У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря - ОСОБА_4 , прокурора - ОСОБА_5 , представників потерпілого - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисника обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_11 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000076 від 15 квітня 2013 року, про обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 177, ч.2 ст. 209 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 177 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою від 05.09.2016 року прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні за № 0000076 від 15 квітня 2013 року, про обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 177, ч.2 ст. 209 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 177 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про здійснення спеціального судового провадження. Своє клопотання мотивував тим, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 переховувалися від органу досудового розслідування і продовжують переховуватися і надалі у зв`язку з чим оголошені в міжнародний розшук, що є підставою для здійснення відносно них спеціального судового провадження., надавши суду відповідні матеріали .

Представники потерпілого в підготовчому судовому засіданні підтримали клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_10 заперечив проти клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження, з підстав порушень кримінально процесуального закону, зокрема права на захист, під час здійснення спеціального досудового розслідування, заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з невідповідністю обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам КПК України.

Захисник обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_13 в підготовчому судовому засіданні підтримав позицію, висловлену захисником ОСОБА_10 , просив суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження та повернути обвинувальний прокурору у зв`язку з невідповідністю обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_11 в підготовчому судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження та повернути обвинувальний прокурору у зв`язку з невідповідністю обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам КПК України.

Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього документи, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог Розділу ІV КПК України участь обвинуваченого під час підготовчого судового засідання та судового розгляду є обов`язковою, що відповідає гарантіям, закріпленим міжнародними нормативно-правовими актами в сфері захисту прав людини.

Так, право обвинувачуваного захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, є істотним елементом засобів процесуального захисту, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. Крім того, Міжнародний пакт про громадянські та політичні права 1966 р. передбачає, що кожний має право при розгляді будь-якого пред`явленого йому обвинувачення на ряд гарантій на основі повної рівності й, зокрема, бути засудженим у його присутності та захищати себе особисто або за допомогою обраного ним захисника.

Таким чином, особиста присутність особи у судовому процесі виділена як одна з найбільш фундаментальних гарантій права на справедливий розгляд справи, гарантований ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., відповідно до якої «кожна людина має право під час будь-якого кримінального обвинувачення, що їй пред`явлене, на справедливий розгляд справи судом».

Відповідно до ч.3 ст.323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 КПК України, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук. За наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

При цьому слід мати на увазі, що процедури іn absentia неминуче припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання підсудного. У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Так, у рішенні «Меденіца проти Швейцарії» ЄСПЛ зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією.

Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійсненне відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа «Сейдовіч проти Італії»). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення з листів родичів (справа «Т. проти Італії») або від співробітників засобів масової інформації (справа «Шомоді проти Італії»), є необґрунтованими.

Так у справі «Сейдович проти Італії» Суд зазначив, що питання, яке слід вирішити в даній справі, полягає в тому, чи можна за відсутністю офіційного повідомлення про справу вважати заявника в достатній мірі проінформованим про те, що він був притягнутий до кримінальної відповідальності та відбудеться судовий розгляд його справи, щоб він мав можливість вирішити: відмовитися від свого права приймати участь в слуханні справи чи ухилитися від правосуддя. В даній справі Суду не було продемонстровано, що заявник був в достатній мірі проінформований про притягнення його до кримінальної відповідальності та про пред`явлені йому обвинувачення. З цих підстав неможна робити висновок, що він намагався ухилитися від суду чи недвозначно відмовився від свого права прибути в судове засідання. Така ситуація може мати місце, зокрема, коли обвинувачений публічно або в письмовій формі заявляє про те, що не має наміру реагувати на повістку про явку до суду, яка була отримана не від властей, а з інших джерел, або, коли обвинуваченому вдалося уникнути арешту.

У справі «Колоцца проти Італії» Суд зауважив, що гарантії, які містяться у статті 6 п. 3 Конвенції, є складовими елементами серед інших загального поняття "справедливий розгляд у суді". На аргумент Уряду про те, що неможливість проведення судового засідання у разі неявки сторони здатна паралізувати розгляд кримінальних справ, оскільки, наприклад, з часом може закінчитися термін давності кримінального переслідування, Суд зазначив, що ніщо не виправдовує в очах Суду повну і непоправну втрату права на участь у судових слуханнях.

