсутність у ОСОБА_6 будь- якого пістолету.
Органами досудового розслідування було пред`явлено обвинувачення у тому, що ОСОБА_6 маючи предмет чорного кольору,схожий на револьвер, здійснив постріл в ліву ногу потерпілого ОСОБА_11 , однак потерпілий не мав на нозі будь- яких тілесних ушкоджень від вказаного пострілу. Крім того, одежа потерпілого, яка була предметом дослідження експертів, не містить будь- яких свідчень щодо вказаного пострілу. Суд першої інстанції цим обставинам не надав ніяких обґрунтувань, чому саме він прийшов до висновку про наявність револьверу та чим доведена вина обвинуваченого у вчинені пострілу з револьвера у ногу потерпілому та завдання револьвером удару в скроневу область голови потерпілому, тому не можна не погодитися з доводами апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про помилковість висновків суду щодо застосування револьверу.
Крім того, формулюючи обвинувачення, яке судом визнано доведеним, суд вказуючи про умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень вказав на обставини, які піддають сумніву висновок суду про умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень, оскільки описуючи фактичні обставини вказав про те, що від удару, потерпілий не втримався на місці та впав на спину, вдарившись при цьому потиличною частиною голови об тверду поверхню.
Проведені по кримінальному провадженню судово- медичні експертизи повинні були ретельно досліджені судом з точки зору їх обґрунтованості, однак суд і в даному випадку тільки навів висновки експертизи, як докази винуватості обвинуваченого, не дав ніякої оцінки тому, що висновки експерта за №227е від 20.01. 2016 року ( а.п. 170-173 т.1), № 784е від 22.02. 2016 року (а.п. 206-207 т.1), № 780е від 22.02. 2016 року ( а.п. 214-215 т.1) були надані експертом після проведення слідчих експериментів у приміщенні КЗ « Бюро СМЕ» за участю потерпілого та свідків, покази яких суперечливі, оскільки потерпілий у ході слідчого експерименту надавав показання про те, що удар( один) йому було нанесено сзаду, коли від стояв спиною до обвинуваченого( а.п.166 т.1), тоді як свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_13 у ході слідчого експерименту у приміщенні КЗ « Бюро СМЕ» ( а.п. 207, 211 т.1 ), вказували на нанесення удару у ліву скроневу частину голови, тоді як потерпілий нагнувся до низу.

Маючи різні дані, експертом були дані висновки про те,що локалізація та характер виявлених у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень на голові не суперечать механізму їх спричинення на який вказують як потерпілий так і свідки, що не може не викликали сумнівів, враховуючи що експерту з цього приводу взагалі не були поставлені питання, як і про те, що враховуючи різні положення потерпілого та придаючи його тілу удару у різні частини тіла (відповідно до показів потерпілого та свідків)потерпілий падає та які саме тілесні ушкодження міг отримати від падіння ( враховуючи свідчення про наявність на місці події бордюри).
Крім того, експерту не було надано у якості речових доказів пістолет( револьвер),тоді як експерт дійшов висновку про нанесені удару рукояткою пістолета у голову потерпілому, та з цього приводу судом не було поставлено питань експерту, що не може не ставити під сумнів рішення суду .
Судом також на дана оцінка тому, що всі проведені слідчі експерименти були проведені в кабінеті СМЕ, тоді як протокол огляду місця події від 29.11. 2015 року ( а.п. 17 т.1 ) не містить навіть формальних ознак огляду місця події, не містить опису даного місця події , що могло мати істотне значення по кримінальному провадженню,але суд послався на вказаний документ як на належний доказ саме винуватості обвинуваченого.
Колегія суддів також погоджується з доводами сторони захисту про те, що долучений до кримінального провадження речовий доказ-куртка обвинуваченого не була належним чином досліджена, оскільки експертом при дослідженні куртки було зазначено про наявність дефекту у вигляді лінійного розрізу тканини на лівій поверхні лівого рукава, ззаду ( а.п.102 т.1), про що , відповідно до технічного запису судового засідання зазначав ОСОБА_23 як загрозу застосування ножа до нього та, як підставу вчиняти активні дії у стані необхідної оборони.
