Справа № 739/147/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/750/2017
Категорія - ч.1 ст.121, ч.3 ст.296 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового

засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, за апеляційними скаргами прокурора Новгород-Сіверського відділу Менської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_7 на вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 19 травня 2017 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого , раніше судимого:

1)18.01.2006 року Середино-Будським районним судом Сумської області за ст.ст. 309 ч.1, 315 ч.1, 104 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

2)11.06.2006 року Семенівським районним судом Чернігівської області за ст.ст. 307 ч.2; 315 ч.2, 317 КК України до 4 років 9 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

3)06.03.2007 року Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області, за вчинення злочину передбаченого ч.1 ст.122 КК України до 5 років позбавлення волі;

4)31.08.2010 року Полтавським районним судом Полтавської області за ст.ст. 391, 71 КК України до 2 років позбавлення волі;

5)23.08.2012 Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за ст. 395 КК України до 1 місяця арешту;

6)05.02.2013 року Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за ст. 296 ч. 1 КК України до 2 місяців арешту;

7)08.04.2013 року Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за ст. 162 ч. 1 КК України до штрафу у сумі 1700 грн.;

8)10.10.2013 року Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за ст. 125 ч. 1 КК України до штрафу у сумі 850 грн.;

9)17.10.2014 року Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за ст.ст. 125 ч. 1, 185 ч. 1, 296 ч.3, 70 КК України до 2 років позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.3 ст.296 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 19 травня 2017 року ОСОБА_8 , визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.296 та ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання: за ч.3 ст.296 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, за ч.1 ст.121 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_8 , за сукупністю злочинів покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 місяців позбавлення волі.

У відповідності до ч.5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_8 перебування в установі попереднього ув`язнення з 01 грудня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов прокурора задоволено та стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави, в особі фінансового управління Новгород-Сіверської районної державної адміністрації 3296 гривень 52 копійки на відшкодування витрат за лікування потерпілого від злочину.

Як встановлено судом першої інстанції, близько 01:00 год., 01.12.2016 року ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля кафе «Оля-ля», розташованого за адресою: вул. Поштова, 6, м. Новгород-Сіверський Чернігівської області, безпричинно спровокував з ОСОБА_11 словесний конфлікт. Під час спровокованого ним конфлікту, ОСОБА_8 , знаходячись у громадському місці, у присутності сторонніх осіб, діючи з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі, вигукуючи вислови про те, що він являється господарем міста, які супроводжувалися нецензурною лайкою, тим самим виявляючи особливу зухвалість, безпричинно штовхнув руками ОСОБА_11 в область грудної клітини. Не зупинившись на цьому, ОСОБА_8 , виявляючи неповагу до особи, людської гідності, байдуже ставлення до законів і правил поведінки, бажання показати свою зверхність над потерпілим, завдав три удари складним ножем в область спини ОСОБА_11 , який стояв у напівзігнутому положенні нахилившись вперед обличчям донизу, у результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран спини, гемопневмотораксу зліва, котрі згідно висновку судово-медичної експертизи № 134 від 30.12.2016 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень з небезпекою для життя в момент спричинення.

Також, 01.12.2016 року близько 01:00 год., ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля кафе «Оля-ля», розташованого за адресою: вул. Поштова, 6, м. Новгород-Сіверський Чернігівської області, безпричинно спровокував з ОСОБА_11 словесний конфлікт. Під час спровокованого ним конфлікту, ОСОБА_8 , знаходячись у громадському місці, у присутності сторонніх осіб, діючи з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі, вигукуючи вислови про те, що він являється господарем міста, які супроводжувалися нецензурною лайкою, тим самим виявляючи особливу зухвалість, безпричинно штовхнув руками ОСОБА_11 в область грудної клітини. Не зупинившись на цьому, ОСОБА_8 , виявляючи неповагу до особи, людської гідності, байдуже ставлення до законів і правил поведінки, бажання показати свою зверхність над потерпілим, завдав три удари складним ножем в область спини ОСОБА_11 , який стояв у напівзігнутому положенні нахилившись вперед обличчям донизу, у результаті чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних ран спини, гемопневмотораксу зліва, котрі згідно висновку судово-медичної експертизи № 134 від 30.12.2016 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень з небезпекою для життя в момент спричинення.

