Справа № 348/327/16-к
Провадження № 11-кп/779/115/2017
Категорія ч. 1 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000267 за апеляційною скаргою прокурора Надвірнянської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2017 року, згідно якої

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Камінне, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, з повною загальною середньою освітою, одруженого, на утриманні троє неповнолітніх дітей, лісника «Надвірнянського спеціалізованого агролісгоспу» ОКАП «Івано-Франківськоблагроліс», інваліда ІІІ-ї групи, не судимого, громадянина України,

звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з передачею його на поруки трудовому колективу «Надвірнянського спеціалізованого агролісгоспу» ОКАП «Івано-Франківськоблагроліс» та закрито кримінальне провадження на підставі ст. 47 КК України.

Цією ж ухвалою вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржувану ухвалу та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування таких вимог зазначає, що не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, вважає ухвалу суду незаконною з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Посилається на зміст ст. 370 КПК України, ст. ст. 1, 65 КК України. Наголошує на тому, яке покарання визначене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України. Вказує, що згідно п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, визнається обставиною, що обтяжує покарання. При цьому, її значення полягає в тому, що вона не тільки відіграє роль індивідуалізації покарання в межах, визначених законом за злочин, а й виступає одним із додаткових факторів для призначення більш суворого покарання. Вказує, що за порушення правил дорожнього руху передбачена також й адміністративна відповідальність, зокрема за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння. Що при цьому адміністративним проступкам та іншим правопорушенням властивий менший ступінь суспільної небезпеки, ніж притаманний злочину, що позначається на характері та обсязі державного примусу, що застосовується до винних осіб. Зазначає, що у випадку притягнення особи до кримінальної відповідальності, заходи кримінально-правового впливу повинні відповідати загальним засадам призначеного покарання та узгоджуватися із співвідношенням кримінальної та адміністративної відповідальності. Вказує яке саме адміністративне стягнення накладається на водіїв згідно з ч. 1 ст. 130 КУпАП. Що вивченням протоколу загальних зборів трудового колективу «Надвірнянського спеціалізованого агролісгоспу» ОКАП «Івано-Франківськоблагроліс» та клопотання вказаного колективу встановлено, що у вказаних документах жодних заходів виправного характеру та встановлення взаємних зобов`язань не передбачено. Стверджує, що документи носять формальний характер та надані стороною захисту з метою уникнення ОСОБА_7 покарання за вчинений злочин. Зазначає, що згідно ч. 2 ст. 47 КК України у разі порушення умов передачі на поруки особа притягається до кримінальної відповідальності за вчинений нею злочин. В той же час, у резолютивній частині протоколу № 1 загальних зборів трудового колективу Надвірнянського агролісгоспу від 17 січня 2017 умови передачі ОСОБА_7 на поруки не визначено, що фактично нівелює можливість його притягнення до кримінальної відповідальності з вказаної підстави. Тому вважає таке рішення суду незаконним та несправедливим, оскільки суперечить загальним принципам застосування інституту відповідальності особи за скоєне протиправне діяння, так як саме кримінальна відповідальність є серед інших найбільш суворою. Викладає положення ст. 47 КК України. Стверджує, що за змістом вказаної статті підставою такого звільнення є щире розкаяння особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед колективом підприємства, установи чи організації та виправити свою поведінку, що має бути доведено в судовому засіданні. Посилається на п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 2 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності». Зазначає, що в ході досудового розслідування даного кримінального провадження ОСОБА_7 своєї провини не визнавав, після повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення відмовився надавати будь-які показання, у проведенні розслідування жодним чином не сприяв. Що вказані обставини ставлять під сумнів щирість каяття обвинуваченого у вчиненому, і легковажне ставлення до безпеки руху загалом. Вказує, що судом при прийнятті рішення про звільнення особи за ст. 47 КК України не враховано поведінку обвинуваченого та обтяжуючу обставину, а саме перебування обвинуваченого, як учасника дорожнього руху, у стані алкогольного сп`яніння, і створення ним небезпеки для інших учасників дорожнього руху. Також, що Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 07 липня 2016 року внесено зміни до ст. 130 КУпАП, і з 01 серпня 2016 року посилено адміністративну відповідальність за перебування водіїв у стані алкогольного сп`яніння, тому недоречно звільняти обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, зважаючи на те, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 вчинив дії, які виразились у порушенні вимог правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

26 травня 2015 року приблизно о 19 год. 40 хв. в світлу пору доби водій ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим не міг реально оцінювати дорожню обстановку, керуючи автомобілем марки «Богдан» - 211040, реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався по автодорозі сполученням «Івано-Франківськ - Бистриця» у напрямку с. Бистриця. На прямій ділянці автодороги, що в с. Тисменичани по вул. Грушевського Надвірнянського району водій ОСОБА_7 проявив неуважність, не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, не справився з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з мікроавтобусом марки «Фольксваген Т-5», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 , який рухався по своїй смузі у зустрічному напрямку.

При цьому ОСОБА_7 порушив вимоги Правил дорожнього руху, а саме:

п. 1.2., згідно якого в Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів;

п. 2.3., де вказано, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 2.9., відповідно до якого, водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння;

п. 10.1., в якому зазначено, що перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху;

п. 12.1., який вказує, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

У результаті порушення ОСОБА_7 Правил дорожнього руху відбулася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пасажир мікроавтобуса «Фольксваген Т-5» ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді: травматичної гематоми м`яких тканин лівої гомілки, яка нагноїлась, що відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не є небезпечні для життя у момент їх заподіяння, та викликали тривалий розлад здоров`я.

В судове засідання потерпілий ОСОБА_12 та його представник ОСОБА_13 не з`явилися, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, про поважність причин свого неприбуття не повідомляли, клопотань про відкладення такого розгляду не надходило. Тому, колегія суддів вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за їх відсутності, оскільки згідно ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, з мотивів, викладених у ній, просить її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 просили залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Під час апеляційного розгляду клопотань не заявляли.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, ніким не оспорюються і в апеляційному порядку, відповідно не перевіряються.

Прокурор висловив свою незгоду щодо звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 47 КК України, у зв`язку з передачею його на поруки трудовому колективу «Надвірнянського спеціалізованого агролісгоспу» ОКАП «Івано-Франківськоблагроліс».

Так, відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 47 КК України, у зв`язку з передачею особи на поруки, в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Згідно з ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, а відповідно до приписів ст. 44 КК України, особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

В той час, відповідно до ч. 1 ст. 47 КК України особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Колегія суддів, виходячи з даних, які є в матеріалах кримінального провадження, дійшла висновку про наявність всіх передбачених ст. 47 КК України підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, що правильно встановлено та відображено в ухвалі судом першої інстанції

Так, у відповідності до ст. 12 КК України, вчинений ОСОБА_7 злочин передбачений ч. 1 ст. 286 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання та праці, за сумлінну працю нагороджувався Надвірнянським спеціалізованим агролісгоспом грамотами, одружений, на утриманні має троє неповнолітніх дітей, на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінетах не перебуває, разом з тим являється інвалідом ІІІ-ї групи загального захворювання, на даний час працює лісником в «Надвірнянському спеціалізованому агролісгоспі» ОКАП «Івано-Франківськоблагроліс».

Обвинувачений ОСОБА_7 розкаявся у вчиненому злочині, активно сприяв розкриттю цього злочину, в судовому засіданні висловив щирий жаль з приводу вчиненого злочину та осуд своєї поведінки.

Захисник ОСОБА_7 в його інтересах подав письмове клопотання в якому просив звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності з передачею на поруки трудовому колективу «Надвірнянського спеціалізованого агролісгоспу».

