Єдиний унікальний номер (справа №) 216/5189/16-к
Номер провадження у суді 1-кп/216/153/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2017 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у селі Олександрівка Долинського району Кіровоградської області, є громадянином України, перебуває у зареєстрованому шлюбі, не має утриманців, має професійно-технічну освіту, є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 Кримінального кодексу України, -

в с т а н о в и в:
Указом Президента України №607/2014 від 21.07.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №1595-VII від 22.07.2014 року, відповідно до ст.ст.106 ч.1 п.п.1, 17, 20; 112 Конституції України та ст.ст.4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року оголошено проведення, зокрема, на території Кіровоградської області часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.
На виконання цього Указу Президента України та визначених завдань Долинським РВК Кіровоградської області 23.08.2014 року з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 року підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, здійснено призов ОСОБА_4 на військову службу під час мобілізації, яку він з дня призову став проходити у військовій частині НОМЕР_2 (військова частина польова пошта НОМЕР_1 , НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) на посаді номера обслуги у військовому званні солдата.
Згідно ст.24 ч.1 п.4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року з 23.08.2014 року ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст.ст.6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, та ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

В кінці лютого 2015 року ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, а також ст.216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999 року, самовільно залишити військову частину НОМЕР_2 (військова частина польова пошта НОМЕР_1 ).

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 27.02.2015 року біля 08год. 00хв. самовільно без дозволу командування залишив військову частину НОМЕР_2 (військова частина польова пошта НОМЕР_1 ) та направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_4 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.
30.09.2016 року біля 11год. 00хв., тобто більше ніж через один місяць, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, ОСОБА_4 добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Криворізького гарнізону і заявив про себе.

Таким чином ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ст.407 ч.3 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним в повному обсязі й надав наступні пояснення. Зокрема обвинувачений пояснив, що з 21.08.2014 року він був призваний за мобілізацією до в/ч НОМЕР_2 та проходив службу до 27.02.2015. Коли 27.02.2015 йому подзвонила його дружина він самовільно без дозволу командира залишив військову частину та поїхав до своєї дружини за адресою: АДРЕСА_4 , де залишився проживати, не бажаючи повертатись до військової служби. 30.09.2016 ОСОБА_4 звернувся до військової прокуратури та заявив про вчинений ним злочин. У вчиненому ОСОБА_4 щиро розкаявся, усвідомивши протиправність своїх дій та осудивши їх.

У зв`язку із безсумнівним та добровільним, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то ні било сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні (повідомленій підозрі), погодженні з кваліфікацією вчиненого ним діяння, підтвердженням їм його фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням, роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ними змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, суд ухвалив дослідити докази, обмежившись показаннями обвинуваченого, а також документами, що характеризують особу обвинуваченого.

Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні, у їхній сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю, а дії його відповідають складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 407, і правильно кваліфіковані як самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), у зв`язку із чим обвинувачений підлягає кримінальному покаранню.

Вивчаючи особу винного шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення злочину, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 на момент вчинення ним інкримінованого йому злочинного діяння раніше не судимий, крім того обвинувачений є військовослужбовцем, перебуває у зареєстрованому шлюбі, не має на утриманців, за місцем проживання характеризується позитивно.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації злочину, особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченим вчинено злочин середньої тяжкості.

До обставин, які пом`якшують покарання і встановлені у даній кримінальній справі, суд відносить щире каяття обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , в ході розгляду даної кримінальної справи судом встановлено не було.

Обговорюючи питання про міру покарання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а також особу обвинуваченого і обставину, яка пом`якшує його покарання, наведену судом вище у вироку, та вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, оскільки таке покарання сприятиме його виправленню і попередженню вчиненню нових злочинів, а також буде необхідним і достатнім, в зв`язку з чим суд, з урахуванням санкції ст. 407 ч. 3 КК України, вважає необхідним застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 приписи ст.ст. 75, 76 КК України та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з встановленням останньому іспитового строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 63, 66, ч. 3 ст. 407 Кримінального кодексу України, ст. ст. 349, 369-376, 392, 395, 532 Кримінального процесуального кодексу України, -

у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у вигляді тримання під вартою, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, встановленого судом в 1 (один) рік.

Згідно з ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту ухвалення вироку.

Запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_4 , у вигляді особистого зобов`язання залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, підлягає виконанню на всій території України й звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції або Верховного суду України.

Вирок постановлено, виготовлено шляхом комп`ютерного набору та підписано суддею в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
Суддя: ОСОБА_1