Справа № 146/569/14-к
Провадження №11-кп/772/160/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисників: ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

заявника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці матеріали кримінального провадження зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань №0000541 за апеляційними скаргами зі змінами та доповненнями захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_7 на вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , не працюючого,

освіта середня-спеціальна, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років з конфіскацією в дохід держави майна, яке є власністю засудженого ОСОБА_8 ;

ОСОБА_12 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , не працюючого,

освіта середня-спеціальна, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років з конфіскацією в дохід держави майна, яке є власністю ОСОБА_12 .

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_12 на її користь 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_12 на користь ОСОБА_13 судові витрати у розмірі 8000 (вісім тисяч) грн.

Вирішено долю речових доказів.

В С Т А Н О В И В :

Згідно вироку суду, 30 вересня 2001 року в с. Городківка Крижопільського району Вінницької області біля 21 години, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вступивши в попередню змову з ОСОБА_12 , з метою заволодіння чужим індивідуальним майном, вийшовши із приміщення бару-магазину, розташованого по вул. Комсомольській та зустрівши біля магазину ОСОБА_14 , 1930 року народження, запропонував ОСОБА_12 вчинити напад на потерпілого. Здійснюючи мету, спрямовану на заволодіння чужими коштами, які могли бути у ОСОБА_14 , з метою подальшого використання даних грошей на купівлю спиртних напоїв, скориставшись нічним часом, безлюдним місцем та тим, що ОСОБА_14 перебував у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_12 скоїли розбійний напад на ОСОБА_14 , поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я.

Так, з метою заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, які могли бути у ОСОБА_14 , ОСОБА_12 ногою наніс потерпілому удар в груди та два удари кулаком в голову, від яких той впав на землю, після чого продовжив його побиття ногами по різних частинах тіла.

Діючи узгоджено із ОСОБА_12 , ОСОБА_8 також почав наносити удари кулаками та ногами по тілу лежачого ОСОБА_14 , діючи умисно та використовуючи фізичне насильство, як засіб подолання можливого опору потерпілого з метою заволодіння його майном.

Скориставшись безпорадним станом ОСОБА_14 , який після отриманих ударів ногами в життєво-важливі органи лежав на землі, ОСОБА_12 разом із ОСОБА_15 почали обшукувати ОСОБА_14 . При цьому ОСОБА_12 знайшов в кишені потерпілого 3 грн., протиправно заволодів ними, а ОСОБА_8 заволодів бувшим у користуванні наручним годинником потерпілого із написом на циферблаті «PERESTROIKA СССР», який знаходився в кишені його одягу, поклав його собі в кишеню і тим самим звернув на свою користь. Вартість годинника, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_12 незаконно заволоділи у ОСОБА_14 , станом на 2001 рік становила 20 грн.

Заволодівши викраденим, ОСОБА_8 та ОСОБА_12 залишили ОСОБА_14 та за викрадені гроші придбали спиртні напої, які відразу ж вжили.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, після чергового вживання спиртного, яке ОСОБА_12 та ОСОБА_8 придбали за гроші, якими заволоділи у ОСОБА_14 , біля 22-00 години цього ж дня вони знову повернулися на вул. Комсомольську с. Городківка Крижопільського району, де знову зустріли ОСОБА_14 , який сидів на узбіччі дороги неподалік будинку, де проживає ОСОБА_12 .

З метою заволодіння індивідуальним майном ОСОБА_14 , а саме грошовими коштами, які могли бути при ньому, ОСОБА_12 знову умисно наніс один удар кулаком по голові потерпілого, застосувавши фізичне насильство, як засіб подолання можливого опору потерпілого, ОСОБА_8 більше не наносив ударів ОСОБА_16 . Подальше фізичне насильство щодо потерпілого припинив брат ОСОБА_12 - ОСОБА_17 , який на той час підійшов до місця, де знаходився ОСОБА_14

