Справа № 161/3074/17
Провадження № 1-кп/161/256/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2017 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022 від 21 лютого 2017 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з повною загальною середньою освітою, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей: синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працює, не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 30.07.2014 року №162-ос старшину ОСОБА_3 , на підставі розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 29.07.2014 року №Т/10-1825 поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії 2 групи інспекторів прикордонної служби 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_6 " І категорії (тип Б).

Згідно указу Президента України від 14.01.2015 року в Україні оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з чим відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" діє особливий період.

На посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 проходить військову службу полковник ОСОБА_8 .

Відповідно до вимог ст.ст. 29-32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статут), військовослужбовці за своїм службовим становищем і військовим званням можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальник має право віддавати підлеглому накази, підлеглий зобов`язаний беззастережно їх виконувати. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Статтею 28 Статуту передбачено, що одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України є єдиноначальність і полягає в наділені командира всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих та наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази.

Відповідно до вимог ст. 37 Статуту, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ.

Проходячи військову службу, старшина ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ст.ст. 9, 11, 16, 28-32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, був зобов`язаний суворо дотримуватись в своїй службовій діяльності вимог Конституції України, Законів України, Статутів внутрішньої служби Збройних Сил України, беззастережно виконувати законні накази та розпорядження своїх командирів, ставитися до них з повагою та бути зразком виконання службового обов`язку.

Однак, старшина ОСОБА_3 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України в період проходження військової служби, відкрито відмовився виконувати наказ начальника в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, чим вчинив непокору за наступних обставин:

Так, 05 листопада 2016 року на засіданні атестаційної комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 до старшини ОСОБА_3 доведено наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 26.10.2016 року № 248-ОС "Про оголошення наказу по особовому складу" про зарахування старшини ОСОБА_3 в розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 , в зв`язку із чим військовослужбовцю необхідно розрахуватись із ІНФОРМАЦІЯ_9 та вибути до нового місця служби.

Однак, старшина ОСОБА_3 повідомив, що розраховуватись та вибувати до нового місця служби не буде.

Вподальшому, 05 листопада 2016 року на вказаній атестаційній комісії начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 полковником ОСОБА_8 в присутності начальника міжрайонного оперативно-розшукового відділу (з м.д. н.п. Луцьк) управління Північного регіонального управління майора ОСОБА_9 , заступника начальника загону начальника відділу персоналу полковника ОСОБА_10 , начальника відділу кадрів підполковника ОСОБА_11 , помічника начальника загону з правової роботи начальника групи правового забезпечення підполковника юстиції ОСОБА_12 віддано наказ старшині ОСОБА_3 виконати наказ начальника Північного регіонального управління Держприкордонслужби України від 26.10.2016 року №248-ОС.

Проте, старшина ОСОБА_3 достовірно знаючи, що він являється військовослужбовцем і повинен проходити військову службу за контрактом, маючи реальну можливість виконати вищевказаний наказ, але не бажаючи підкорятися законному наказу свого безпосереднього командира, близько 12 год. 00 хв. 05 листопада 2016 року знаходячись у приміщенні штабу ІНФОРМАЦІЯ_4 по АДРЕСА_3 , відкрито відмовився виконувати наказ начальника Північного регіонального управління Держприкордонслужби України від 26.10.2016 року № 248-ОС "Про оголошення наказу по особовому складу" про зарахування старшини ОСОБА_3 в розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 , в зв`язку із чим військовослужбовцю необхідно розрахуватись із ІНФОРМАЦІЯ_9 та вибути до нового місця служби.

Органом досудового розслідування вказані умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 3 ст. 402 КК України, які виразились у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

21 лютого 2017 року під час досудового розслідування між прокурором військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості, згідно з якої, останній беззастережно визнає себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.402 КК України та добровільно повідомив правоохоронні органи про обставини вчинення ним вказаного кримінального правопорушення, розкрив схему можливого вчинення аналогічних правопорушень, повідомив правоохоронні органи про вчинення іншими особами аналогічних правопорушень, про яке органу досудового розслідування раніше не було відомо, при цьому, зобов`язався вчинити дії з метою співпраці у викритті правопорушення, про яке останнім повідомлено правоохоронні органи, а також сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди, враховується, що ОСОБА_3 повністю визнав свою вину, щиро розкаюється у вчиненому, активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення, раніше не судимий, позитивно характеризується, а тому ОСОБА_3 призначається покарання за ч. 3 ст. 402 КК України, із застосуванням ст.ст. 53, 69 КК України у вигляді штрафу у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 гривень.

Зазначеною угодою також передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Крім того, умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Прокурор, обвинувачений та його захисник в підготовчому судовому засіданні просили суд затвердити угоду про визнання винуватості.

Судом роз`яснені обвинуваченому ОСОБА_3 , його захиснику та прокурору наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також положення ст. 474 КПК України.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши угоду про визнання винуватості, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно до вимог ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором або підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів; особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.402 КК України, та повністю підтвердив обставини його вчинення, крім того, зобов`язався, вподальшому, вчинити дії з метою співпраці у викритті правопорушення, про яке останнім було повідомлено правоохоронні органи. У вчиненому щиро розкаявся та погоджується на призначення узгодженого покарання.

У відповідності до вимог ст. 12 КК України, за ступенем тяжкості, вчинений ОСОБА_3 злочин, передбачений ч. 3 ст. 402 КК України, відносяться до категорії тяжких.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд не вбачає.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

В даному випадку судом роз`яснено обвинуваченому та прокурору правові наслідки затвердження угоди, перевірено відповідність угоди фактичним обставинам справи, а також добровільність позицій сторін.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним і призначення обвинуваченому узгодженого покарання.

Суд вважає, що узгоджене сторонами покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів, так і іншими особами.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 468, 473, 475, 476 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 21 лютого 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022 від 21 лютого 2017 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України, між прокурором військової прокуратури Луцького гарнізону ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_3 .
Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 402 КК України і призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий:/підпис/

Згідно з оригіналом:
Суддя Луцького міськрайоного суду ОСОБА_1