Справа № 462/2741/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/810/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката: ОСОБА_10 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката: ОСОБА_11 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката: ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури слідчого управління Прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 23 червня 2017 року про повернення обвинувального акта,

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000014 від 16 січня 2017 р. за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368, ч.2 ст.185 КК України, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, повернуто прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України з одночасним продовженням дії обов`язків, покладених на обвинувачених ухвалою суду від 27 квітня 2017 р., строком на 2 місяці до 23 серпня 2017 р.
Ухвалу суду оскаржив прокурор,вважає таку незаконною та необґрунтованою з підстав допущених судом при її постановленні вимог процесуального закону. У поданій апеляційній скарзі апелянт звертає увагу на те, що в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення викладаються так, як прокурор вважає їх встановленими, а їх перевірка і обґрунтованість обвинувачення повинні здійснюватися судом під час розгляду обвинувального акта по суті. Водночас наполягає на відповідності реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст.291 КПК України і наголошує на порушенні судом першої інстанції права обвинуваченого ОСОБА_8 на захист, оскільки не враховано думку останнього щодо неможливості проведення підготовчого судового засідання у справі без його захисника, який з об`єктивних причин не зміг з`явитися до суду внаслідок тимчасового перебування за межами України. З урахуванням наведеного, а також того, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 містить усі необхідні реквізити, зокрема виклад фактичних обставин справи, правову кваліфікацію вчиненого, формулювання обвинувачення, прокурор вважає висновки суду, викладені в оскаржуваній ухвалі надуманими, у зв`язку з чим просить її скасувати і призначити новий розгляд обвинувального акта в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора ОСОБА_6 на підтримання вимог поданої ним апеляційної скарги, обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та в їх інтересах адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які частково підтримали апеляційну скаргу, вважаючи складений органами досудового слідства обвинувальний акт таким, що суперечить вимогам процесуального законодавства, однак підтверджуючи те, що справа розглянута у відсутність адвоката, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені дослідженими судом доказами, з наведенням належних і допустимих мотивів та підстав його ухвалення.

Колегією суддів встановлено, що при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за ч.3 ст.368, ч.2 ст.185 КК України, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за ч.3 ст.368 КК України та постановленні ухвали про повернення обвинувального акта прокурору судом першої інстанції дотримано зазначених вимог процесуального законодавства.

Так, у підготовчому судовому засіданні місцевим судом встановлено, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Як на підставу для такого висновку, суд в оскаржуваній ухвалі послався на неконкретність викладеної правової кваліфікації дій ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , а також на неправильне визначення в обвинувальному акті процесуального статусу осіб, щодо яких він складений, як підозрюваних, а не обвинувачених. Крім цього, суд вказав на неточності, допущені при оформленні реєстру матеріалів кримінального провадження, в якому замість переліку процесуальних дій і часу їх проведення міститься лише посилання на протоколи таких дій.

З наведеними твердженнями колегія апеляційного суду погоджується і вважає їх обґрунтованими.

Згідно із положеннями п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, з-поміж іншого, повинен містити правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі. Такий виклад повинен бути чітким, однозначним і не допускати подвійних трактувань, адже це є однією із гарантій можливості здійснення особою свого права на захист від пред`явленого обвинувачення.

Такої позиції дотримується, зокрема, Європейський суд з прав людини, який в рішенні від 25 липня 2000 р. у справі «Маттоціа проти Італії» зазначив про неприпустимість формального підходу до формулювання обвинувачення. Так, Європейський суд наголосив, що «у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту».

Натомість, як слідує з обвинувального акта, формулювання обвинувачення, висунутого ОСОБА_7 і ОСОБА_9 за ч.3 ст.368 КК України, не дає можливості однозначно стверджувати, які ж саме дії ставляться їм у вину. Так, слідчим зазначено, що ОСОБА_7 і ОСОБА_9 отримали неправомірну вигоду «для себе та інших осіб за вчинення чи невчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії…» З наведеного опису обвинувачення незрозуміло, за що ж особи отримували неправомірну вигоду: за вчинення чи невчинення певних дій.

Це є суттєвим недоліком, який допущений в обвинувальному акті щодо всіх осіб, стосовно яких він складений, і потребує усунення, щоб в подальшому не виникало жодних сумнівів у відсутності обмежень в реалізації обвинуваченими права на захист.

Виклад обвинувачення це прерогатива слідства і прокурора, на що останній правильно звертає увагу у своїй апеляційній скарзі, однак спосіб формулювання такого повинен відповідати наведеним критеріям однозначності, чіткості і зрозумілості для сторони захисту.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на використання слідчим в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 терміну «підозрюється», що не є правильним, адже вказує на зовсім інший процесуальний статус обвинувачених осіб. Категорії «підозрюваний» і «обвинувачений» не є тотожними, а тому їх не можна вживати як синонімічні поняття. Обвинувальний акт це підсумковий документ досудового провадження, в якому згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України формулюється обвинувачення. З цього слідує, що в ньому повинно зазначатися те, власне в чому особа обвинувачується, а не «підозрюється». Тому застереження з цього приводу в оскаржуваній ухвалі є обґрунтованими.

Що стосується реєстру матеріалів досудового розслідування, то у відповідності до п.1 ч.2 ст.109 КПК України такий повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення. Як вбачається з наявного реєстру матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , такий вказаних обов`язкових реквізитів не містить, натомість відображає формальний перелік протоколів слідчих і процесуальних дій, оформлених під час досудового розслідування. У зв`язку з наведеним судом першої інстанції зроблено правильний висновок про невідповідність такого реєстру, як обов`язкового додатку до обвинувального акта, вимогам КПК України щодо його оформлення.

На думку колегії суддів, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора про порушення місцевим судом під час проведення підготовчого судового засідання права обвинуваченого ОСОБА_8 на захист, захисник якого не зміг з об`єктивних причин з`явитися до суду, оскільки ні сам обвинувачений, ні його адвокат ОСОБА_11 ухвалу суду про повернення обвинувального акту не оскаржували. Більше того, в разі усунення недоліків обвинувального акта і повторного його скерування до суду знову буде проведено підготовче судове засідання з викликом усіх учасників провадження.

За таких обставин апеляційна інстанція вважає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою. В ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які б свідчили про незаконність оскаржуваної ухвали суду.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури слідчого управління Прокуратури Львівської області ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 23 червня 2017 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000014 від 16 січня 2017 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368, ч.2 ст.185 КК України, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4