Комінтернівський районний суд м. Харкова
Номер провадження №1-кп/641/75/2017 Справа №641/5619/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2017 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі прокурора ОСОБА_4
потерпілої - законного представника неповнолітніх потерпілих ОСОБА_5
захисника адвоката ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
при секретарі ОСОБА_8
В провадженні суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_7 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого неодноразово продовжувався судом. На теперішній час строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується.
На розв`язання судом поставлено питання щодо продовження строку запобіжного заходу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 331 КПК України.
Прокурор в судовому засіданні вважав необхідним продовжити раніше обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, посилаючись при цьому на наявність передбачених статтею 177 КПК України ризиків, які існували і на момент обрання зазначеного запобіжного заходу, а саме - імовірна можливість переховуватись від суду, чинити тиск на свідків у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу. Зазначив, що обвинувачений є власником фермерського господарства, тому має матеріальну можливість виїхати за межі країни. Вказав, що обвинувачений може впливати на свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , про що підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , пояснивши, що останні побоюються з`являтись в судове засідання. Крім того, вказані свідки підтвердили вказану позицію в заяві, направленій до суду. Таким чином, ризики, встановлені положеннями ст.177 КПК України, на цей час не змінились.
Захисник адвокат ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 проти продовження строку запобіжного заходу заперечували, вказали, що жодний ризик, передбачений ст.177 КПК України, прокурором не доведений. Так, обвинуваченим був переданий прокурору закордонний паспорт, що унеможливлює виїзд обвинуваченого за межі країни. Посилання прокурора на міцність соціальних зв`язків обвинуваченого є необґрунтованим, оскільки підприємство обвинуваченого піддалося рейдерському захопленню, за рішеннями суду на його майно накладались арешти. Зазначили, що всі визначені прокурором обставини в обґрунтування ризиків, передбачених ст..177 КПК України, є його припущенням. Вказали, що під час перебування обвинуваченого під домашнім арештом в період з 02.01.2016року по 11.01.2016року, ним додержувались покладені на нього судом обов`язки.
Потерпіла - законний представник неповнолітніх потерпілих ОСОБА_5 просила розв`язати дане питання на розсуд суду.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.01.2016 р. обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2016 року, вищевказане рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова скасовано та до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 10 березня 2016 року. В подальшому, ухвалами Комінтернівського районного суду м. Харкова продовжувався строк тримання під вартою, в зв`язку із існуванням ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Так, відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п*ять років.
Оцінюючи доводи захисника з посиланнями на Практику Європейського Суду з прав людини про скасування запобіжного заходу, суд враховує : відповідно до п.90 Рішення Європейського Суду «Белевицький проти Російської Федерації» від 01.03.2007року, Європейський Суд з прав людини зауважив - для того, щоб тримання під вартою відповідало стандарту «законності», воно повинно ґрунтуватись на національному законодавстві, - тому само по собі посилання захисника на Практику Європейського Суду не може бути підставою для зміни запобіжного заходу.
Також суд виходить з того, що суддя своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Європейський суд з прав людини у справі в справах «Летельє проти Франції», «І. А. проти Франції», зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
При розгляді питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд враховує наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим в кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 . Крім того, суд враховує, що на цей час судом допитані не всі свідки, тому можливість здійснення тиску обвинуваченим на свідків продовжує існувати, а також враховує суспільну небезпечність інкримінованого йому кримінального правопорушення та імовірність ухилення обвинуваченого від суду.
В зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилався прокурор, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, а також чинити тиск на свідків, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки.
Суд критично оцінює посилання прокурора на показання свідка ОСОБА_11 , наданих в судовому засіданні щодо побоювань з боку свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , оскільки оцінка показанням вказаного свідка буде надана судом в нарадчій кімнаті при постановленні остаточного рішення. Крім того, суд не приймає до уваги посилання прокурора на заяву свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 щодо відмови з`являтись в суд, оскільки положеннями п.2 ч.3 ст.97 КПК України, визначено певний порядок, згідно якого суд має право визнати неможливим допит особи. Крім того, згідно положень ч.1 ст.23 КПК України, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
З огляду на вищевикладене, а також враховуючи, згідно вимог ст.178 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, а також з огляду на те, що на даний час не відпали ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були встановлені під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зокрема, те, що згідно вимог п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід «тримання під вартою» не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі понад п`ять років, тому суд, оцінивши в сукупності всі вище перелічені обставини, вважає, що на цей час інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження і приходить до висновку щодо необхідності продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 днів.
Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 183, 197, 199, 331, 392 КПК України, суд,-
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 днів в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 27), тобто до 08 травня 2017 року.
Ухвала щодо продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.
Головуючий суддя- ОСОБА_1

Судді - ОСОБА_2
ОСОБА_3