Одразу після цього, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля кафе «Оля-ля», розташованого за адресою: вул. Поштова, 6, м. Новгород-Сіверський Чернігівської області, продовжуючи свої протиправні дії, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у громадському місці, у присутності сторонніх осіб, діючи з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі, виявляючи особливу зухвалість, почав розмахувати складним ножем перед обличчям ОСОБА_12 , після чого з цим же складним ножем погнався за ОСОБА_13 , які стояли поруч. У результаті неправомірних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 змушені були втікати від останнього.

Не погоджуючись з рішенням суду прокурор Новгород-Сіверського відділу Менської місцевої прокуратури ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність вини у скоєнні кримінальних правопорушень, просить вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 19.05.2017 відносно ОСОБА_8 скасувати в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.296 КК України - у виді 3 років позбавлення волі, за ч.1 ст.121 КК України - у виді 6 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю вчинених злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначити покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання нижче від найнижчої межі за ст.121 КК України з врахуванням його щирого каяття та відшкодування завданої шкоди (зазначено в заяві потерпілого) як обставини, що пом`якшують покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів як обставини, що обтяжують покарання. Проте, судом не вказано, яким чином наведені пом`якшуючі покарання обставини разом з даними про його особу, виходячи з індивідуальних особливостей вчинення кримінального правопорушення та категорії посягань на охоронювані права і свободи осіб, досить істотно знижують ступінь його тяжкості, а також перебувають в такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було впевнено стверджувати про доцільність призначення покарання нижче від найнижчої межі. Вважає, що визнані судом обставини, які пом`якшують покарання, як щире каяття та відшкодування шкоди не можуть бути враховані судом на користь обвинуваченого. Так, обвинувачений ОСОБА_8 протягом усього часу судовою розгляду вину у вчинених злочинах не визнавав та в скоєному не каявся. Лише після з`ясування обставин кримінального провадження та перевірки їх доказами обвинувачений вину визнав та вказав, що щиро кається. Проте, такі його дії не свідчили про його щирість та їх слід розцінювати не інакше як позицію його захисту. Така обставина, як відшкодування шкоди, то взагалі не повинна була визнаватися судом пом`якшуючою, бо як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду у потерпілого ОСОБА_11 взагалі були відсутні претензії матеріального та морального характеру до ОСОБА_8 , жодний цивільний позов потерпілим не пред`являвся.

Призначаючи міру покарання суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень. Наголошує на тому, що судом не враховано характеризуючі дані особи обвинуваченого.

Так, не приділено судом належної уваги тому факту, що обвинувачений ОСОБА_8 будучи звільнений з місць позбавлення волі 16.09.2016 по відбуттю строку покарання, вже через два з половиною місяці знову вчинив два умисні злочини, що свідчить про те, що на шлях виправлення так і не став та не досяг мети покарання, передбаченої ст. 65 КК України. Таким чином, призначення невиправдано м`якого покарання породжує відчуття безкарності та ніяким чином не впливає на попередження скоєння нових злочинів, а відтак нівелює зусилля усіх гілок влади щодо підтримання законності і правопорядку в Україні.

За таких обставин слід визнати, що призначене обвинуваченому покарання не є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення й попередження нових злочинів.

Також, вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 19.05.2017 підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. У резолютивній частині вироку суд вирішуючи питання про долю речових доказів взагалі не вирішив долю вказаних речових доказів - 3 оптичних носіїв інформації СД-дисків із слідчими експериментами, які необхідно залишити в матеріалах кримінального провадження.

Також, з апеляційною скаргою звернувся перший заступник прокурора Чернігівської області ОСОБА_7 , який просить вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 19.05.2017 стосовно ОСОБА_8 скасувати в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на наявність обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 - «щире каяття та відшкодування завданої шкоди». Ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років, за ч.3 ст.296 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, на підставі ч.1, ч.2 ст. 70 КК України остаточно призначити йому покарання шляхом часткового складання покарань у виді 9 років позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги прокурора зводяться до того, що судом безпідставно враховано обставини, що пом`якшують покарання, недостатньо враховано тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого. Також помилково враховано на користь обвинуваченого ту обставину, що він має на утриманні матір похилого віку-інваліда, так як її доглядом він не займається, оскільки через 2 місяці після звільнення з місць позбавлення волі, вкотре не зробивши для себе належних висновків, у нічний час, вчиняв хуліганські дії та спричинив потерпілому ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження з небезпекою для життя в момент заподіяння.

Крім того, не надано належної оцінки тому факту, що кримінальні правопорушення ОСОБА_8 вчинив перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення покарання» № 7 від 24.10.2003 є підставою для призначення більш суворого покарання.

Вказує, що судом, при призначенні ОСОБА_8 покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України необґрунтовано застосовано принцип поглинення замість часткового складання покарань, без урахування кількості злочинів, що входять до сукупності, ступеню тяжкості, форми вини - прямого умислу на вчинення злочинів та хуліганських мотивів.

Від обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_11 надійшли письмові заперечення проти апеляційної скарги, в яких вони просили залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подані апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які просили апеляційні скарги, подані прокурорами залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оскаржуються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

За встановлених судом обставин дії ОСОБА_8 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, як заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження та за ч.3 ст.296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене особою, раніше судимою за хуліганство.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнавав повністю, розкаявся, просить суворо не карати.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання у кожному конкретному випадку і щодо кожного обвинуваченого, суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу винуватого, обставини кримінального провадження, обставини, що пом`якшують покарання, і призначити покарання, необхідне й достатнє для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Такі положення закону про кримінальну відповідальність знаходять своє відображення і в Постанові Пленуму Верховного суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24 жовтня 2003 року.

Згідно ч.2 ст.409 КПК України підставами для скасування вироку суду при розгляді справи в апеляційному суді є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції, у відповідності до ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані, що характеризують його особу, те, що він є раніше судимий, однак з урахуванням обставин справи та приймаючи до уваги, що обвинувачений має декілька обставин, що пом`якшують покарання, наявність у обвинуваченого на утриманні матері похилого віку-інваліда, думку потерпілого, що не наполягав на суворій мірі покарання, якому відшкодована шкода, стан здоров`я обвинуваченого, поведінку обвинуваченого в судовому засіданні визнав вказані обставини такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, а тому прийшов до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання за ч.3 ст.296, ч.1 ст.121 на підставі ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі в умовах ізоляції від суспільства із застосуванням ч.1 ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, передбаченої ч.1 ст.121 КК України.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується та вважає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано ст.69 КК України та призначено занадто м`яку міру покарання.

Так відповідно до положень ст.69 КК України більш м`яке покарання, ніж передбачено законом застосовується за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням особи винного.

Застосовуючи положення ст.. 69 КК України суд першої інстанції визнав обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття та відшкодування завданої шкоди при цьому не вказав, яким чином наведені пом`якшуючі покарання обставини разом з даними про особу обвинуваченого істотно знижують ступінь його тяжкості.

Разом з тим, визнані судом обставини, які пом`якшують покарання на думку колегії суддів не можуть бути враховані судом на користь обвинуваченого, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 протягом усього часу досудового розслідування та судовою розгляду вину у вчинених злочинах не визнавав та в скоєному не каявся. Лише після з`ясування обставин кримінального провадження та перевірки їх доказами обвинувачений вину визнав та вказав, що щиро кається. Так само, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду у потерпілого ОСОБА_11 взагалі були відсутні претензії матеріального та морального характеру до ОСОБА_8 , одний цивільний позов потерпілим не пред`являвся, в матеріалах провадження відсутні будь-які дані, що свідчили б про відшкодування шкоди потерпілому, а тому відшкодування шкоди також не можна визнавати як обставину, що пом`якшує покарання..

Крім того, суд першої інстанції в недостатній мірі врахував тяжкість вчинених злочинів, обставини при яких вчинено злочини, передбачені ч.1 ст.121, ч.3 ст.296 КК України та особу винного.

Неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через м`якість.

