АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/858/17 Справа № 176/2800/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000877, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21.02.2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жовті Води Дніпропетровської області, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції змінити та призначити йому менш суворе покарання з урахуванням, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, періоду часу з 10.10.2016 року до моменту винесення апеляційним судом рішення по даній скарзі.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , що діє в інтересах ОСОБА_7 , просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції змінити, зарахувати обвинуваченому у строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з 13.10.2016 року по 21.02.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років 11 (одинадцяти) місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарання, призначеного за даним вироком, та покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2016 року, визначено остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Визначено строк відбування покарання рахувати з 19 листопада 2015 року. Зараховано за правилами ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 09 червня 2016 року по 11 липня 2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на залучення експертів в сумі 195 гривень.

Вирішено питання про речові докази.

ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, 31 липня 2015 року о 12.00 год. проник у житло за адресою: АДРЕСА_2 та викрав звідти майно а саме: телевізор LG та телевізор Sony, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальні збитки на загальну суму 8541 грн. 35 коп.
Крім того, 01 серпня 2015 року о 16.00 год. ОСОБА_7 проник у житло за адресою: АДРЕСА_3 та викрав звідти телевізор марки Saturn та ноутбук Samsung, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальні збитки на загальну суму 12223 грн. 50 коп.
Вищезазначені злочинні дії обвинуваченого були кваліфіковані судом за ч. 3 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у житло, вчиненого повторно.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, обвинувачений зазначає, що оскаржуваний вирок суду є незаконним а враховуючи вимоги ст. 65, 66 КК України призначене йому покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину у зв`язку з чим цей вирок підлягає зміні. Крім того вказує, що під час досудового розслідування він визнав свою провину в повному обсязі, сприяв розкриттю злочину, розкаявся у вчиненому, проте судом дані обставини не було враховано та призначено несправедливе покарання.

Також, на думку обвинуваченого, судом першої інстанції було неправильно застосовано ч. 5 ст. 72 КК України, оскільки зарахуванню за такими правилами підлягає період часу з початку провадження, чого не було зроблено.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , зазначає, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Так, судом на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 було зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період часу з 09 червня 2016 року по 11 липня 2016 року, проте не було зараховано період часу з 13.10.2016 року по 21.02.2017 року, коли обвинувачений на підставі ухвали Жовтоводського міського суду був етапований з Солонянської ВК до УВП №4 на час розгляду кримінального провадження відносно нього.

Зазначає, що підставою прийняття незаконного рішення судом першої інстанції є лист ВССУ №223 20/0/4 16 від 11.01.2016 року, який суперечить закону, не є правовим актом та має рекомендаційний характер.

Обвинувачений ОСОБА_7 від участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовився, питання про свою особисту участь у судовому розгляді не порушував. Захисник ОСОБА_8 до суду не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час апеляційного розгляду (а.с. 65, 70). Зважаючи на те, що за правилами ч. 4 ст. 401 КПК України участь даних осіб в апеляційному розгляді не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційні скарги за відсутності цих апелянтів.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, що просив апеляційні скарги залишити без задоволення, посилаючись на їх безпідставність, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, висновки суду першої інстанції про скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду, та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Що стосується доводів обвинуваченого про наявність підстав для пом`якшення призначеного йому покарання, то вони не є достатньо обґрунтованими.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається із вироку суду, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції належним чином виконав вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, за місцем відбування покарання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, на обліку лікаря нарколога перебував у 2007-2009 р. у зв`язку з опійною залежністю; обставину, що обтяжує покарання, якою було визнано рецидив злочинів; обставини, що пом`якшують покарання, якими судом було визнано визнання вини та щире каяття, - і обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті закону України про кримінальну відповідальність, у розмірі, що перевищує нижчу межу, втім наближеному до неї, та з реальним його відбуванням, а також остаточне покарання за сукупністю злочинів за правилами ч. 4 ст. 70 КК України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів доходить висновку, що виправлення ОСОБА_7 і попередження вчинення інших кримінальних правопорушень можливе виключно за умови ізоляції його від суспільства. Вид та розмір покарання, призначеного йому судом першої інстанції за вчинене кримінальне правопорушення, та остаточне покарання, призначене йому за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, відповідають принципам законності, невідворотності та співмірності, і є достатніми для досягнення цілей покарання, а підстав для пом`якшення цього покарання, як про це просить обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, не вбачається.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував належним чином його щире каяття та сприяння у розкритті злочину, колегія суддів розцінює як надумані, оскільки виходячи із виду і розміру покарання, воно призначене з урахуванням і цих обставин, у зв`язку з чим підстав для зміни вироку та призначення більш м`якого покарання не вбачається.
Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про необхідність зарахування часу попереднього ув`язнення обвинуваченого до строку відбування ним покарання за правилами ч. 5 ст. 72 КК України, то вони є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 раніше ухваленим щодо нього вироком Красногвардійського районного суду Дніпропетровської області від 08.06.2016 р., що врахований при призначенні йому покарання з даним вироком суду в порядку ч. 4 ст. 70 КК України, було зараховано за правилами ч. 5 ст. 72 КК України до строку відбування покарання час його попереднього ув`язнення з дня затримання, - 19.11.2015 р., - до 08.06.2016 р., дня ухвалення вказаного вироку.

Оскаржуваним вироком суду в такому самому порядку було зараховано обвинуваченому лише наступний період з 09.06.2016 р. до дня набрання вироком від 08.06.2016 р. законної сили, а саме до 11.07.2011 р.

При цьому судом було залишено поза увагою, що у даному кримінальному провадженні 28.09.2009 р. було прийняте рішення про етапування обвинуваченого ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 92) та 13.10.2016 р. останній прибув до СІЗО (т. 1 а.с. 105), де і перебуває до теперішнього часу у зв`язку з розглядом цього кримінального провадження, а отже даний період відповідає критеріям п. «ґ» ч. 5 ст. 72 КК України щодо попереднього ув`язнення та підлягає зарахуванню до строку відбування покарання за відповідними правилами, як і врахований судами період попереднього ув`язнення цього обвинуваченого з 19.11.2015 р. до 11.07.2016 р.

Підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. ст. 87, 412 КПК України, колегією суддів під час апеляційного перегляду не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого такою, що підлягає частковому задоволенню, апеляційну скаргу захисника такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 21.02.2017 року щодо ОСОБА_7 , змінити в частині зарахування часу попереднього ув`язнення до строку відбування покарання.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з 19 листопада 2015 року до 11 липня 2016 року включно та з 13 жовтня 2016 року до 15 травня 2017 року включно, у строк відбування покарання, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
В решті вирок суду - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3