АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/919/17 Справа № 204/5171/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження внесене до ЄРДР №30000493 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 - ОСОБА_9 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 7 березня 2017 року відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у с. Верещаки, Лисянського району, Черкаської області, з вищою освітою, одруженого, працюючого заступником начальника ЧСПТ ЗТС ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який засуджен за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

встановила:
Вироком встановлено, що ОСОБА_8 03 липня 2016 року близько 01 год. 40 хвил., керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21124» з реєстраційним номером « НОМЕР_1 », рухався по проїзній частині вул. Робочій в напрямку вул. В. Антоновича в Чечеловському районі м. Дніпра.

Під час керування транспортним засобом, ОСОБА_8 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при наближенні до нерегульованого пішоходного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.35.1 (пішохідний перехід), розташованого на перехресті вул. Робочої та вул. Уральської, не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_11 , який перетинав проїзджу частину вул. Робочої, та скоїв на нього наїзд.

В результаті вказаних злочинних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_11 завдано тілесні ушкодження у вигляді тяжкої сумісної травми з порушенням зовнішнього дихання (трахеостомія), які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Вказані дії обвинуваченого кваліфіковано судом першої інстанції за ч. 2 ст. 286 КК України і на підставі даного закону йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_8 звільнено від його відбування з іспитом на 1 рік.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 КК на останнього покладено відповідні обов`язки.

З засудженого ОСОБА_8 на користь держави постановлено стягнути 703 грн. 68 коп., а саме витрати, пов*язані з проведенням експертного дослідження.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

Прокурор в апеляції, не оспорюючи доведеності вини у скоєному та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв*язку з невідповідністю призначеного покарання фактичним обставинам справи, ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Висновки суду, щодо незастосування відносно ОСОБА_8 додаткового покарання «позбавлення права керування транспортними засобами» не грунтуються на фактичних обставинах справи, оскільки судом досліджено тільки службова характеристика. Між тим, посадові інструкції ОСОБА_8 не були предметом розгляду.

Стверджує, що висновки суду, що обвинувачений займає керівну посаду, підтверджує, що останній не є безпосередньою особою, яка здійснює доставку екіпажів на місце пригоди, тому позбавлення його права керування не позбавить можливості виконувати свої безпосередні обов*язки.

Вказує на те, що обвинувачений перед наїздом на потерпілого в межах міста рухався із значним перевищенням допустимої швидкості 100 км/год., тобто з суттєвим порушенням «Правил дорожнього руху», які порушив за відсутністю відповідних причин.

Вважає, що суд не врахував тяжкість злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК віднесено до категорії тяжкого, відношення обвинуваченого до скоєного, оскільки той не визнав повністю свою провину в частині перевищення швидкості руху, що на думку прокурора, не свідчить про щире каяття. При таких обставинах вважає, що призначене останньому судом покарання без позбавлення права керування транспортними засобами є необгрунтованим. Тому просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним та засудити за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК звільнити його від відбування призначеного основного покарання з іспитом на 3 роки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 КК покласти на нього відповідні обов`язки.

В решті вирок залишити без змін.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав доводи апеляції та просив задовольнити її в повному обсязі.

Обвинувачений, а також представник потерпілого просили залишити апеляцію прокурора без задоволення, а вирок без змін.

В судових дебатах учасники процесу підтримали такі ж позиції.

Заслухав суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими згідно з вимогами ст. 94 цього Кодексу.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого злочину та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до вимог ст. 404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються. Порушень вимог процесуального закону, які б ставили під сумнів доведеність вини обвинуваченого, не встановлено.

Як зазначено у вироку, призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції врахував тяжкість скоєного злочину, рівень суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого, що одружений, має вищу освіту, займає посаду заступника начальника ЧСПТ ЗТС ГУ ДСНС України в Дніпропетровскій області, його позитивні характеристики з місця роботи і мешкання, обставини, які пом`якшують покарання - добровільне повне відшкодування потерпілому завданого збитку на суму 120 000 грн.

На думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції основне покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередженню нових злочинів.

Обговорюючи вимоги, викладені в апеляції прокурора про необхідність призначення додаткового покарання «позбавлення права керування транспортними засобами», колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню.

До такого висновку колегія суддів надійшла, виходячи із того, що суд першої інстанції дотримався роз*яснень, які містяться в п. 1 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року із змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» про те, що суди при його призначенні в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов*язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом*якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги процесуального закону стосовно призначення покарання.

На вимоги прокурора, в засіданні суду апеляційної інстанції були додатково досліджені матеріали провадження щодо особи винного, а також представлені останнім дані, які містяться в п. п. 2.2; 2.3 його посадовій інструкції про те, що той, займаючи посаду заступника начальника частини спеціальної пожежної техніки загону технічної служби Головного управління ДСНС України у Дніпропетровській області, повинен забезпечувати правильну організацію караульної служби частини. Особисто перевіряти несення служби постовими, дозорними, особами внутрішнього наряду. Виїзджати в робочій та неробочій час на усі пожежі за підвищеним номером (рангом) виклику та інші надзвичайні ситуації в області, де залучається техніка підрозділу, у разі необхідності, - очолює керівництво гасінням пожежі і роботу підпорядкованого особового складу на місці ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (а.с. 83, 84, 85, 86, 87, 88, 89, 90, 91, 92, 93, 94, 95).

Приймаючи особливості службових обов*язків із керівництвом пожежною частиною, оперативним реагуванням на випадки надзвичайних ситуацій, суд прийшов до правильного висновку, що їх виконання, в тому числі, пов*язано із застосуванням транспортних засобів. Колегіія суддів вважає, що суд з урахуванням вищенаведених даних про винну особу, її ставлення до скоєного, позицію потерпілого про законність вироку, прийшов до правильного та обгрунтованого висновку про можливість не застосовувати щодо ОСОБА_8 додаткового покарання «позбавлення права керування транспортними засобами».

Про обгрунтованість вказаного висновку суду першої інстанції також свідчить те, що обвинуваченого в силу свого статусу не уявляється можливим віднести до категорії соціально-небезпечних осіб, що призначене покарання для нього є достатнім, щоб в майбутньому не допускати скоєння подібних, або інших кримінально-караних діянь.

Колегія, оцінюючи докази в їх сукупності, а також додатково досліджені дані про особу обвинуваченого, які містяться в матеріалах кримінального провадження, погоджується з висновками суду першої інстанції про недоцільність призначення додаткового покарання у виді позбавлення обвинуваченого ОСОБА_8 права керування транспортними засобами, оскільки таке рішення буде справедливим та достатнім для його виправлення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

постановила:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 - ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 7 березня 2017 року щодо ОСОБА_10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3