Справа № 442/4632/14-к
Провадження № 1-кп/442/16/2015
У Х В А Л А

12 березня 2015 року м. Дрогобич
Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області, в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , з участю його захисників - адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001177 від 29.05.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області року, надійшов обвинувальний акт в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001177 від 29.05.2014 року, затверджений старшим прокурором Дрогобицької міжрайонної прокуратури ОСОБА_3 , за підозрою у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України.
Під час судового розгляду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_5 заявив клопотання про визнання недопустимим як доказу явки з повинною, яка написана його підзахисним 11.05.2011 року.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали заявлене клопотання.
Прокурор Дрогобицької міжрайонної прокуратури ОСОБА_3 заперечив проти його задоволення, просив суд відмовити в його задоволенні.
Вислухавши думку учасників судового провадження, судом не вбачається підстав для визнання вказаного доказу недопустимим, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
При цьому, з огляду на положення ст. ст. 86, 87 КПК України щодо допустимості та недопустимості доказів, підставою для визнання доказу недопустимим, за умови його очевидної недопустимості, яка виключає його використання при прийнятті процесуальних рішень, може бути виключно порушення встановленого законом порядку його отримання.
Відповідно до розділу X ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ чинного КПК України зокрема п. 8 Допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.
Обґрунтовуючи доцільність визнання явки з повинною, яка написана обвинуваченим ОСОБА_7 11.05.2011 року недопустимим доказом на думку суду ґрунтується на припущеннях, і жодним чином не ґрунтуються на відомостях про явні порушення встановленого процесуальним законом порядку отримання доказів або їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, що в дійсності могло би свідчити про їх очевидну недопустимість.
За таких обставин відсутні будь-які підстави для визнання під час судового розгляду зазначених у клопотанні доказів недопустимими, а відповідно до ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та їх оцінка має ґрунтуватись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 86, 87, 89, 94, 350 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_5 про визнання доказу недопустимим залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 392 КПК України ухвала окремо від судового рішення, яким завершується судовий розгляд, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає

Головуючий суддя ОСОБА_1