1 жовтня 2001 року в с. Городківка по вул. Комсомольській на узбіччі біля дороги було виявлено труп ОСОБА_14 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 115 від 01.10.2001 року, у ОСОБА_14 виявлено наступні тілесні ушкодження: численні синці на обличчі, розриви верхньої губи, численні синці на грудній клітці зліва та справа, синець на передній поверхні лівого колінного суглоба, садно на правому колінному суглобі, обширні крововиливи в м`які тканини грудної клітки, численні двосторонні переломи ребер по різних анатомічних лініях з пошкодженням уламками ребер тканини легенів, крововиливи в плевральну порожнину - в ліву 600 мл. в праву - 400 мл., поперечний перелом грудини, розрив лівого шлуночка серця, крововилив у серцеву сорочку 100 мл. , розрив діафграгмальної поверхні печінки, крововилив у м`які тканини голови в лобній ділянці. Всі тілесні ушкодження виникли за невеликий проміжок часу від дії твердих тупих предметів, якими могли бути руки та ноги людини.

Смерть ОСОБА_14 настала від закритої тупої травми грудної клітки у вигляді численних синців на грудній клітці, обширних переломів ребер з крововиливами у плевральну порожнину, пошкодженнями уламками ребер тканини легенів, розрив лівого шлуночка серця, крововилив у серцеву сорочку. Травма грудей за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент її заподіяння.

Також відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи Головного бюро СМЕ МОЗ України № 250 від 10.01.2006 року, при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_14 знайдена масивна травма грудної клітки у вигляді чисельних синців, множинних двобічних переломів ребер по декільком лініям з масивними крововиливами в навколишні тканини, подекуди з ушкодженням пристінкової плеври, чотирьох ушкоджень лівої легені з наявністю рідкої крові у плевральних порожнинах (зліва 600 мл., з права 400 мл.), поперечного перелому грудини, розриву по передній поверхні лівого шлуночка серця з наявністю біля 100 мл. рідкої крові у порожнині серцевої сорочки.

Характер мікроскопічних змін, виявлений при повторній експертизі шматочків внутрішніх органів, проведеній у відділенні судово-медичної гістології Головного бюро судово-медичної-експертизи МОЗ України свідчить про те, що згадана травма грудної клітки утворилась у два етапи: а) спочатку - не раніше, як за годину до настання смерті - виникли розриви лівої легені; б) а потім - незадовго до смерті - розрив лівого шлунка серця з тампонадою. Причиною смерті ОСОБА_14 став розрив лівого шлуночка серця з тампонадою серцевої сорочки. Це ушкодження має ознаки тяжкого тілесного ушкодження і виникло за рахунок удару (ударів) тупим (тупими) предметом (предметами) і не могли стати наслідком падіння з висоти власного зросту.

Крім зазначених тілесних ушкоджень при розтині трупа ОСОБА_14 були виявлені розриви лівої легені, які супроводжувались крововиливом у плевральних порожнинах. Ці тілесні ушкодження також мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і за відсутності розриву серця самі по собі могли призвести до настання смерті ОСОБА_14 . В той же час наявність таких ушкоджень не виключає можливість здійснення ОСОБА_14 активних дій.

При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_14 були також виявлені два розриви печінки, які відповідно до результатів цієї експертизи могли утворитися в той самий час, що і розрив серця. Такі тілесні ушкодження супроводжуються крововиливом у черевну порожнину, є небезпечними для життя, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і можуть самі по собі призвести до настання смерті.

Крім зазначених вище ушкоджень, при розтині трупа ОСОБА_14 були також виявлені синці на лобі, обох повіках очей, правій щоці, передній поверхні лівого колінного суглоба, ушкодження кісток носа. Всі ці ушкодження могли стати наслідком неодноразових дій тупих предметів (можливо рук чи ніг).

