Ухвала
іменем україни

23 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового
засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 27 жовтня 2016 року у кримінальному провадженні, внесене до ЄРДР за № 0002885,

в с т а н о в и л а :
Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2016 року

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Черкаси, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України засудженого звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди 250000,00 грн. та матеріальної шкоди 80933,29 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Черкаської міської ради грошові кошти, які витрачені на лікування потерпілого ОСОБА_7 комунальним закладом «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» в сумі 9701, 27 грн.

Вирішені питання про судові витрати та речові докази у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 27 жовтня 2016 року цей вирок районного суду залишено без зміни.

ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 11 вересня 2015 року приблизно о 21 год. 30 хв., керуючи автомобілем «Hyundai Getz» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці 30 років Перемоги від вулиці Смілянської до вулиці Конєва, порушив вимоги п. п. 2.3 б) та 18.1 Правил дорожнього руху України, на пішохідному переході, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну та вчасно не зменшив швидкість, не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, внаслідок чого здійснив наїзд на ОСОБА_7 , який отримав тяжкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі засуджений ставить питання про скасування оскаржуваних судових рішень в частині вирішення цивільного позову та призначення додаткового покарання і призначення нового розгляд у суді першої інстанції. Вказує, що судом безпідставно було відмовлено в клопотанні про залучення в якості співвідповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна». Наголошує, що з страхової компанії доцільно стягнути на користь потерпілого матеріальну шкоду у розмірі 80 993,29 гривень. Вважає, що позов Черкаської місцевої прокуратури в інтересах Черкаської міської ради про стягнення витрат на лікування потерпілого, не підлягає задоволенню, у зв`язку із відсутністю обґрунтованих доказів, які б підтверджували витрати лікувального закладу. Не погоджується з додатковим покаранням, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, оскільки він займається поштово-кур`єрською діяльністю при якій необхідно керувати транспортним засобом. Наголошує, що у нього на утриманні малолітня дитина, а поштово-кур`єрська діяльність є єдиним джерелом прибутку його родини. Вважає, що зазначені кошти мають відшкодовуватись зі страхової компанії на користь скаржника. Стверджує про безпідставне задоволення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди, через невідповідність цивільного позову вимогам закону.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував доводи скарги засудженого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України та призначене основне покарання у касаційному порядку не оскаржуються.

Виходячи зі змісту ст. 128 КПК України потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

З матеріалів провадження убачається, що цивільний позов у кримінальному провадженні було заявлено безпосередньо до ОСОБА_6 .

Відповідно до вимог ст. ст. 1166, 1187 ЦК України та п.11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за вибором потерпілого, вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом ст. 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

Крім того, як убачається з Постанови Верховного Суду України від 20.01.2016 року №6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.
У своєму рішенні Верховний Суд України дійшов висновку, що потерпілому, як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Враховуючи викладене, доводи засудженого про неправильне вирішення цивільного позову через незалучення до участі у справі страхової компанії та безпідставне стягнення з нього матеріальної шкоди на користь потерпілої, не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону.

Безпідставні і доводи засудженого про незаконність стягнення з нього витрат на лікування потерпілого через відсутність доказів, які б підтверджували витрати лікувального закладу.

З наявної в матеріалах провадження довідки КЗ «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» потерпілий ОСОБА_7 лікувався в стаціонарі нейрохірургічного відділення протягом 47 ліжко днів з 11.09.2015 року по 28.10.2015 року та на його лікування було затрачено кошти і медикаменти на суму 9701, 27 грн., що спростовує доводи ОСОБА_6 про безпідставність стягнення витрат на лікування потерпілого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь потерпілого, визначений судом з урахуванням фізичних та моральних страждань ОСОБА_7 та конкретних обставин справи і вважати неправильним вирішення позову в цій частині, на думку колегії суддів, підстав не має.

Що стосується доводів засудженого про несправедливість призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, то вони є безпідставними, оскільки ОСОБА_6 допустив грубі порушення вимог Правил дорожнього руху здійснив наїзд на потерпілого на пішохідному переході.

Доводи засудженого щодо неправильного вирішення цивільного позову, безпідставного стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди, а також суворості призначеного додаткового покарання, які аналогічні доводам його апеляції, належно перевірені апеляційним судом, на них надано вмотивовані відповіді, ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Підстав для сумнівів у правильності і законності судових рішень колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 27 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3