АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2017року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 листопада 2016 року № 0016361 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, -
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 14 березня 2017 року,

за участю сторін у кримінальному провадженні:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 років.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 визначено рахувати з часу фактичного його затримання, тобто з 30 листопада 2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК Українизараховано ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме з 30 листопада 2016 року до набрання вироком законної сили.
Вирішено питання щодо речових доказів.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок суду змінити в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 123 КК України, призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою його доводи щодо вчинення ним кримінального правопорушення в стані сильного душевного хвилювання, викликаного образами та погрозами з боку потерпілого.
Вважає вирок суду надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення обвинуваченого.
На обґрунтування доводів щодо суворості покарання зазначає, що судом не враховано відсутність претензій з боку потерпілого, а також те, що він має постійне місце роботи, проживає більше трьох років з цивільною дружиною та приймає активну участь у вихованні її малолітньої доньки, що свідчить про можливе його виправлення без ізоляції від суспільства.
Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5 28 листопада 2016 року близько 19 години 05 хвилин, перебуваючи у приміщенні кімнати кв. АДРЕСА_3 , у нього виник словесний конфлікт із сусідом з квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_8 , в ході якого він правою рукою, в якій тримав кухонний ніж, умисно наніс потерпілому ножове поранення в область черевної порожнини, в результаті чого спричинив останньому тяжке тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота зліва з пересіченням прямого м`яза живота.

В подальшому ОСОБА_8 з отриманими тілесними ушкодженнями доставлено до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги та поміщено на стаціонарне лікування, де надано кваліфіковану медичну допомогу.
Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду кримінального провадження повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника, які підтримали подану апеляційнускаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який вважає вирок суду законним, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з таких підстав.
У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі обєктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, вказані вимоги закону дотримані судом першої інстанції.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчинені умисного спричинення тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, за ч.1 ст.121 КК України, є обґрунтованим та підтверджений зібраними у встановленому законом порядку доказами, які ретельно досліджено, належно оцінено судом та детально викладені у вироку.
На підтвердження встановлених фактичних обставин справи, суд першої інстанції обґрунтовано послався на:
показання обвинуваченого ОСОБА_5 , який вину визнав повністю, підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті;
показання потерпілого ОСОБА_8 , які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті;
дані протоколу огляду місця події від 28 листопада 2016 року, а саме місцевості по АДРЕСА_2 з долученою фототаблицею, на якій зафіксовано відомості про вчинення злочину;

дані протоколу слідчого експерименту від 19 грудня 2016 року, якими підтверджуються обставини вчинення кримінального правопорушення;
дані довідки МКЛШМД від 28 листопада 2016 року, з яких убачається, що потерпілий ОСОБА_8 перебував в ВІТ з 28 листопада 2016 року з діагнозом проникаюче колото-різане поранення живота зліва з пересіченням прямого м`яза живота;
дані висновку експерта № 1/Е від 03-01-2017-13.01.2017, відповідно до яких характер та морфологічні властивості вказаного тілесного ушкодження, відомі часові дані та обставини події дозволяють стверджувати про те, що воно утворилося внаслідок однократної дії гострого предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості, за строком виникнення - може відповідати терміну, вказаному у постанові, тобто 28.11.2016 року ( з врахуванням часових даних отриманої медичної документації - було спричинене до 19 год. 53 хв.);

дані висновку експерта № 610 від 20.12.2016-27.12.2016 року, з яких слідує, що кров потерпілого ОСОБА_8 відноситься до групи АВ (IV). На наданих на дослідження трьох фрагментах гігієнічних паличок зі змивами з підлоги на сходовій клітці (об.№1), в кімнаті біля ліжка (об.№2), зі східців на 1-му поверсі (об.№3), вилучених при огляді місця події, виявлена кров людини. При визначенні групової належності виявлені антигени А і В, що не виключає можливості походження цієї крові від потерпілого ОСОБА_8 ;
дані висновку експерта № 437 ц від 26.12.2016 - 06.01.2017, відповідно до яких кров потерпілого ОСОБА_8 належить до групи АВ (IV) ізосерологічної системи АВО. При судово-цитологічному дослідженні клинка (об.І) кухонного ножа знайдені кров, клітини слизових оболонок, сполучної та м`язової тканин, а також циліндричного епітелію та мезотелію особи чоловічої генетичної статі. Наявність клітин останніх двох тканин свідчить про проникаюче поранення черевної порожнини з ушкодженням органів шлунково-кишкового тракту. При визначенні групової належності крові та клітин виявлені антигени А і В ізосерологічної системи АВО, що не виключає їх походження від потерпілого ОСОБА_8 ;
дані висновку судово-психіатричного експерта № 909 від 27 грудня 2016 року, відповідно до яких у період правопорушення обвинувачений ОСОБА_5 на будь-який психічний розлад не страждав і за своїм психічним станом у зазначений період часу міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Суд у вироку дав детальну оцінку зазначеним доказам та навів достатнє обґрунтування для їх прийняття. Висновки суду підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а відтак підстав визнати їх неправильними не встановлено, як і доказів недопустимими.

За встановлених фактичних обставин, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Доводи обвинуваченого про те, що він знаходився в стані сильного душевного хвилювання у зв`язку з чим необхідно перекваліфікувати його дії на ст.123 КК України, спростовуються показами потерпілого, а також показами самого обвинуваченого наданими ним в судовому засіданні в суді першої інстанції.

Будь-які об`єктивні дані, які свідчать про протиправні дії відносно обвинуваченого з боку потерпілого відсутні, пояснення обвинуваченого з цього приводу спростовуються не тільки показаннями потерпілого, але відсутністю даних про наявність у обвинуваченого будь-яких тілесних ушкоджень.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про те, що ОСОБА_5 діяв з прямим умислом на нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки про це свідчать не лише показання потерпілого, а й дані судово-медичних експертиз щодо характеру, локалізації виявленого у потерпілого поранення.

З таким висновком місцевого суду колегія суддів погоджується та не знаходить підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 .

Суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого; дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, стан його здоров`я, характеристику за місцем проживання, спосіб життя (не працює, раніше судимий, не одружений), пом`якшуючу покарання обставину, а саме щире каяття та обтяжуючу покарання обставину-рецидив злочину та не знайшов підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст.75 КК України або 69 КК України у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Із таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_5 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, а призначене покарання відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено підстав для пом`якшення покарання, у тому числі для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку суду колегією суддів не встановлено і в апеляційних скаргах не наведено.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 14 березня 2017 року щодо ОСОБА_5 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
На ухвалу може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ упродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3