З протоколу загальних зборів від 17 березня 2017 року та клопотання «Надвірнянського спеціалізованого агролісгоспу» ОКАП «Івано-Франківськоблагроліс» вбачається, що трудовий колектив клопоче перед судом про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності з передачею останнього на поруки трудовому колективу. У вказаному клопотанні та протоколі загальних зборів визначено взаємні зобов`язання колективу і обвинуваченого протягом строку поруки, зокрема: колектив приймає на себе обов`язки по спостереженню за ОСОБА_7 протягом всього строку передачі його на поруки трудовому колективу підприємства, зобов`язується здійснювати відносно нього всі можливі заходи громадського впливу для виправлення та запобігання вчинення ним нових правопорушень та злочинів, здійснювати контроль за дотриманням обвинуваченим трудової дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку, здійснювати контроль за дотриманням службової етики, свого зобов`язання не вживати спиртних напоїв та не керувати транспортними засобами в нетверезому стані, проводити систематично перевірку поведінки ОСОБА_7 в побуті та в громадських місцях за місцем його проживання з метою запобігання вчинення ним нових правопорушень чи злочинів, а обвинувачений, в свою чергу, зобов`язується законослухняною поведінкою та сумлінною працею виправдати довіру колективу, не ухилятися від заходів виховного характеру щодо нього з боку колективу підприємства, не порушувати громадський порядок та трудову дисципліну, зразковою поведінкою і чесною працею довести своє виправлення, не вживати спиртних напоїв та керувати транспортними засобами виключно у тверезому стані, дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку, дотримуватись службової етики в міжособистісних стосунках на роботі, зразковою поведінкою в побуті та дотриманням правил співжиття виправдати довіру колективу та не вчиняти правопорушень.

Доводи прокурора про те, що в ході досудового розслідування даного кримінального провадження ОСОБА_7 своєї провини не визнавав, після повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення відмовився надавати будь-які показання, у проведенні розслідування не сприяв, не впливають на правильність висновків суду про щире покаяння ОСОБА_7 .

Так, в незалежності від наданих показів обвинуваченим ОСОБА_7 під час досудового розслідування, відповідно до приписів ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, щиро покаявся, виявив бажання спокутувати провину перед колективом підприємства та виправити свою поведінку.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право як давати пояснення, показання з приводу підозри, обвинувачення, так і в будь-який момент відмовитися їх давати. Сприяння розкриттю злочину здійснюється теж добровільно, і не є складовою щирого розкаяння особи.

Крім того, при прийнятті рішення, колегія суддів враховує, що закриття кримінального провадження з передачею особи на поруки є закриттям за нереабілітуючою підставою, а тому суд повинен переконатися у винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, тобто дійти до висновку про його винуватість.

За наявності ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості та відсутності відповідальності особи за відмову давати показання щодо себе, що передбачено ст. 63 Конституції України, неможливо визнати факт відмови від дачі показань на досудовому слідстві таким, що свідчить про відсутність щирого каяття особи, та, відповідно, таким, що унеможливлює закриття кримінального провадження на підставі ст. 47 КК України.

Твердження прокурора про те, що протокол загальних зборів трудового колективу «Надвірнянського спеціалізованого агролісгоспу» ОКАП «Івано-Франківськоблагроліс» та клопотання вказаного колективу не передбачає жодних заходів виправного характеру та не встановлює взаємних зобов`язань, є помилковим, оскільки з протоколу № 1 загальних зборів трудового колективу Надвірнянського спеціалізованого агролісгоспу від 17 січня 2017 року (а.п. 38-40) та з клопотання № 1 від 17 січня 2017 року (а.п. 37) вбачаються як і заходи виховного характеру, так і взаємні зобов`язання колективу і обвинуваченого протягом строку поруки.