Значущим у розумінні практики ЄСПЛ видається знаходження компромісу між санкціями, що вводяться законодавцем щодо підсудного, який не з`явився до суду, і його процесуальними правами, що гарантують справедливість судового розгляду Європейський суд у подібних справах окремо досліджує як заходи, що були вжиті владою для запобігання відмов від присутності на слуханнях справи, так і в цілому наявність у влади можливості вживати будь-які заходи. Крім того, підсудний, що не з`явився до зали судового засідання, ні за яких обставин не може бути позбавлений права на захист за посередництвом обраного ним захисника. При цьому Суд зазначає, що у будь-якому разі, до яких би заходів не вдавалася влада для забезпечення належної явки підсудного, вона не вправі застосовувати несумірні засоби для досягнення зазначеної мети.

Більш того, як зазначено ЄСПЛ в рішенні «Колоцца проти Італії» підпункти (с), (d) та (е) п. 3 гарантують кожній людині, якій пред`явлено кримінальне обвинувачення, право "захищати себе особисто", "допитувати свідків, що показують проти неї, або мати право на те, щоб ці свідки були допитані", "користуватися безкоштовною допомогою перекладача, якщо вона не розуміє мови, що використовується в суді, або не говорить на цій мові", і важко уявити собі, як обвинувачений може здійснювати ці права, не будучи присутнім. В даному випадку Суду не доводиться встановлювати, відмовився і за яких обставин обвинувачений від здійснення свого права бути присутнім при розгляді справи, оскільки в будь-якому випадку, відповідно до уставленої прецедентної практики Суду, відмова від здійснення права, гарантованого Конвенцією, повинна бути встановлена недвозначним чином.

Так, в підготовчому судовому засіданні, заявивши клопотання про спеціальне судове провадження, прокурором надано лист з яким для отримання підтвердження перебування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у міжнародному розшуку прокуратура Житомирської області 17.01.2017 р. зверталася в Укрбюро Інтерполу ГУНП в Житомирській області, саме за відомостями чи перебувають зазначені вище особи на даний час у міжнародному розшуку.

На виконання вказаного листа було надано відповідь, а саме лист сектору Укрбюро Інтерполу ГУНП в Житомирській області від 17.01.2017 року, згідно якого за даними Генерального секретаріату Інтерполу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оголошена у міжнародний розшук 14.06.2013 року, а гр.. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оголошений у міжнародний розшук 07.06.2013 року. Згідно долучених до вказаного листа виписок, які у встановленому порядку не перекладені на державну мову, датою публікації таких є 07.07.2013 року та 17.06.2013 року. Таким чином, у вказаному листі відсутні відомості про перебування вказаних осіб у міжнародному розшуку станом на час розгляду справи в суді, а з доданих до такого листа відомостей встановити це не має можливості.

Водночас, прокурором у підготовчому судовому засіданні також надано ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 11.03.2016 року про задоволення клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0000076 від 15 квітня 2013 року в мотивувальній частині якої зазначено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були затримані 20.01.2015 року в м. Ніредьгаза Угорщина, однак відпущені 21.01.2015 року та мають реєстрацію в цій країні, дана обставина також підтверджується і наявною в матеріалах даного кримінального провадження довідкою Сектора Укрбюро Інтерполу УМВС України в Житомирській області №5/1-229 від 26.03.2015 року , що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є громадянами Угорщини та мають реєстрацію у вказаній країні..
Таким чином, станом на 21.01.2015 року місцезнаходження обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є встановленим. Однак як вбачається із наданих прокурорм матеріалів органом досудового розслідування не здійснювалися будь-які дії щодо повідомлення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за встановленим досудовим розслідуванням їхнім місцем реєстрації в Угорській республіці.
Частиною першою статті 297-5 КПК України передбачено, що повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційних веб-сайтах органів, що здійснюють досудове розслідування. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Прокурором до клопотання про здійснення спеціального судового провадження долучено копії публікації повістки про виклик підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на10 год. 00 хв.21.03.2016 року для допиту в кримінальному провадженні № 12013-6 в ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме в газеті «Урядовий кур`єр» № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також, в газеті «Урядовий кур`єр» № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) від 20.07.2016 року наявна публікація повістки про виклик підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_9 для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження на 23.07.2016 року, 24.07.2016 року та 25.07.2016 року.

Водночас прокурором до клопотання не надано жодних підтверджень того, що в порядку передбаченому частиною першою статті 297-5 КПК України повістки про виклик підозрюваних у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилались за останнім відомим місцем їх проживання чи перебування, з урахуванням встановлених відомостей згідно ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 11.03.2016 року. Крім того, прокурором не підтверджено в судовому засіданні що в порядку передбаченому частиною першою статті 297-5 КПК України на офіційних веб-сайтах органів, що здійснюють досудове розслідування було здійснено публікація таких повісток (на10 год. 00 хв.21.03.2016 року, на 23.07.2016 року, 24.07.2016 року та 25.07.2016 року).

Тобто, в порушення вимог кримінального процесуального закону підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не було повідомлено в порядку, передбаченому ч.1 ст.297-5 КПК України.

Заслуговують на увагу також твердження захисника, що даних про вручення захиснику ОСОБА_12 повідомлень про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 177, ч.2 ст. 209 КК України від 11.07.2016 року, немає, зокрема відсутні такі і в доданому до обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Так, відповідно до ч.2 ст. 297-5 КПК України копії процесуальних документів, що підлягають врученню підозрюваному, надсилаються захиснику.

Пояснення прокурора в підготовчому судовому засіданні, що адвокат 12.07.2016 року знайомився з усіма матеріалами кримінального провадження , не замінюють процесуального порядку вчинення дій прокурором та слідчим передбачених положеннями ч.2 ст. 297-5 КПК України.

До загальних засад кримінального провадження, зокрема, відносяться: законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань. При цьому зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у ст.7 КПК України, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Сторона обвинувачення зобов`язана використати всі передбачені законом можливості для дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого (зокрема, прав на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя) у разі здійснення кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження слід відмовити.

Також розглядаючи клопотання захисника обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Вимоги щодо форми та змісту обвинувального акту визначені ст. 291 КПК України

Згідно вимог вищезазначеної статті КПК, обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт має містити найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, анкетні відомості кожного обвинуваченого, анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), прізвище, ім.»я по батькові та займана посада слідчого, прокурора, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди, завданої правопорушенням, розмір витрат на залучення експерта, дату та місце йог складання та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

До обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов,якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування.

Кримінальним процесуальним законом встановлено вичерпний перелік документів, які надаються суду до початку судового розгляду кримінального провадження, і на підставі яких судом вирішуються питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, наявність будь-яких недоліків або суперечностей є недопустимим.

Зі змісту ст. 291 КПК України вбачається, що реєстр матеріалів досудового розслідування, цивільний позов та інші передбачені законом документи є невід`ємною частиною і складовою обвинувального акту, а тому також мають відповідати вимогам Кримінально-процесуального Кодексу України.

Згідно ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом.

Згідно ч.2 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Відповідно до ч.4 ст. 278 КПК України слідчим та прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про дату та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа із зазначенням статті (частини статті) закону України.

Водночас при дослідженні реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000076 встановлено, що в ньому не відображено повних відомостей про прийняті процесуальні дії та рішення під час досудового розслідування, а в перелічених у реєстрі процесуальних рішеннях відсутні необхідні дані, зокрема, у розділі ІІ реєстру під № № 152, 155, 156, 174, 175, 176 не зазначений час повідомлення про підозру та правова кваліфікація кримінальних правопорушень у вчиненні яких підозрюються ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

Також встановлено, що у реєстрі відсутні відомості про вчинення такої процесуальної дії як повідомлення захисника обвинувачених про завершення досудового розслідування та надання йому доступу до матеріалів досудового розслідування.

Також у даному кримінальному провадженні, відповідно до глави 24-1 КПК України здійснювалося спеціальне досудове розслідування кримінального правопорушення.

Згідно положень ст. 297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування (іn absentia) здійснюється згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом з урахуванням положень цієї глави, на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених в тому числі, статтею 209 КК України, стосовно підозрюваного, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук.

Згідно ч.6 ст. 297-4 КПК України, відомості про здійснення спеціального досудового розслідування вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Проте обвинувальний акт та доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні не містять відомостей про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про здійснення спеціального досудового розслідування.

Необхідність застосування належної правової процедури, чого вимагають завдання кримінального провадження, зазначені у ст. 2 КПК України в частині охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, яким зокрема, є підозрюваний, обвинувачений, безумовно повинні дотримуватися і при здійсненні спеціального досудового розслідування.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 291 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи,стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Відповідно до порядку визначеного ч.1 ст. 297-5 КПК України, повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційних веб-сайтах органів, що здійснюють досудове розслідування. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах загальнодержавної сфери розповсюдження підозрюваний вважається належним чином ознайомлений з її змістом.

Доданий до обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування не містить жодних відомостей про публікування повісток про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційних веб-сайтах органів, що здійснюють досудове розслідування.

З огляду на викладене, виклик підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в порядку, передбаченому ч.1 ст. 297-5 КПК України для надання їм доступу до матеріалів досудового розслідування не було здійснено, чим також порушено їх право на захист.

Відповідно до ч.2 ст. 297-5 КПК України, копії процесуальних документів, що підлягають врученню підозрюваному надсилаються захиснику.

Проте, доданий до обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування не містить даних про вручення захиснику ОСОБА_12 повідомлень про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 177, ч.2 ст. 209 КК України від 11.07.2016 року.

Таким чином, органом досудового розслідування при здійсненні спеціального досудового розслідування кримінального правопорушення відносно підозрюваних ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не дотримано вимог глави 24-1 КПК України.

Вимоги до обвинувального акту визначені ст.291 КПК України, де в п.5 ч.2 цієї статті зазначено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Пунктом 7-1 визначено необхідність зазначення підстав застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Дослідивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні, колегія суддів прийшла до висновку про невідповідність останнього вимогам ст.291 КПК України, оскільки із змісту обвинувального акта можливо зробити висновок про те, що дане кримінальне провадження здійснюється відносно фізичних осіб та щодо юридичної особи «ПП Канал-люкс». Крім того, вказують про реєстрацію ОСОБА_8 нового ПП «Лоокі», продовжуючи свої дії. Однак в обвинувальному акті не зазначено місцезнаходження вищезазначених юридичних осіб та даних про її державну реєстрацію, не розкрито суть пред`явленого обвинувачення та формулювання в частині дій юридичної особи, які прокурор вважає встановленими. Із змісту обвинувального акта не вбачається, чи вів ОСОБА_8 , як виконроб «ПП Канал-люкс», бухгалтерський та податковий облік на підприємстві особисто, чи дані функції виконувала інша службова особа.

Крім того, формулювання обвинувачення має міститись у обвинувальному акті після викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Обвинувачення повинно бути сформульовано таким чином, щоб не виникало сумнівів у його тлумаченні, та щоб воно було зрозумілим і не могло трактуватися двояко.

Окрім того, в обвинуваченні за ч. 2 ст. 209 КК України органом досудового розслідування в обвинувальному акті не вказано об`єктивну та суб`єктивну сторону кримінального правопорушення, не зазначено які саме дії призвели до легалізації (відмивання) грошових коштів, яка роль у цьому була відведена кожному з обвинувачених та яким чином між ними розподілялись ролі.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У відповідності до положень п.(а) ч.3 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п.52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п.58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Разом з тим, закріплення в КПК України вимог до обвинувального акту є однією із форм реалізації на національному рівні положень статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини, яка гарантує право на справедливий суд, закріплюючи принцип верховенства закону, на якому будується демократичне суспільство. При цьому, при визначені справедливості судового розгляду необхідно розглядати кримінальне провадження в цілому, оскільки справедливий характер розгляду може суттєво зачіпатися, якщо на початкових етапах слідства такі вимоги не дотримані (Imbrioscia v. Switzerland, 24 November 1993).

В даній ситуації виклад фактичних обставин справи і формулювання конкретного обвинувачення охоплюється положеннями підпунктів а та b п. 3 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини, які гарантують право обвинуваченого бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього та мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Так, Європейський Суд з прав людини зазначив, що межі гарантій, передбачених підпунктом «а» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження. У цьому зв`язку необхідно зазначити, що підпункт «а» пункту 3 статті 6 Конвенції не накладає жодних формальних вимог щодо способу, у який обвинувачений має бути проінформований про характер і причини висунутих щодо нього обвинувачень. Суд також зазначає, що підпункти «a» і «b» пункту 3 статті 6 Конвенції взаємопов`язані та що право бути поінформованим про характер і причини висунутих обвинувачень слід розглядати у світлі права обвинуваченого на підготовку свого захисту (пункт 37 рішення «Жупнік проти України»).

Згідно з ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд справи проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.

Тобто, обвинувальний акт є тим підсумковим документом досудового розслідування, який не може містити в собі жодних внутрішніх суперечностей, а всі складові частини цього документу повинні бути узгоджені між собою; висунуте обвинувачення має бути конкретним, що є прямим обов`язком органу досудового розслідування та невід`ємною частиною права обвинуваченого на захист.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 року «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Тому в даному випадку зазначені вище порушення можуть бути розцінені як порушення права обвинуваченого на захист, тобто як істотне порушення норм кримінального процесуального закону, яке в майбутньому перешкодить чи може перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що свідчить про наявність у обвинувальному акті таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

п.1 ч.3 ст.42 КПК установлює, що обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. А неконкретність та незрозумілість обвинувачення є порушенням п.«а» ч.3 ст.6 конвенції та права на захист. А відповідно до п.3 ч.2 ст.87 КПК є істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Крім того, слідчим при складанні обвинувального акту в повній мірі не визначено коло потерпілих у даному кримінальному провадженню.

Так, згідно обвинувального акту вказано, що кримінальним правопорушенням ТОВ «ukrbiotal» завдано майнову шкоду.

Згідно ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Разом з тим, зі змісту самого обвинувального акту відсутні відомості про те, що юридична особа ТОВ «ukrbiotal» є потерпілою у вказаному кримінальному правопорушенні. Так, відповідно до ст. 291 ч. 2 КПК України обвинувальний акт має містити зокрема такі відомості: 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Згідно ч.2 ст.58 КПК України представником юридичної особи, яка є потерпілим, може бути її керівник, інша особа, уповноважена законом або установчими документами, працівник юридичної особи за довіреністю, а також особа, яка має право бути захисником у кримінальному провадженні.

Крім того у відповідності до ст. 291 ч. 1 КПК України обвинувальний акт має містити зокрема такі відомості: 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство) . В обвинувальному акті зазначено, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 громадяни України, однак органом досудового розслідування не взято до уваги довідку Сектора Укрбюро Інтерполу УМВС України в Житомирській області №5/1-229 від 26.03.2015 року , що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є громадянами Угорщини та мають реєстрацію у вказаній країні.

Суд звертає увагу, що зазначені висновки суду є результатом розгляду обвинувального акту та доданих до нього документів, а не результатом дослідження доказів.

Глава 28 КПК України, якою врегульовано процедуру судового розгляду, не передбачено процедури виправлення недоліків обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування.

Залишення ж у матеріалах кримінального провадження обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування з недоліками є неприпустим, оскільки це свідчить про неповагу до закону, до встановлених ним норм та вимог.

Таким чином, враховуючи все вищевикладене, приймаючи до уваги, що ст.314 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, який може прийняти суд, що не підлягає розширеному тлумаченню, суд приходить до висновку про неможливість призначення обвинувального акту та додатків до нього у цьому кримінальному провадженні до судового розгляду, у зв`язку із їх невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу України, а також про необхідність у зв`язку із наведеними фактами істотних порушень вимог КПК України повернення обвинувального акту по матеріалам кримінального провадження, прокуророві для усунення недоліків у зв`язку з невідповідністю вимогам діючого законодавства.

Статтю 291 КПК України, в якій викладено вимоги щодо складення, затвердження, змісту обвинувального акту та переліку документів, що до нього додаються, законодавцем визначено як «Обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування», а тому фактичне не виконання вимог ст. 109 КПК України, є підставою повернення обвинувального акту також.

Єдиним процесуальним шляхом виправлення недоліків обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування, передбаченим КПК України, є повернення обвинувального акту прокурору з метою усунення ним недоліків протягом розумного строку.

А тому колегія суддів приходить до переконання, що вказаний обвинувальний акт з додатками підлягає поверненню прокурору для усунення зазначених недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 291, 314, 372 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відмовити.

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000076 відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 177, ч.2 ст. 209 КК України та ОСОБА_11 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 177 КК України повернути прокурору прокуратури Житомирської області для усунення вищезгаданих порушень вимог КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції протягом семи днів з дня її оголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2