НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
про повернення обвинувального акту
11 липня 2017 року Справа № 322/517/17

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлівка Васильківського району Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

встановив:
03.05.2017 до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт у вищезазначеному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.01.2016 за № 0000008.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а саме у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненим повторно, за попередньою змовою групою осіб, за таких обставин: «05.01.2016, близько 23 год. 30 хв., ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за попередньою змовою між собою, діючи повторно, знаходячись на відкритому майданчику, який розташований напроти четвертого під`їзду п`ятиповерхового житлового будинку АДРЕСА_3 , побачили легковий автомобіль марки ВАЗ 21063 номерний знак НОМЕР_1 , який був припаркований на вказаному вище місці, після чого, в них раптово виник умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом. Далі, пересвідчившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, діючи з прямим умислом, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, з метою обернення його на свою користь, з корисливих мотивів, розуміючи протиправний характер своїх дій, скориставшись відсутністю свідків та очевидців, таємно підійшли до вказаного вище автомобілю, який перебував в законному користуванні у ОСОБА_4 та належав на праві власності ОСОБА_9 , відчинили незачинені водійські дверцята вказаного автомобілю, таким чином, шляхом вільного доступу, забезпечили собі доступ до салону автомобілю, після цього ОСОБА_8 сів за кермо автомобілю і шляхом злому замка запалення, намагався привести двигун вказаного автомобілю у роботу, але переконавшись у відсутності акумуляторної батареї, незаконно заволоділи, відкотивши легковий автомобіль марки ВАЗ 21063 номерний знак НОМЕР_1 білого кольору, за будинок культури, який розташований у вказаному вище населеному пункті по вул. Українській Запорізької області, після чого, знайшовши акумуляторну батарею, привели двигун вказаного вище автомобілю у роботу, отримавши таким чином можливість здійснювати рух, не маючи на це підстав. Після чого, розпочавши рух на автомобілі марки ВАЗ 21063 номерний знак НОМЕР_1 білого кольору, маючи повну можливість розпорядитися викраденим майном, залишивши місце злочину, обернули автомобіль на власну користь, таким чином незаконно заволоділи вказаним транспортним засобом».

Вирішуючи питання про відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, суд виходить з наступного.

За приписами п.п. 5, 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, відомості про розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Як вбачається з вищенаведених фактичних обставин кримінального правопорушення, зазначених в обвинувальному акті, їх виклад є неповним, оскільки не містить відомостей про долю транспортного засобу, яким незаконно заволоділи обвинувачені, а також розміру матеріальної шкоди, завданої злочином. Водночас дані обставини підлягали обов`язковому встановленню під час досудового розслідування і мали бути відображені в обвинувальному акті, з огляду на таке.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 289 КК України та п. 3 примітки до цієї статті матеріальну шкоду слід визнавати значною в разі заподіяння реальних збитків на суму від 100 до 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а великою на суму понад 250 таких мінімумів. При вирішенні питання про те, чи були збитки реальними, необхідно виходити з положень п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, де зазначено, що такими збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, що вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Якщо транспортний засіб не зазнав ніяких пошкоджень унаслідок незаконного заволодіння, його технічний стан не погіршився і відновлення він не потребує або сума відповідних витрат менша від зазначеної у п. 3 примітки до ст. 289 КК України, така кваліфікуюча ознака, як заподіяння значної або великої шкоди, відсутня. У випадках коли особа знищила транспортний засіб, яким незаконно заволоділа, чи призвела до такого стану, що він повністю втратив свою цінність і його вже не можна використовувати за прямим призначенням, розмір реальних збитків дорівнює вартості автомобіля на день учинення злочину. Таким же чином треба вирішувати це питання, якщо транспортний засіб після незаконного заволодіння не знайдено. У разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту. Відповідні роз`яснення містяться в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».

Зі змісту диспозицій частин 2, 3 ст. 289 КК України випливає, що кваліфікацію дій обвинувачених за частиною 2 цієї статті лише за ознакою вчинення ними злочину за попередньою змовою групою осіб без встановлення при цьому під час досудового розслідування розміру завданої матеріальної шкоди не можна визнати правильною, адже саме від розміру шкоди залежить остаточна кваліфікація дій за частиною другою або третьою статті 289 КК України.

Разом з цим, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України, слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням.

Проте, з реєстру матеріалів досудового розслідування, що доданий до обвинувального акту, не вбачається проведення експертизи щодо визначення розміру шкоди, завданої злочином.

Отже, розмір реальних збитків, завданих потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, не лише відсутній в обвинувальному акті, а й не визначався належним чином під час досудового розслідування.

Водночас прокурором під час підготовчого судового засідання було зазначено з посиланням на реєстр матеріалів досудового розслідування про те, що транспортний засіб, яким незаконно заволоділи обвинувачені, знищено, про що свідчить виявлення під час досудового розслідування лише окремих його частин. Відтак, органом досудового розслідування мали бути вжиті вищезазначені заходи щодо визначення розміру матеріальної шкоди, завданої злочином.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що обвинувальний у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.01.2016 за № 0000008, не відповідає вимогам п.п. 5, 7 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про необхідність повернення обвинувального акту, у зв`язку з вищезазначеними його невідповідностями вимогам КПК України.

Поданий потерпілим під час підготовчого судового засідання цивільний позов підлягає поверненню потерпілому у зв`язку з тим, що нормами КПК України не передбачено прийняття до розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні окремо від обвинувального акту.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 314, 369 372, 376, 392, 532 КПК України, суд

ухвалив:
1. Повернути прокурору Новомиколаївського відділу Токмацької місцевої прокуратури обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.01.2016 за № 0000008 відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

2. Повернути потерпілому ОСОБА_4 цивільний позов, поданий 11 липня 2017 року, та роз`яснити право повторного його пред`явлення після усунення недоліків обвинувального акту до початку судового розгляду справи, або окремо в порядку цивільного судочинства.

3. Повний текст цієї ухвали буде оголошено судом 14 липня 2017 року о 14год. 00хв.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Новомиколаївський районний суд Запорізької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня проголошення ухвали.

Суддя ОСОБА_1