Колегія суддів зазначає, що законодавець не визначає вимог до змісту клопотання та протоколу зборів, у разі дотримання яких можливо передати особу на поруки трудовому колективу, тому вважає, що визначені трудовим колективом взаємні зобов`язання з огляду як на конкретні обставини справи, так і позицію потерпілого, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, є необхідними та достатніми для задоволення вказаного клопотання.

Прокурор в апеляційній скарзі наголошує, що згідно ч. 2 ст. 47 КК України у разі порушення умов передачі на поруки особа притягається до кримінальної відповідальності за вчинений нею злочин. Вважає, що резолютивна частина протоколу загальних зборів трудового колективу підприємства має визначати умови передачі ОСОБА_7 на поруки, інакше їх відсутність фактично нівелює можливість його притягнення до кримінальної відповідальності з вказаної підстави. Такі доводи теж не є слушними.

Умови звільнення від кримінальної відповідальності з передачею особи на поруки визначені ч. 1 ст. 47 КК України, а саме: ця особа протягом року з дня передачі на поруки повинна виправдати довіру колективу, не ухилятися від заходів виховного характеру та не порушувати громадський порядок.

Кримінально-правовим наслідком виконання особою цих умов передачі на поруки є остаточне звільнення її від кримінальної відповідальності за вчинений злочин після закінчення зазначеного строку (без ухвалення судового рішення), а наслідком недодержання нею хоча б однієї з наведених умов - притягнення до кримінальної відповідальності за цей злочин.

Прокурор в апеляційній скарзі не заперечує наявності інших підстав, передбачених ст. 47 КК України, за яких суд першої інстанції дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

Щодо доводів апеляційної скарги про перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння, як такого, що унеможливлює прийняття рішення про передачу ОСОБА_7 на поруки трудовому колективу, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими та безпідставними, оскільки ст. 47 КК України не містить будь-яких обмежень в її застосуванні щодо кола осіб за умови наявності зазначених в самій нормі цього закону підстав та умов її застосування.

Суд першої інстанції, як вбачається зі змісту ухвали, встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння. В той час, дана обставина жодним чином не впливає на обґрунтованість застосування ст. 47 КК України, адже жодних винятків чи обмежень з приводу її застосування законодавством не передбачено.

Також, доводи прокурора про те, що Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 07 липня 2016 внесено зміни до ст. 130 КУпАП, і з 01 серпня 2016 року посилено адміністративну відповідальність за перебування водіїв у стані алкогольного сп`яніння, тому недоречно звільняти обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, зважаючи на те, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння, не ґрунтуються на вимогах кримінального та кримінального процесуального закону.

Крім того, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України є обставиною, що обтяжує покарання, яка враховується судом саме при призначенні покарання під час ухвалення обвинувального вироку.

Прокурор фактично оскаржує правильність висновків суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, мотивуючи апеляційну скаргу змістом санкції ч. 1 ст. 286 КК України та ч. 1 ст. 130 КУпАП, що на думку колегії суддів не може бути враховано при прийнятті рішення в порядку ст. 47 КК України, оскільки при вирішенні клопотання про передачу особи на поруки питання про призначення покарання не вирішується.

Щодо визначеної законом адміністративної відповідальності, необхідно зазначити, що згідно з ч. 4 ст. 3 КК України застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено, а згідно ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за умов ухвалення судом обвинувального вироку.

Враховуючи наявність всіх підстав для застосування положень ст. 47 КК України, колегія суддів вважає, суд обґрунтовано прийшов до висновку про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 47 КК України у зв`язку з передачею його на поруки, а також, оскільки п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, правильно закрив кримінальне провадження відносно нього.

Отже, з урахуванням наведеного, підстави для скасування ухвали суду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції за мотивами викладеними в апеляційній скарзі, відсутні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли б бути безумовною підставою для скасування ухвали, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Надвірнянської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2017 року, якою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з передачею його на поруки трудовому колективу «Надвірнянського спеціалізованого агролісгоспу» ОКАП «Івано-Франківськоблагроліс» та закрито кримінальне провадження, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_2