Характер ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_14 , двоетапність утворення травми грудної клітки виключають можливість їх виникнення «внаслідок переїзду колесом транспортного засобу».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_11 у своїй апеляційній скарзі зі змінами просить змінити вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_12 , перекваліфікувавши його дії з ч.4 ст.187 на ч.2 ст.187 КК України, враховуючи, що давність притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_12 за ч.2 ст.187 КК України в даному випадку вже збігла, закрити кримінальне провадження. Вимоги апеляційної скарги з доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_12 . ОСОБА_11 мотивовано тим, що вирок суду не відповідає фактичним обставинам справи.

Захисник вважає, що доказів на підтвердження вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України не тільки ОСОБА_12 , а і ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їм злочину, ні під час досудового слідства, ні під час судового слідства не здобуто. Наведені у вироку докази суперечливі і взаємовиключні, а тому не можуть бути використані для обвинувачення.

Вважає, що судом не прийнято до уваги роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року, згідно якого, якщо під час розбою чи вимагання було умисно заподіяно тяжке тілесне ушкодження, внаслідок якого настала смерть потерпілого, або останнього було умисно вбито, дії винної особи потрібно кваліфікувати за сукупністю злочинів за ч.4 ст.187 чи ст.189 КК України і ч.2 ст.121 КК України, або п.6 ч.2 ст.115 КК України. Оскільки з обвинувачення ОСОБА_12 виключено ст.115 КК України, то не може залишатись законним обвинувачення за ч.4 ст.187 КК України. Враховуючи, що згідно висновків СМЕ, які прийняті судом у потерпілого мали місце легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, обвинувачені не заперечують свою вину у побитті ОСОБА_14 , вважає, що дії слід перекваліфікувати з ч.4 ст.187 КК України на ч.2 ст.187 КК України.

Поскільки з моменту скоєння злочину минуло більше 13 років, ОСОБА_12 жодних правопорушень не вчиняв, тяжко хворів, давність притягнення до кримінальної відповідальності збігла, просив закрити провадження в зв`язку з цим.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 у апеляційній скарзі просив змінити вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , перекваліфікувавши його дії з ч.4 ст.187 на ч.2 ст.187 КК України, враховуючи, що давність притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 за ч.2 ст.187 КК України вже збігла, закрити кримінальне провадження.

Вимоги апеляційної скарги з доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 мотивовано тим, що вирок суду не відповідає фактичним обставинам справи.

Доказів на підтвердження вини ОСОБА_8 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України не здобуто. Судом проігноровано вимоги ст.17 КПК України та ст.62 Конституції України. Вирок суду не відповідає вимогам ст.374 КПК України та Постанові Пленуму Верховного Суду України щодо постановлення вироків. У висновках СМЕ №250 від 10.01.2006 року зазначається про тілесні ушкодження, які носять ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Судом не вирішено питання щодо визначення моменту настання смерті потерпілого, оскільки до моменту смерті, експерти прив`язують два етапи нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, по матеріалах справи це можливо о 21-22 год. чи 24-01-ій год. ночі. Однак, тілесні ушкодження потерпілого, зазначені у висновках СМЕ під час другого етапу не могли наступити від удару ОСОБА_12 кулаком в голову як зазначено в висновках суду. При цьому звернув увагу на те, що обвинувачені не заперечували проти спричинення тілесних ушкоджень потерпілому. Вважає, що після виключення ОСОБА_8 та ОСОБА_12 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.115 КК України у зв`язку з відсутністю складу злочину, оголошена підозра ОСОБА_8 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.187 КК України є такою, що застосована в порушення вимог кримінального закону та не відповідає роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності». Поскільки з часу скоєння злочину минуло 13 років, жодних правопорушень ОСОБА_8 не вчиняв, позитивно характеризується за місцем проживання, захисник ОСОБА_7 просив, перекваліфікувавши дії ОСОБА_8 з ч.4 ст.187 КК України на ч.2 ст.187 КК України, закрити кримінальне провадження, оскільки давність притягнення до кримінальної відповідальності збігла.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який не заперчував проти апеляційних скарг захисників, обвинуваченого ОСОБА_8 , який просив задоволити апеляційні скарги зі змінами захисників, заявниці ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційні скарги зі змінами; представника потерпілого захисника ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Судом першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_12 визнано винним та засуджено за ч.4 ст.187 КК України.

