В И Р О К
іменем України
"29" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали у кримінальному провадженні №0011461 від 11.08.2016року по обвинуваченню: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 Українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, в якого на утриманні перебуває малолітня дитина, працюючий, раніше судимий 20.05.2008 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнився 20.07.2011 умовно достроково з невідбутою частиною покарання 1 рік та 6 місяців, 01.08.2012 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 України до 3 років позбавлення волі, в силу ст. 71 КК України приєднав 6 місяців за вироком Дніпровського районного суду від 20.05.2008, 22.10.2012 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, в силу ч. 4 ст. 70 КК України приєднано 1 рік та 6 місяців за вироком Деснянського районного осуду м. Києва від 01.08.2012, загалом до 5 років та 6 місяців позбавлення волі, звільнився 06.06.2016 умовно-достроково з невідбутою частиною покарання 7 місяців.

у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185КК України

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5

потерпілий ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3 -

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 11.08.2016 близько 18 год. 00 хв., перебуваючи біля кафе «Бистро», що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Попудренка, 46/2, помітив раніше невідомого йому ОСОБА_6 , який спав біля вказаного кафе. В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна.

Реалізовуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправність та суспільну-небезпечність своїх дій, підійшов до ОСОБА_6 , що спав на землі, та почав обшукувати останнього на предмет наявності в нього матеріальних цінностей. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 , упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, правою рукою з кишені куртки ОСОБА_6 таємно повторно викрав мобільний телефон марки «Асер» вартістю 500 гривень, в свою чергу заподіявши матеріальну шкоду на загальну суму 500 грн.

Після чого ОСОБА_3 намагався зникнути з місця події, але довести свій злочинний умисел до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, а саме через те, що був затриманий працівниками поліції.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння злочину, викладені в установочній частині вироку, щиро розкаявся в скоєному.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненому злочині, ОСОБА_3 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового слідства і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорюються, зміст даної статті ОСОБА_3 роз`яснено.

Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину за обставин, встановлених судом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив закінчений замах на таємне, повторне, викрадення чужого майна (крадіжка), однак свій злочинний умисел до кінця довести не зміг з причин, що не залежали від його волі.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 є щире каяття, наявність на утримані неповнолітньої дитини.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, стан здоров`я, задовільну характеристику за місцем реєстрації та роботи, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (працює, раніше судимий, одружений); позицію потерпілої у справі, щодо необхідної міри покарання та відсутність претензій матеріального характеру; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 185 КК України у виді позбавлення волі, з призначенням остаточного покарання на підставі ст.71 даного Кодексу, слід призначити остаточне покарання за сукупністю вироків.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, характер вчинення злочину, його спосіб, позицію потерпілого, які вказують в своїй сукупності, у даному конкретному випадку, на те, що тяжкість вчиненого ним злочину та його особа з іншими вищезазначеними обставинами встановленими у цьому провадженні не свідчать про можливість виправлення останнього без відбування покарання чи за допомогою призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі у межах санкції ст. 185 КК України, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень)

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому термін його попереднього ув`язнення, а саме з 19.08.2016 року по 30.05.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, згідно даних обвинувального акту, відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

Визнати винним ОСОБА_3 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 1-го року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, зарахувати частково не відбуту частину покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 22.10.2012 року та визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме з 11.08.2016 року по 19.08.2016 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту затримання.

Речові докази мобільний телефон, що переданий ОСОБА_6 - залишити у розпорядженні власника.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
С у д д я :