АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
21 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з середньою освітою, який не одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не працює, без місця реєстрації, проживає за адресою : АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 17.05.1997 Ленінградським районним судом м. Києва за ст. 17, ч. 3 ст. 81, ч. 1 ст. 89, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 46-1 КК України (в редакції 1960 року), з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;
- 20.02.1998 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 81, ст. 43 КК України (в редакції 1960 року) до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 12.03.2002 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі;
- 20.11.2006 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі;
- 05.01.2012 Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- 09.09.2015 Подільським районним судом м. Києва за ч.2 ст.185 КК
Справа № 11-кп/796/2095/2015
Категорія: ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_6
України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

Цим вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст.ст. 71,72 КК України, за сукупністю вироків, з урахуванням не відбутого ОСОБА_5 покарання у виді 3 років позбавлення волі за вироком Подільського районного суду м. Києва від 09.09.2015 року, шляхом часткового приєднання вказаного не відбутого покарання, визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою судом першої інстанції залишено без змін.
Не погодившись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Оболонського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року відносно нього змінити, пом`якшивши йому покарання призначене судом першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що вирок в частині призначення покарання є несправедливим через суворість, вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що на його утриманні є троє неповнолітніх дітей, один із яких є його сином, а двоє інших діти його цивільної дружини, які хворіють, підтвердженням чого є довідки з лікарні, а тому просить пом`якшити йому призначене судом першої інстанції покарання та перерахувати термін його ув`язнення в Київському слідчому ізоляторі за правилами ч. 5 ст. 72 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, доводи прокурора, який заперечував проти поданої апеляційної скарги, вважаючи вирок законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з вироком суду, 21 червня 2016 року, близько 02 год. 00 хв., у ОСОБА_5 , який перебував поруч з приміщенням котельні за адресою: АДРЕСА_2 , виник намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.
Реалізуючи вказаний вище намір, впевнившись, що за його діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, ОСОБА_5 знайшов неподалік котельні дерев`яну балку та приставив її до віконної рами, розташованої на другому поверсі приміщенні котельні, піднявшись по якій, заздалегідь заготовленим інструментом типу «фомка» віджав віконну раму.
Продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, ОСОБА_5 проник через віконну раму до приміщення котельні, звідки, діючи таємно, повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, взяв належне СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» майно на загальну суму 6882 гривні 29 копійок (без ПДВ), яке бажав викрасти, а саме: провід зварювальний довжиною 10 метрів вартістю 365 гривень 00 копійок; манометри у кількості 43 штуки вартістю 107 гривень 50 коп. кожен, на загальну суму 4622 гривень 50 копійок; один ніж електричний вартістю 320 гривень 00 копійок; один ніж по металу вартістю 50 гривень 44 копійки; замки навісні у кількості 2 штуки вартістю 63 гривень 47 копійок за кожен на загальну суму 126 гривень 94 копійки; один лічильник ХВП вартістю 736 гривень 29 копійок; одну плашку 1/2 вартістю 12 гривень 67 копійок, одну плашку 3/4 вартістю 24 гривні 45 копійок, вентилі у кількості 2 штуки вартістю 35 гривень за одну одиницю, а всього на загальну суму 70 гривень 00 копійок, ключ трубний № 1 вартістю 240 гривень 00 копійок, ключ трубний № 2 вартістю 314 гривень 00 копійок.
Продовжуючи вказані вище дії, об`єднанні одним єдиним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення, ОСОБА_5 підійшов до автомобіля марки ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору, який на той момент перебував у приміщенні вказаної вище котельні та за допомогою заздалегідь заготовленого інструмента типу «фомка» відчинив багажник автомобіля, звідки забрав автомобільний домкрат вартістю 800 гривень, що належить ОСОБА_8 .
В подальшому ОСОБА_5 направився до виходу з котельні разом з майном, яке бажав викрасти, однак був зупинений працівниками поліції, в зв`язку із чим, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не зміг цього зробити з причини, які не залежали від його волі.
Внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у разі доведення його до кінця, ОСОБА_5 міг би спричинити СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «КИЇВЕНЕРГО», майнову шкоду на загальну суму 6882 гривень 29 копійок та ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 800 гривень 00 копійок
Суд першої інстанції, допитавши обвинуваченого ОСОБА_5 , за згодою сторін визнав недоцільним дослідження тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.
У зв`язку з цим суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини та правова кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому, у відповідності до положень ст. 404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються.
Призначаючи обвинуваченому покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких, дані про його особу, зокрема те, що вона раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, характеризується формально задовільно. Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 судом визнано щире каяття.
Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, а також спосіб життя обвинуваченого, матеріальний стан його родини, вчинення злочину внаслідок збігу скрутних та негативних особистих обставин, відсутність претензій потерпілих, суд першої інстанції прийшов до висновків про необхідність обрання обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.3 ст.185 КК України.
Визначаючи покарання за сукупністю вироків, суд належним чином вмотивувавши своє рішення, з урахуванням того, що ОСОБА_5 не відбув покарання за попереднім вироком та вчинив новий тяжкий злочин під час іспитового строку, до призначеного покарання частково приєднав невідбуте покарання за вироком Подільського районного суду м. Києва від 09.09.2015 року та призначив ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду, вважаючи, що саме такий вид та розмір покарання сприятиме досягненню його мети. При цьому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо надмірної суворості покарання в даному випадку є безпідставними, навіть з урахуванням перебування на утриманні обвинуваченого неповнолітнього сина та двох дітей його співмешканки, які потребують лікування, як він на те посилається в апеляційній скарзі, оскільки дані про попередні судимості обвинуваченого свідчать про неможливість його виправлення при застосуванні більш м`якого покарання.
Виходячи з викладеного, апеляційна скарга обвинуваченого про пом`якшення йому покарання як за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, так і призначеного за правилами ст. 71 КК України, задоволенню не підлягає.
Судом першої інстанції не приймалось рішення про зарахування ОСОБА_5 строку попереднього ув`язнення за правилами ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, в зв`язку з чим це має здійснити суд апеляційної інстанції, за період з 21.06.2016 року по день набрання вироком законної сили.
На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_5 без змін.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 за період з 21.06.2016 року по 21.12.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3