Висновки суду щодо вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_12 нападу з метою заволодіння чужим майном (розбою), кваліфікуючою ознакою якого являється розбій, вчинений групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, 01.10.2001 року в с. Городківка по вул. Комсомольській на узбіччі біля дороги було виявлено труп ОСОБА_14 .

Судом встановлено, що тілесні ушкодження під час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 та ОСОБА_12 наносили в два етапи. При цьому спочатку біля 21 години, вчиняючи розбійний напад, наносили удари руками, ногами в життєво-важливі органи. В подальшому ОСОБА_12 біля 22 години наніс один удар кулаком по голові.

Доказами винуватості обвинувачених є висновок судово-медичної експертизи №115 від 01.10.2001 року, відповідно до якого смерть ОСОБА_14 настала від закритої тупої травми грудної клітки у вигляді численних синців на грудній клітці, обширних крововиливів в м`які тканини грудей, численних двосторонніх переломів ребер з крововиливами в навколишні тканини, та подекуди з пошкодженням пристінкової плеври і крововиливами у плевральну порожнину, пошкодження уламками ребер тканини легенів, розрив лівого шлуночка серця, крововилив у серцеву сорочку, вищеописана травма грудей за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, суд не зазначає, що між даною травмою і смертю є прямий причинний зв`язок та, що висловитись про характер та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у ОСОБА_14 після першого побиття не представляється можливим, оскільки судово-медичні ознаки всіх тілесних ушкоджень свідчать про те, що вони виникли за невеликий проміжок часу, однак після отримання тілесного ушкодження розриву лівого шлуночка серця, до якого призвела закрита тупа травма грудей смерть настала миттєво. Травма грудей за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент її заподіяння. (т. 2 а.с.29)

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №250 від 15.11.2005 року-10.01.2006 року причиною смерті ОСОБА_14 став розрив лівого шлуночка серця з тампонадою серцевої сорочки. Це ушкодження має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, виникло за рахунок удару (ударів) тупим (тупими) предметом (предметами) і не могло стати наслідком падіння з висоти власного зросту. Розриви лівої легені, які супроводжувались крововиливом у плевральних порожнинах, також мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і за відсутності розриву серця самі по собі могли призвести до настання смерті ОСОБА_14 .

При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_14 були також виявлені два розриви печінки. Виходячи із результатів експертизи шматочків внутрішніх органів, проведеній у відділенні судово-медичної гістології Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України, ці ушкодження могли утворитись у той самий час, що і розрив серця. Такі ушкодження печінки зазвичай супроводжуються крововиливом у черевну порожнину, є небезпечними для життя, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і можуть самі по собі призвести до настання смерті. Таким чином, ушкодження, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, виявлені у ОСОБА_14 , могли призвести до настання смерті.(а.с. 123-131 т.2)

Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» якщо під час розбою чи вимагання було умисно заподіяно тяжке тілесне ушкодження, внаслідок якого настала смерть потерпілого, або останнього було умисно вбито, дії винної особи належить кваліфікувати за сукупністю злочинів за ч.4 ст.187 КК України чи ст.189 КК України і ч.2 ст.121 або п.6 ч.2 ст.115 КК України.

За фактом смерті ОСОБА_14 Крижопільським РВ УМВС у Вінницькій області від 04.03.2014 року внесено відомості до ЄДРСР за № 0000541 з визначенням правової кваліфікації за ч.1 ст.115 КК України.

Відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбачена ч.4 ст.187 КК України настає за розбій, зокрема, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження під час судового розгляду встановлено, що у ОСОБА_14 були виявлені тяжкі тілесні ушкодження, які могли самі по собі призвести до смерті.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_8 та ОСОБА_12 невірно кваліфіковано за ч.4 ст.187 КК України, оскільки позбавлення життя потерпілого не охоплюється складом розбою.

