Дата документу Справа № 320/8558/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний № 320/8558/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/801/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія:ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2017 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_8 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 7 лютого 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Рені Одеської області, громадянин України, який має середню освіту, розлучений, який має на утриманні неповнолітню дитину, не працюючий, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
1) 2 лютого 1996 року Ренійським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 117, ч. 2 ст. 118 КК України до 7 років позбавлення волі; звільнений від відбування покарання згідно ухвали Бердянського міського суду Запорізької області від 13 серпня 2001 року на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію» умовно-достроково на невідбутий строк 11 місяців 16 днів;
2) 3 липня 2006 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 296 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;
3) 18 грудня 2007 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 1 березня 2012 року по відбуттю строку покарання,
визнаний винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, та його засуджено:
- за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більше суворим призначено остаточне покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладанням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді домашнього арешту.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів за наступних обставин.
В липні 2015 року в денний час ОСОБА_7 , знаходячись у балці між вул. Поштовою та вул. Токмацькою в с. Астраханка Мелітопольського району Запорізької області, діючи з умислом, спрямованим на придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, придбав, шляхом привласнення знайденого, обріз гладкоствольної двоствольної мисливської рушниці «ТОЗ-34», 12 калібру, який є переробленою нестандартною вогнепальною зброєю та чотири бойові патрони калібру 5,45х39 мм, зразка 1974 року, які є бойовими припасами, після чого переніс їх до господарських будівель, розташованих за місцем його мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де продовжував зберігати до 12-00 годин 9 листопада 2016 року, коли працівниками поліції в ході проведення обшуку вищевказані предмети були виявлені і вилучені.
15 липня 2016 року, приблизно о 10-00 годині, обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись у балці між вул. Поштовою та вул. Токмацькою в с. Астраханка Мелітопольського району Запорізької області, діючи з умислом, спрямованим на незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, шляхом обривання верхівкових частин з дикорослої рослини коноплі, незаконно, без мети збуту, придбав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений, «канабіс», після чого, переніс його за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , де поклав вказану дикорослу рослину на підлогу у приміщенні господарської будівлі для висихання. В подальшому, 17 липня 2016 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_7 , діючи з умислом, спрямованим на незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, знаходячись у приміщенні господарської будівлі, розташованої за місцем його мешкання, перетер руками придбані ним верхівкові частини з дикорослої рослини коноплі, тим самим незаконно виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений, «канабіс», який незаконно, без мети збуту, зберігав у приміщенні вказаної господарської будівлі до 12-00 години 9 листопада 2016 року, коли працівниками поліції при проведенні обшуку домоволодіння АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений, «канабіс», вага якого в перерахунку на суху речовину складає 56,870 грамів.
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи вирок в частині кваліфікації дій обвинуваченого і доведеності вини останнього, вважає призначене ОСОБА_7 покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
Зазначає, що суд не врахував ступінь тяжкості скоєних ОСОБА_7 злочинів, не в повному обсязі врахував особу обвинуваченого, який має непогашені судимості та якому судами раніше неодноразово надавався шанс на виправлення, оскільки суди застосовували щодо нього положення Закону України «Про амністію», та положення ст. 75 КК України. У зв`язку з чим вважає, що суд неправильно прийшов до висновку щодо звільнення ОСОБА_7 від покарання з випробуванням.
Вважає, що суд безпідставно врахував визнання вини обвинуваченим як самостійну обставину, яка пом`якшує покарання, оскільки визнання вини є складовою таких обставин, як щире каяття або активне сприяння розкриттю злочинів. На підставі чого вважає, що суд всупереч встановлених обставин неправильно визначив покарання ОСОБА_7 за кожний злочин окрема та за їх сукупністю.
Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 263 у вигляді 4 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 309 КК України 2 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, вирок суду просила скасувати та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 263 у вигляді 4 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 309 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, та остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України та апеляційній скарзі не оспорюються.
У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 не виконав вимоги ст. 65 КК України та призначив покарання з випробуванням, яке є несправедливим через м`якість, тобто не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, що відповідно до вимог ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд не дав належної оцінки тяжкості скоєних злочинів, які у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину та злочину середньої тяжкості, наявності непогашених судимостей. Як обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора, обвинуваченому вже раніше призначалося покарання з випробуванням та застосовувалося умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за амністією, однак ОСОБА_7 на шлях виправлення не став та продовжував протиправну поведінку, що свідчить про недостатність покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на положення ст. 75 КК України, яка застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави, на які слід послатися у вироку. При вирішенні зазначених питань суд має належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які мають значення для справи.

Звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, суд взагалі не мотивував, які саме обставини справи та дані про особу обвинуваченого дають підстави для ухвалення такого судового рішення.

За таких обставин, вирок в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , апеляційний суд враховує обставини, які впливають на призначення покарання: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином та злочином середньої тяжкості, рецидив злочинів, як обставину, що обтяжує покарання, визнання вини обвинуваченим та активне сприяння розкриттю злочинів, як обставини, що пом`якшують покарання, та вважає за можливе призначити покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 309 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі. При призначенні покарання за сукупністю злочинів, на підставі ст. 70 КК України, слід застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів не вбачає.

Таке покарання у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 7 лютого 2017 року у відношенні ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 покарання:
- за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 309 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого більш суворим, призначити остаточне покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з дня фактичного затримання засудженого.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.
Касаційна скарга на вирок може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4