З огляду на наведене, колегія суддів знаходить підстави для часткового задоволення апеляційних скарг, поданих прокурором Новгород-Сіверського відділу Менської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та першим заступником прокурора Чернігівської області ОСОБА_7 , а також для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та постановлення нового вироку.

Колегія суддів, призначаючи покарання за новим вироком, враховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушення, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до тяжких та середньої тяжкості кримінальних правопорушень, обставини вчинення кримінального правопорушення суб`єктивна сторона яких виражається у прямому умислі, що підвищує суспільну небезпеку скоєного, обставини, що обтяжують покарання, а саме вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 характеризується негативно, 9 разів був засуджений, із них 5 разів засуджувався до реальної міри покарання, останній раз після звільнення з Райківської ВК (№ 73) Житомирської області 16.09.2016 по відбуттю строку покарання, вже через два з половиною місяці знову вчинив 2 умисні злочини, що свідчить про те, що на шлях виправлення ОСОБА_8 так і не став та не досяг мети покарання, передбаченої ст. 65 КК України.

Враховуючи характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу винного колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.296 КК України - у виді 4 років позбавлення волі, за ч.1 ст.121 КК України - у виді 6 років позбавлення волі.

Разом з тим, судом, при призначенні ОСОБА_8 покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України необґрунтовано застосовано принцип поглинення замість часткового складання покарань, без урахування кількості злочинів, що входять до сукупності, ступеню тяжкості, форми вини - прямого умислу на вчинення злочинів та хуліганських мотивів.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003, при вирішенні питання про те, який із передбачених ст.70 КК принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає за необхідне остаточно визначити покарання обвинуваченому ОСОБА_8 на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю вчинених злочинів, шляхом часткового складання покарань у виді 7 років позбавлення волі, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Також, прокурором Новгород-Сіверського відділу Менської місцевої прокуратури ОСОБА_6 в апеляційній скарзі ставиться питання про необхідність вирішити долю речових доказів.

Так, під час судового розгляду предметом безпосереднього дослідження судом стали 3 оптичні носії інформації СД-диски (документи), на яких зафіксовано слідчі експерименти із потерпілим ОСОБА_11 13.01.2017 та 19.01.2017(а.с. 141-148), а також слідчий експеримент із свідком ОСОБА_12 від 15.01.2017 (а.с. 149-152). Вказані оптичні носії інформації СД-диски постановами слідчого у кримінальному провадженні від 13.01.2017, 19.01.2017 та від 15.01.2017 відповідно визнано речовими доказами.

Однак, у резолютивній частині вироку суд вирішуючи питання про долю речових доказів взагалі не вирішив долю вказаних речових доказів.

Відповідно до п.7 ч.9 ст.100 КПК України передбачено, що документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження.

Таким чином колегія суддів вважає за необхідне речові докази, а саме 3 оптичних носії інформації СД-дисків із слідчими експериментами за участю ОСОБА_11 від 13.01.2017, 19.01.2017 та за участю свідка ОСОБА_12 від 15.01.2017 року залишити в матеріалах справи.

Також, в порядку ст. 72 ч. 5 КК України підлягає зарахуванню обвинуваченому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 01 грудня 2016 року по 20.06.2017 року включно, а не по день набрання вироку законної сили, як це зазначено у вироку суду першої інстанції, оскільки Законом України № 2046-VІІІ від 18.05.2017 року вказана норма виключена із Кримінального кодексу України.

Керуючись ст. ст.404, 418, 420 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А :

Апеляційні скарги прокурора Новгород-Сіверського відділу Менської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 19 травня 2017 року, щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання:

- за ч.3 ст. 296 КК України - у виді 4 роки позбавлення волі;

- за ч.1 ст. 121 КК України - у виді 6 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю вчинених злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначити покарання ОСОБА_8 у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Речові докази - 3 оптичних носії інформації СД-дисків із слідчими експериментами за участю ОСОБА_11 від 13.01.2017, 19.01.2017 та за участю свідка ОСОБА_12 від 15.01.2017 року - залишити в матеріалах кримінального провадження.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення з 01.12.2016 року по 20.06.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті цей вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4