Номер провадження 1-кп/201/579/2016
У Х В А Л А
20 грудня 2016 року м. Дніпро
вул. Паторжинського, 18а
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 11 листопаду 2016 року призначено підготовче судове засідання за зазначеним обвинувальним актом.
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 висловила думку про можливість призначення судового розгляду на підставі наданого суду обвинувального акту, вважаючи його відповідним вимогам ст. 291 КПК України.
Законний представник потерпілого ОСОБА_4 підтримала думку прокурора та вважала за можливе призначити судовий розгляд за даним обвинувальним актом.
У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 не погодилася із позицією прокурора, вважала за неможливе призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом, з підстав його невідповідності вимогам КПК України. Зокрема, зазначила, що висунуте її підзахисному обвинувачення є неконкретним і не зрозумілим, зокрема органом досудового розслідування не розкрито об`єктивну сторону злочину, що призвело до порушення права ОСОБА_6 на захист, а тому просила суд повернути прокурору даний обвинувальний акт для усунення наведених порушень.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника у повному обсязі і просив суд повернути обвинувальний акт стосовно нього прокурору.
Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши зміст наданого суду обвинувального акту, суд приходить до висновку про неможливість призначення судового розгляду за цим обвинувальним актом, з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, з наступних підстав.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
Частиною 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статі 7 цього Кодексу.
До загальних засад кримінального провадження згідно ст. 7 КПК України віднесено законність, який встановлює обов`язок слідчого, прокурора та суд неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, інших актів законодавства.
Відповідно до доктринального тлумачення кримінального процесуального закону, положення п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України поширюються не лише на випадки, коли обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а й на випадки, коли обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.
Той факт, що повернення обвинувального акту має здійснюватися не лише в разі невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України, а й в інших випадках, передбачених КПК України, узгоджується і з висновком у постанові Верховного Суду України № 5-11кс15 від 25 травня 2015 року.
Згідно до п. п. 3, 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити наступні відомості зокрема, анкетні відомості потерпілого (місце народження, тощо), а також виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення, тощо.
Виходячи з вимог п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню поряд з іншими обставинами, також і мотив вчинення кримінального правопорушення.
Пунктом 3 (а) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).
При цьому, виходячи із змісту наданого суду обвинувального акту, вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прокурором не були виконані належним чином, виходячи з наступного.
Відповідно до наданого суду обвинувального акту обвинуваченому ОСОБА_6 інкримінується умисне нанесення легких тілесних ушкоджень, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Як вбачається із наданого суду обвинувального акту, зміст формулювання обвинувачення всупереч вимогам п. 2 ч. 1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не містить зазначення мотиву вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а натомість виходячи із викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, обвинувачений нібито безпричинно заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження, що у разі відповідності дійсним обставинам події передбачає зовсім іншу кваліфікацію дій ОСОБА_6 .
Викладені факти свідчать про неналежне встановлення органом досудового розслідування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що зумовило всупереч вимогам закону пред`явлення ОСОБА_6 неконкретного обвинувачення, чим суттєво порушено право останнього на захист.
Крім того, в порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт не містить повного зазначення анкетних відомостей потерпілого, зокрема місце народження потерпілого ОСОБА_7 .
Отже, з урахуванням наведеного, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом, оскільки наведені порушення закону не можуть бути усунені під час судового розгляду, а суттєво порушене право обвинуваченого на захист під час досудового розслідування не може бути поновлене судом.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 314, 372 КПК України, суд,
Ухвала суду набирає законної сили після спливу семиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для її оскарження. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили та її виконання.
Ухвала може бути оскаржена в порядку ст. 395 КПК України.
Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її проголошення.
Суддя ОСОБА_1