Сукупність зібраних по справі доказів вказує на те, що дійсно ОСОБА_8 та ОСОБА_12 за попередньою змовою вчинили розбійний напад на ОСОБА_14 з метою заволодіння його майном, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого.

Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_12 у суді першої інстанції пояснювали, що дійсно 30.09.2001 року вони заволоділи майном ОСОБА_14 , а саме коштами в сумі 3 грн. та годинником. При цьому не заперечували, що свої дії поєднували з насильством.

В явках з повинною ОСОБА_8 та ОСОБА_12 також вказували, що забираючи гроші та годинник у ОСОБА_14 , вони наносили останньому удари руками, ногами в голову та по тулубу. (т.2, а.с. 5, 6)

Під час проведення відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , останні теж пояснювали та показували за яких обставин вчинили розбійний напад на ОСОБА_14 (т. а.с.)

З висновку судово-медичної експертизи №115 від 01.10.2001 року, висновку комісійної судово-медичної експертизи № 250 від 15.11.2005 року-10.01.2006 року вбачається, що у ОСОБА_14 були виявлені синці на лобі, обох повіках очей, правій щоці, передній поверхні лівого колінного суглоба, ушкодження кісток носа, які могли стати наслідком неодноразових дій тупих предметів (можливо рук чи ніг), точно встановити час їх утворення, тобто виникли вони при першій зустрічі з підсудними чи у подальшому неможливо, оскільки характер ушкодження носа у наданих матеріалах точно не зазначено, можна лише припустити, що воно має ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, інші ушкодження в ділянці голови та колінних суглобів ознаки легких тілесних ушкоджень.

За таких обставин доводи апеляційної скарги зі змінами та доповненнями захисника ОСОБА_11 щодо наявності підстав для зміни кваліфікації дій ОСОБА_12 та ОСОБА_8 з ч.4 ст.187 КК України на ч.2 ст.187 КК України є обгрунтованими.

Відповідно ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять року у разі вчинення тяжкого злочину.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження під час здійснення кримінального провадження настали обставини, передбачені ст.49 КК України, тобто строки давності притягнення ОСОБА_8 та ОСОБА_12 до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.187 КК України закінчилися.

Відповідно ст.417, ч.2 п.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Беручи до уваги клопотання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_12 розглянути питання про звільнення їх від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України (т. 5 а.с. 71, 72),апеляційний суд вважає, що наявні підстави для звільнення ОСОБА_8 та ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження відносно них.

Ч..1 ст. 286 КПК України визначено, що звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності із закриттям на підставі ч. 3 ст. 288 КПК України кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину , за який передбачено покарання на строк не більше десяти років позбавлення волі, яким є злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України, і до дня набрання вироком законної сили минуло більше десяти років, і підозрюваний чи обвинувачений проти закриття кримінального провадження з цієї підстави не заперечує.

Частиною 3 ст. 49 КК України визначено, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків давності особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.

Згідно матеріалів кримінального провадження під час судового розгляду кримінального провадження захисник ОСОБА_11 у своїй апеляційній скарзі зі змінами просив закрити кримінальне провадження на підставі ст.49 КК України у зв"язку з закінченням строків давності притягнення ОСОБА_12 до кримінальної відповідальності.В судових дебатах захисник ОСОБА_7 ,заявниця ОСОБА_10 , обвинувачений ОСОБА_8 також наполягали на звільненні ОСОБА_8 та ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності із зазначених вище підстав.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обовязковим, тому суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобовязаний звільнити особу від кримінальної відповідальності на цій підставі незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_12 підлягають звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,а кримінальне провадження закриттю.

Керуючись ст.ст.288, 404, 407 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги зі змінами та доповненнями захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2014 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , обвинувачених за ч.4 ст.187 КК України -залишити без змін.

ОСОБА_8 та ОСОБА_12 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 49 КК України та ч. 5 ст. 72 КК України звільнити від кримінальної відповідальності у зв"язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0000541 щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , обвинувачених за ч.4 ст.187 КК України - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно ч.4 ст.532 КПК України судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4