УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши в рамках досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000035 від 24 березня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України, клопотання про накладення арешту,

У С Т А Н О В И В :

Старший слідчий в ОВС 1-го ВКР СУ ФР ОВПП ДФС ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням, погодженим прокурором відділу ГПУ ОСОБА_4 , згідно якого просить накласти арешт на нерухоме майно, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання слідчий не з`явився.

Дослідивши доводи клопотання й додані до нього матеріали, приходжу до висновку про необхідність відмови в його задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Зважаючи на те, що слідчий у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, а й отже не довів слідчому судді обставини, які передбачені ч. 2 ст. 170 КПК України, в тому числі і не підтвердив процесуальну актуальність даного клопотання, в даному конкретному випадку підстав для задоволення такого клопотання немає.

Крім того, аналіз наданих в розпорядження слідчого судді матеріалів, свідчить про те, що слідчим не доведено правову підставу для арешту майна, можливість використання його як доказу в кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.
На підставі викладеного та керуючись ст. 170,171, 172, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС 1-го ВКР СУ ФР ОВПП ДФС ОСОБА_3 про накладення арешту на нерухоме майно, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1