АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/377/17 Справа № 208/1038/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000079 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року,ухвалений стосовно
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ст.166 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року ОСОБА_10 визнано винуватою ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ст. 166 КК України та призначено ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 135 КК України у вигляді позбавлення волі строком на два роки, за ст.166 КК України у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання за ч.1 ст.135 та ст. 166 КК України у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки.

Строк відбуття ОСОБА_11 призначеного покарання за даним вироком визначив рахувати з часу її затримання та прибуття до місця відбування покарання.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 , знаючи про обов`язок піклуватись про своїх малолітніх дітей, а саме: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стала на шлях злісного невиконання своїх батьківських обов`язків, розуміючи що через їх малолітній вік діти не можуть самостійно харчуватись, піклуватись про свою гігієну, тепло, вчасно відпочивати, фізично, духовно та морально розвиватись, 23.05.2013 року в період часу з 17.30 год. до 23.00 год. залишила місце свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 та покинула своїх малолітніх дітей: ОСОБА_12 , ОСОБА_12 , внаслідок чого останні перебували без сторонньої опіки та контролю, у зв`язку з чим була притягнена до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Діючи умисно, ОСОБА_8 починаючи з квітня 2014 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, почала ухилятись від соціального супроводу Дніпродзержинського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, у зв`язку з чим уникала зустрічей із співробітникам Центру, змінила свій контактний номер телефону та не надавала можливості співробітникам Центру проінспектувати умови проживання сім`ї за місцем мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

В липні місяці 2014 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, сім`ю ОСОБА_15 залишив батько малолітніх дітей ОСОБА_16 та почав жити окремо.

Таким чином, ОСОБА_8 , маючи на утриманні трьох малолітніх дітей, офіційно ніде не працевлаштовувалась, до центру зайнятості для постановки на облік не зверталась, не вжила жодних заходів для покращення матеріального забезпечення себе та своїх малолітніх дітей, неодноразово залишала їх за місцем мешкання без стороннього догляду та без належного піклування, за місцем мешкання дітей, умови для проживання та виховання дітей не створила, діти не мали окремих ліжок, іграшок, одягу та необхідних предметів побутового вжитку, вчасно не харчувались, що вплинуло на нормальний розвиток та здоров`я дітей.

07.10.2014 року приблизно о 13.40 годині ОСОБА_8 вийшла з місця свого мешкання, а саме: АДРЕСА_3 , та пішла у свої справах в міський парк культури та відпочинку міста Дніпродзержинська, таким чином знову залишив своїх малолітніх дітей ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без стороннього догляду, без продуктів харчування, тобто завідомо залишила їх в безпорадному стані, які перебували в небезпечному для життя стані і були позбавлені можливості вжити заходів до самозабезпечення через малолітство.

08.10.2014 року, приблизно о 17.05 годин співробітниками Служби у справах дітей виконавчого комітету Заводської районної в місті Дніпродзержинську ради при відвідуванні адреси мешкання сім`ї ОСОБА_15 , а саме: АДРЕСА_3 , почули звуки слабкого стогону дітей, що прохали про допомогу, та в подальшому встановлено, що малолітні ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в період часу з 13.40 годин 07.10.2014 по 08.00 годин 09.10.2014, були умисно залишені своєю матір`ю ОСОБА_8 без нагляду, яка мала реальну можливість та обов`язок доглядати та піклуватися про своїх дітей, усвідомлюючи, що її діти знаходяться у небезпечному для життя стані, тим самим поставила їх у небезпечний для життя стан, після чого саме співробітниками Служби у справах дітей виконавчого комітету Заводської районної в місті Дніпродзержинську ради були вчинені дії на відшукання матері дітей ОСОБА_8 , яку сповістили про необхідність прибути до дітей 08.10.2014 року.

Але, ОСОБА_8 діючи умисно, злочинно ігноруючи свої батьківські обов`язки, розуміючи що своїми діями вона спричиняє тяжкі наслідки для своїх малолітніх дітей, яких залишила ще 07.10.2014 року без стороннього догляду, без їжі, води, 08.10.2014 року на виклик співробітників соціальної служби не прибула, а прибула після спливу двох діб, вже 09.10.2014 року близько 09.30 годин, ОСОБА_8 додому, де залишила своїх малолітніх дітей, а саме за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, ОСОБА_8 умисно ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків по догляду за дітьми, що виразились у залишенні малолітніх ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без нагляду, харчування, одягу, що призвело до тяжких наслідків.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, звільнивши ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

На його думку, судом проігноровано ту обставину, що обвинувачена визнавала вину, як на стадії досудового слідства, так і на стадії розгляду справи у суді першої інстанції, активно сприяла розкриттю злочину. Це призвело до призначення суворішого покарання без врахування пом`якшуючої обставини.

На його думку реальне позбавлення волі є занадто суворим покаранням і не відповідає особі обвинуваченої.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_7 , який просив задовольнити його апеляційні вимоги, думку обвинуваченої, яка підтримала апеляційну скаргу захисника та просила її задовольнити, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, за які її засуджено, при обставинах викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в судовому засіданні доказах.

Суд дав правильну оцінку доказам і дії обвинуваченої ОСОБА_8 вірно кваліфікував за ч.1 ст.135, ст.166 КК України.

Твердження захисника про суворість призначеного обвинуваченій ОСОБА_8

покарання є безпідставними.

Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі посилається виключно на зазначені вище обставини, тобто мотивує незаконність вироку суду першої інстанції лише в частині призначеного покарання через його суворість. Інші обставини кримінального провадження захисник не оспорює, однак його апеляційна скарга містить вимоги призначити обвинуваченій ОСОБА_8 за ч.1 ст.135, ст.166 КК України покарання із застосуванням ст.75, 76 КК України.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_8 покарання у відповідності з вимогами ст.65 КК України, суд врахував тяжкість вчиненого нею кримінальних правопорушень, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченої ОСОБА_8 , яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, не має постійного місця роботи, її відношення до скоєного та вірно призначив покарання у виді позбавлення волі.
З огляду на викладене, суд, дотримуючись вимог статей 50, 65 КК України, призначив ОСОБА_8 покарання, яке є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.
При перевірці матеріалів кримінального провадження істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку, колегія суддів не вбачає.
За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.
Керуючись ст.ст.404,407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року,ухвалений стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді: