Категорія:ч.1 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 квітня 2017 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та представника потерпілого ОСОБА_10 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2016 року, яким -

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в та проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, працює помічником майстра по ремонту побутової техніки ФОП ОСОБА_13 , несудимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 4000 гривень.

В задоволенні цивільного позову КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» до ОСОБА_8 відмовлено.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди залишений без розгляду.
Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 04 серпня 2016 близько 16.00год., керуючи технічно справним транспортним засобом «BMW-320D», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю близько 120 км/год. по 79км + 700м автодороги Н-22 сполученням «Устилуг-Луцьк-Рівне», що по вул. Володимирській с.Забороль Луцького району в напрямку м.Луцька, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку, в порушення вимог п.п. 1.3, 2.3 (б), 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної швидкості руху, проявив безпечність та неуважність, перевищив дозволену швидкість руху в населеному пункті, внаслідок чого не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та злетів в кювет, в результаті чого пасажир автомобіля ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої ключиці зі зміщенням, які згідно висновку судово-медичної експертизи №954 від 22.09.2016р. відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для їх загоєння необхідний час більше 21 доби.
В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.п. 1.3, 2.3 (б), 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону саме в частині вирішення цивільного позову потерпілого щодо матеріальних збитків. Зазначає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про необхідність в цілому залишення цивільного позову потерпілого, оскільки позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення звільнені від сплати судового збору. Просить вирок суду першої інстанції в частині залишення цивільного позову щодо стягнення матеріальних збитків скасувати, відмовити в задоволенні цивільного позову потерпілого до обвинуваченого в частині стягнення матеріальних збитків.

У поданій апеляційній скарзі прокурор, який брав участь в суді першої інстанції, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання. Зазначає, що суд при зазначенні покарання не врахував вимоги ст.53 КК України та не взяв до уваги санкцію ч.1 ст.286 КК України. Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати, постановити новий вирок, яким призначити покарання у виді 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

У поданій апеляційній скарзі представник потерпілого, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій, вважає вирок суду незаконним прийнятим з істотним порушенням вимог цивільного та кримінального процесуального закону у зв`язку з необґрунтованим залишенням без розгляду цивільного позову потерпілого, а також надто мякого покарання обвинуваченому. Вказує, що вирок в цій частині взагалі немотивований, суперечить вимогам законодавства, зокрема ЗУ «Про судовий збір», а тому просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та залишення цивільного позову скасувати, призначити найбільш суворе покарання та повністю задовольнити цивільний позов потерпілого до обвинуваченого.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, міркування обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого з викладених у них підстав, а скаргу прокурора та представника потерпілого заперечили, прокурора, який підтримав свою скаргу, інші скарги заперечив, потерпілого та його представника, які скаргу представника підтримали, а скарги обвинуваченого та прокурора заперечили, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом, що по суті в апеляційних скаргах не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України є правильною і також не оскаржується.

Що стосується доводів скарги прокурора про неправильність призначення розміру покарання, то вони заслуговують на увагу, оскільки призначене судом першої інстанції покарання не відповідає вимогам ст.53 КК України, яка констатує призначення покарання виходячи з неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 вчинив злочин невеликої тяжкості, раніше несудимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, де фактично позитивно характеризується, працює.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а обтяжуючих обставин не встановлено, з чим погоджується і апеляційний суд. Твердження представника потерпілого про відсутність пом`якшуючих обставин є безпідставними.

Звертає апеляційний суд увагу і на те, що саме потерпілий передав обвинуваченому право керувати автомобілем.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується частково з доводами скарги прокурора, у зв`язку з чим, змінює в цій частині вирок суду першої інстанції та призначає покарання ОСОБА_8 у виді штрафу в розмірі 235 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 3995 гривень.

На думку суду, обране покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, як самою обвинуваченим, так і іншими особами, а тому підстав для скасування вироку з мотивів призначення більш суворого покарання, про що просять прокурор та представник потерпілого, суд не вбачає.

Вирішуючи апеляційні скарги обвинуваченого та представника потерпілого щодо цивільного позову суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Пунктом 6 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, будь-яких пільг щодо сплати судового збору за подання позовів про стягнення моральної шкоди чинним законодавство не передбачено.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано залишив цивільний позов потерпілого в частині стягнення моральної шкоди без розгляду, оскільки останнім не був сплачений судовий збір.

Разом з тим, не може апеляційний суд погодитися з законністю залишення цивільного позову потерпілого в частині стягнення матеріальних збитків, оскільки законні підстави для цього відсутні, а тому частково задовольняє апеляційні скарги як обвинуваченого, так і потерпілого, та скасовує вирок суду першої інстанції в цій частині.

Оскільки суд першої інстанції залишив без розгляду цивільний позов потерпілого в частині стягнення матеріальних збитків, що не ґрунтується на вимогах закону, фактично не розглядав підставність позову, тому апеляційний суд вважає, що вирок суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду позову в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу в розмірі 235 (двісті тридцять п`ять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3995 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто п`ять) гривень.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 в частині залишення без розгляду цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_8 щодо стягнення матеріальних збитків скасувати.

Призначити новий розгляд цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_8 щодо стягнення матеріальних збитків в порядку цивільного судочинства в цьому ж суді в іншому складі суду.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді