Справа № 343/780/17
Провадження № 11-кп/779/277/2017
Категорія ст. 81 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 травня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

представника

Долинського ВЦ № 118 ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду.

Відмовляючи у задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 , суд виходив із встановлених в судовому засіданні обставин та дійшов висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_6 за час відбування покарання не є сумлінною, оскільки він неодноразово порушував умови відбування та режим відбування покарання, за що, зокрема, на нього 3 рази накладалися стягнення, 2 з яких в виді поміщення в ДІЗО на строк 10 діб.

Отримання тільки 4 заохочень за більш ніж 4 роки відбування покарання, на думку суду, не свідчить про те, що засуджений сумлінною поведінкою довів своє виправлення. За таких обставин, враховуючи, що сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого, чого ОСОБА_6 під час відбування покарання не дотримано, підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання не вбачав, а тому в задоволенні його клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання вважав за необхідне відмовити.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор та представник Долинського ВЦ № 118 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважають її безпідставною, просили ухвалу суду залишити без змін;

- засуджений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та задовольнити клопотання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, вважає ухвалу незаконною.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали заяви, обговоривши доводи і мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, ухвала суду першої інстанції постановлена з правильним застосуванням матеріального права та дотриманням вимог процесуального закону.

Відповідно до положень ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до засудженого, що відбуває покарання у виді обмеження волі, та який сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Зі змісту вказаної норми випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов: 1) особа відбуває основне покарання у виді обмеження волі; 2) засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; 3) він фактично відбув встановлену ч. 3 ст. 81 частину призначеного судом покарання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 , будучи раніше тричі судимий, засуджений вироком Миколаївського районного суду Львіської області від 22 травня 2013 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, вироком Миколаївського районного суду Львіської області від 12 грудня 2013 року за ч. 1 ст. 296, ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2015 року йому замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді 2 років 2 місяців 24 днів обмеження волі. Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 31 грудня 2015 року засудженому ОСОБА_6 зараховано в строк відбування покарання за правилами ст. 72 КК України час слідування його під вартою з 28 жовтня 2015 року по 31 листопада 2015 року з розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі. Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26 січня 2016 року засудженому ОСОБА_6 зараховано за правилами ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, строк його попереднього ув`язнення з 22 травня 2013 року по 25 червня 2013 року та з 27 листопада 2013 року по 13 листопада 2014 року у строк покарання.

З урахуванням всіх перерахунків, проведених на підставі ухвал суду, початок відбуття покарання засудженому рахується з 22 травня 2013 року, кінець строку 01 жовтня 2017 року.

ОСОБА_6 засуджений вироком Миколаївського районного суду Львіської області від 22 травня 2013 року за вчинення тяжкого злочину, що враховано при призначенні остаточного покарання за вироком Миколаївського районного суду Львіської області від 12 грудня 2013 року. На час розгляду справи відбув необхідні 2/3 частини призначеного судом покарання.

В той же час, одною із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, з приводу чого колегія суддів зазначає наступне.

З характеристики на засудженого ОСОБА_6 від 17 травня 2017 року (а.п. 7) вбачається, що ОСОБА_6 в установах виконання покарань знаходиться з 23 травня 2013 року. В СІЗО м. Львів порушення не допускав, дисциплінарні стягнення не накладалися. Заохочення не оголошувалися. З 10 липня 2013 року відбував покарання у Личаківській ВК № 30. Був працевлаштований в майстерні установи. Допускав порушення вимог режиму відбування покарання, за що було накладено одне дисциплінарне стягнення, яке на даний час погашене у встановленому законом порядку. Оголошувалось три заохочень правами начальника установи. 30 листопада 2015 року прибув в Долинський ВЦ № 118. З лютого 2016 року був працевлаштований на контрагентському об`єкті «Ромен-Долина», де працює по даний час. Допускав порушення вимог режиму відбування покарання, за що було накладено два дисциплінарні стягнення правами начальника установи у виді поміщення у ДІЗО на 10 діб, які на даний час погашені у встановленому законом порядку. Оголошувалось одне заохочення правами начальника відділення СПС. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. До майна установи ставиться дбайливо. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи з самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт по благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. На профілактичних обліках не перебуває. Приймає участь в реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених за напрямком «Духовне відродження». Зв`язок з родичами підтримує шляхом телефонних розмов. Згідно вироку суду позов не значиться, виконавчі листи на адресу установи не надходили. Вину у скоєному злочині визнав повністю. 25 грудня 2014 року комісією Личаківської ВК № 30 відмовлено у застосуванні ст. 101 КВК України, як такому, що не стає на шлях виправлення. 24 вересня 2015 року комісією Личаківської ВК № 30 задоволено в застосуванні ст. 82 КК України, як такому, що став на шлях виправлення. 22 березня 2016 року комісією Долинського ВЦ № 118 задоволено в застосуванні ст. 81 КК України, як такому, що довів свого виправлення.

Як вбачається довідки про заохочення та стягнення на засудженого ОСОБА_6 , що відбуває покарання в Долинському виправному центрі (№ 118) в Івано-Франківській області від 17 травня 2017 року (а.п. 9), останній був заохочений чотири рази начальником установи та начальником відділення СПС за сумлінне ставлення до праці 25 квітня 2014 року, 09 квітня 2015 року, 08 липня 2015 року, за сумлінну поведінку та ставлення до праці 07 квітня 2017 року. Однак, на засудженого ОСОБА_6 було й накладено три стягнення начальником установи за зберігання заборонених предметів, а саме мобільного телефону, 24 жовтня 2013 року у виді суворої догани, за вживання спиртних напоїв 24 березня 2016 року у виді 10 діб ДІЗО, за спробу приносу спиртних напоїв на контрагентський об`єкт 13 вересня 2016 року у виді 10 діб ДІЗО.

З довідки від 17 травня 2017 року № 118/4/1-122 с/к вбачається, що ОСОБА_6 нараховувалася заробітна плата з лютого 2016 року по квітень 2017 року на загальну суму 24733,64 грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що ОСОБА_6 не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом відбутого періоду покарання, проаналізувавши всі докази, які бути наявні в матеріалах кримінального провадження, у їх сукупності та взаємозв`язку.

Колегія суддів вважає, що сумлінна поведінка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання, гарною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Разом з тим, на думку колегії суддів, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Крім того, умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Аналізуючи вищенаведене, в тому числі лише чотири заохочення протягом тривалого часу відбування покарання, накладення трьох дисциплінарних стягнень у виді суворої догани та 10 діб ДІЗО колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про те, що поведінка засудженого не є сумлінною.

В той час, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про відмову у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 належним чином врахував умови, що передбачені ст. 81 КК України для такого звільнення, та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що за такий період часу засуджений ОСОБА_6 не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Враховуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, колегія суддів приходить до висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення, в даному випадку, не є виправданим.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення без змін.

Колегія суддів, зазначаючи строк і порядок набрання законної сили даної ухвали та її оскарження, враховує правову позицію Верховного Суду України про те, що ухвали суду, постановлені щодо умовно-дострокового звільнення засуджених від відбування покарання, оскарженню в касаційному порядку не підлягають (постанова від 01 грудня 2016 року справа № 317/1520/16-к).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 травня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_2