Суд дані обставини взагалі не досліджував ,а тому не обґрунтував чому вказані обвинуваченим доводи вважає неспроможними.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції долучив витяг з кримінального провадження № 0000493, згідно до якого ОСОБА_6 20.11.2015 року отримав тілесні ушкодження від ОСОБА_24 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , однак суд не зробив запит про хід досудового розслідування щодо даних обставин,що мало істотне значення для ухвалення законного та справедливого судового рішення.
Крім того, суд досліджуючи висновки судово- медичного експерта № 227 Е ( а.п. 170 т.1) не надав належної оцінки, що висновок експерта повинен відповідати Інструкції про призначення та проведення судових еспертиз та Науково- методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз,затверджених наказом МЮУ від 08.10. 1998 № 53/5.
Так, відповідно до вказаного нормативного акту, висновки експерта повинні складатися з трьох частин: вступної, дослідницької та заключної.
У вступній частині повинно бути вказані відомості про надання об`єктів, що підлягають дослідженню, відомості про надання матеріалів справи, у тому числі назву наданих матеріалів, спосіб доставки та вид упаковки досліджуваних об`єктів.

Як вбачається з вказаного висновку судово- медичного експерта, у вступній частині не зазначено, які саме об`єкти та документи надані експерту, однак експерт посилається на «медицинскую карту стационарного больного № Э 8348».
З вказаного експертом документа можно зробити висновок, що потерпілий 28 листопада 2015 року був побитий незнайомими, отримав удар « по затилку» приблизно у 22.00 годині та його доставлено у приймальне відділення 6ГБ о 00.30годин ( вказані дані були отримані зі слів супроводжуючих потерпілого осіб, тоді як сам потерпілий обставини заподіяного ушкодження пояснити не міг), тоді як ОСОБА_6 обвинувачують у скоєнні злочину близько о 22 години та свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_21 вказували що після нанесеного ОСОБА_11 удару обвинуваченим, потерпілий втратив свідомість та була викликана швидка допомога,що спростовується показами обвинуваченого та свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , які через декілька хвилин повернулися до місця події та там нікого не було, та судом цим обставинам не була дана належна оцінка.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку що у ході судового розгляду не було встановлено відповідно до вимог ст. 91 КПК- події кримінального правопорушення ( часу, механізму спричинення тілесних ушкоджень), винуватості обвинуваченого, форми вини та мотиву злочину.
Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення - є процесуально неприпустимим при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення права на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення та які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції
Внаслідок скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості щодо розгляду решти апеляційних вимог обвинуваченого та його захисника, що обумовлює часткового задоволення поданої апеляційної скарги. Апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
При новому судового розгляді суду першої інстанції з дотриманням вимог ст. 22 КПК належить створити необхідні умови сторонам для реалізації їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у відповідності до приписів ст. 333 КПК під час розгляду клопотань у разі необхідності доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі ( розшукові) дії,провести слідчі експерименти на місці події за участю обвинуваченого, потерпілого та свідків, при необхідності провести комплексну судово- медичну експертизу за участю експерта криміналіста та інші експертизи, враховуючи доводи сторони захисту про наявність на куртці обвинуваченого порізу від ножа, запросити результати досудового розслідування заяви обвинуваченого про скоєння відносно нього злочину, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону виходячи з сукупності належних та допустимих доказів, ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
05.12. 2016 року відносно ОСОБА_23 було продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та оскільки даний запобіжний захід та строк дії рішення про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців та клопотання прокурора про продовження тримання обвинуваченого під домашнім арештом до суду не надходило, у колегії суддів не має підстав вирішувати питання про продовження вказаного запобіжного заходу.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2016 року відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 121 КК скасувати.
Призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Судді
Апеляційного суду :
------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4