11-кп/775/142/2017(м)

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

перекладача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Братська, Іркутської області, Російської Федерації, громадянку РФ, росіянку, із середньою освітою, не одружену, раніше судиму: 1) 28.09.2006 року Дзержинським районним судом м. Кривий ріг за ст.ст. 307 ч.2, 69, 185 ч.2, 70 ч.1 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 2) 24.02.2009 року Саксаганським районним судом м. Кривий ріг за ст.ст. 395, 185 ч.2, 307 ч.2, 70 ч.1 КК України до 7 років позбавлення волі із конфіскацією майна; 3) 19.08.2016 року Лівобережним ВП ГУНП в Донецькій області направлено обвинувальний акт до Орджонікідзевського районного суду за ст.ст. 15 ч.3, 185 ч.2, 185 ч.2 КК України, яка не має місця реєстрації, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 185 КК України та призначено їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України: за ч.2 ст. 186 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі; за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі. У відповідності до ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк її попереднього ув`язнення з 17 жовтня 2016 року до набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Стягнувши з ОСОБА_7 на користь держави витрати пов`язані з проведенням судово-товарознавчих експертиз в сумі 703,68 гривень.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з вироком суду першої інстанції, 19.09.2016 року, приблизно о 13.00 годині, обвинувачена ОСОБА_7 , будучи раніше судимою за крадіжки, повторно, перебуваючи на відкритій місцевості біля будинку 59 по вул. Заводській в Центральному районі м. Маріуполя, шляхом ривку, відкрито викрала у неповнолітньої ОСОБА_9 планшет Nomi Sigma + СО 7004, вартістю 724,09 гривень, в якому була встановлена сім-карта мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_1 , що матеріальної цінності для потерпілої не представляє, без грошових коштів на рахунку. Після цього, тримаючи у руках викрадене майно, обвинувачена з місця злочину втекла, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинила потерпілій (власнику майна - ОСОБА_10 ) матеріальну шкоду в сумі 724,09 гривень.

15.09.2016 року, приблизно о 19.00 годині, обвинувачена ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні церкви, розташованої по АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, з коридору, викрала майно, що належить потерпілому ОСОБА_11 , а саме: велосипед «SKYLAND», вартістю 1933,33 гривень. Після цього з викраденим майном обвинувачена з місця скоєння злочину втекла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 1933,33 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати, через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченої внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч.2 ст. 185 КК України, призначивши покарання у вигляді 2 років позбавлення волі; ч.2 ст. 186 КК України, призначивши покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_7 у вигляді 4 років позбавлення волі. При ухваленні вироку: врахувати обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 вчинення злочину щодо малолітнього; виключити обставину, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 тяжкі хвороби; виключити посилання суду на ст. 69 КК України та її застосування; вирішити питання щодо скасування арешту майна, а саме планшету Nomi Sigma + СО 7004, накладеного ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 15.10.2016 року. В іншій частині вирок стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, промови учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які її засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження та підтверджуються наявними у матеріалах провадження доказами.

Проаналізувавши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку у вироку, суд обґрунтовано визнав винуватою ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186 та ч.2 ст.185 КК України та відповідно кваліфікував її дії.

Суд розглянув справу у відповідності за ст. 349 КПК України.

А тому висновки суду в частині щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченої і правильності кваліфікації її дій, які не оскаржуються в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про необґрунтоване застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 ст. 69 КК України, то колегія суддів вважає, що вони заслуговують на увагу.

Ухвалюючи судове рішення про застосування до обвинуваченої вимог ст. 69 КК України, суд першої інстанції послався на пом`якшуючі вину обставини, а саме щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкі хвороби. Враховуючи зазначені обставини суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість застосування до обвинуваченої ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче від найнижчої межі.

З таким висновком суду не можна погодитися, так як він не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, встановлених ст.ст. 50, 65 КК України.

Судом першої інстанції при застосуванні до обвинувачених ст. 69 КК України враховано пом`якшуючі вину обставини, але в повній мірі не враховано тих обставин, що ОСОБА_7 вчинила злочин щодо малолітнього, раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини майнового характеру, судимість за вчинення яких у встановленому законом порядку не знята та не погашена, на розгляді в судах міста Маріуполя перебувають кримінальні провадження аналогічної категорії за обвинуваченням останньої.

Те, що обвинувачена ОСОБА_7 хворіє на тяжкі хвороби, визнала свою вину у скоєнні злочину являється її позицією, та в даному випадку ніяк не є підставою для застосування щодо неї ст. 69 КК України.

А тому зазначені обставини не можна визнати такими, на підставі яких можливе застосування положень ст. 69 КК України з призначенням покарання нижче від найнижчої межі.

Що стосується міри покарання призначеної обвинуваченій ОСОБА_7 , то, оцінивши докази в сукупності, суд вірно кваліфікував дії останнього за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 185 КК України, але на думку колегії суддів, призначив покарання, яке не в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Згідно ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, з - поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

У відповідності до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положень ч. 2 ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У порушення цих вимог, суд не в повній мірі врахував те, що ОСОБА_7 скоїла два злочини, раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів проти власності, скоїла злочин маючи не погашену судимість, посередньо характеризується за місцем мешкання, на обліку в психіатричному та наркологічному диспансері не перебуває, скоїла злочин щодо малолітнього, а також те, що на розгляді в судах міста Маріуполя перебувають кримінальні провадження аналогічної категорії за обвинуваченням останньої.

Вказані обставини свідчать про небажання ОСОБА_7 стати на шлях виправлення та неможливість виправлення обвинуваченої за умови призначеного судом першої інстанції покарання.

З урахуванням вказаного, покарання за вироком суду є занадто м`яким та таким, що не відповідає тяжкості злочину й особі обвинуваченої, а тому є незаконним і підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Вирішуючи питання про призначення покарання, колегія суддів враховує тяжкість кримінального правопорушення, конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Дані про особу обвинуваченої свідчать про те, що остання на обліку в психіатричному та наркологічному диспансері не перебуває, раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів проти власності, скоїла злочин маючи не погашену судимість, не працює, за місцем мешкання характеризується посередньо.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої колегія суддів враховує її щире каяття, та її хвороби.

Обставинами, що обтяжують покарання колегія суддів визнає скоєння злочину щодо малолітнього.

За сукупністю таких обставин, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання, яке відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, і буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі; за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді: