Ухвала
іменем україни

28 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні у межах кримінального провадження № 0000158 касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 23 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

За вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 11 вересня 2015 року засуджено до покарання у виді позбавлення волі:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великої Лопатихи Херсонської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

за ч. 3 ст. 185 КК на строк три роки два місяці; за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК на строк три роки, а на підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів остаточно на строк три роки два місяці;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Рождественного Лискінського району Воронезької області Російської Федерації, громадянина цієї держави, жителя АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості,

за ч. 3 ст. 185 КК на строк три роки два місяці; за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК на строк три роки, а на підставі ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів остаточно на строк три роки два місяці.
Постановлено стягнути із засуджених солідарно у рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_8 1122 грн, ОСОБА_9 662 грн.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні злочинів за попередньою змовою групою осіб у 2015 році в Іваничівському районі Волинської області за таких обставин.

У ніч із 08 на 09 червня ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проникли в будинок АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали майно ОСОБА_8 на суму 1122 грн.

У ту саму ніч вони проникли в будинки АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 у тому ж селі, звідки повторно таємно викрали майно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на суму 942 грн, 320 грн та 8779 грн відповідно.

У ніч із 09 на 10 червня ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проникли в будинок АДРЕСА_7 , звідки повторно таємно викрали майно ОСОБА_12 на суму 850 грн.

10 червня близько 01.40 год. вони проникли в будинок АДРЕСА_8 у вищевказаному селі, звідки повторно намагалися теємно викрасти майно ОСОБА_13 на загальну суму 778 грн, але не довели свого умислу до кінця з незалежних від них причин, оскільки були помічені жителями та затримані.

Апеляційний суд змінив вирок місцевого суду і на підставі ст. 75 КК звільнив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю три та два роки відповідно, а також поклав на них обов`язки, передбачені пунктами 24 ч. 1 ст. 76 КК. У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості і правильності кваліфікації дій засуджених, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити кримінальне провадження на новий апеляційний розгляд у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та м`якістю призначеного засудженим покарання, оскільки вважає, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 безпідставно було звільнено від відбування покарання з випробуванням згідно зі ст. 75 КК, про що наводить відповідні доводи. Зокрема, скаржник стверджує, що: ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, тому що в ній не зазначено, які статті закону порушив місцевий суд і в чому полягають ці порушення або необґрунтованість вироку; поза увагою суду залишилося те, що засуджені вчинили по шість епізодів злочинних дій, кожен з яких відноситься до тяжких і містить по три кваліфікуючі ознаки; суд не обґрунтував висновку про можливість виправлення та перевиховання вказаних осіб без відбування покарання; не визначив, від відбування якого покарання за видом звільняються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, обговоривши доводи, викладені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Доведеність винуватості та кваліфікація діянь засуджених за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

За змістом ч. 1 ст. 75 цього Кодексу при прийнятті рішення про звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років із випробуванням суд має врахувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи й обґрунтувати свій висновок про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Апеляційний суд не дотримався цих положень закону під час перегляду вироку місцевого суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за апеляційними скаргами сторони захисту.

Так, цей суд не навів у своїй ухвалі жодних аргументів, які би свідчили про можливість виправлення засуджених без відбування покарання, але в умовах контролю за їх поведінкою.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, враховуються лише для визначення виду та розміру покарання.

Ухвалюючи рішення про звільнення засуджених від відбування покарання, апеляційний суд не врахував кількості злочиних епізодів (шість, кожний з яких утворює тяжкий злочин), наявність декількох (трьох) кваліфікуючих ознак вчинених злочинів, їх характеру та способу.

Крім того, висновок апеляційного суду про те, що засуджені вчинили крадіжки фактично через збіг тяжких матеріальних або сімейних обставин, в ухвалі цього суду жодними доказами не підтверджується. При цьому місцевий суд таких обставин не встановлював.

Те, що потерпілі не наполягали на суворому покаранні, як убачається з вироку, місцевий суд урахував, адже призначив покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 майже мінімальне за розміром.

За таких обставин, на думку колегії суддів, висновок апеляційного суду про можливість перевиховання засуджених без відбування покарання під час іспитового строку є необґрунтованим.

Тому ухвала суду не може залишатись у силі і підлягає скасуванню на підставі ст. 438 КПК, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд у цьому суді.

Якщо за наслідками такого розгляду апеляційний суд погодиться з висновком суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інкримінованих їм злочинах за тих самих даних про їх особу, їх звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК слід визнати таким, що не відповідає тяжкості злочину та особі засуджених, а отже, є неправильним.

Керуючись п. 6 розділу XII«Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скрагу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 23 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3