Справа № 352/933/17
Провадження № 11-сс/779/136/2017
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2017 року про застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, у виді домашнього арешту. З посиланням на зміст ч. 1 ст. 183, ч. 3 ст. 176, ч. ч. 1, 2 ст. 177 КПК України, мотивує свою позицію тим, що судом не взято до уваги наявність у підозрюваного постійного місця проживання, наявність у нього родини та утриманців - двох неповнолітніх дітей та вагітної дружини, а також його стан здоров`я. Вказує, що підозрюваний стверджував у судовому засіданні, що він є хворим і знаходиться на обліку в Облпсихоневрологічній лікарні № 3. Зазначає, що слідчим суддею не дано оцінки тій обставині, що по справі вже допитані свідки, а тому ОСОБА_7 не може вплинути на їх показання. Вважає, що прокурором в судовому засіданні не доведено, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може скритись від слідства та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих чи вчинити інше кримінальне правопорушення. Звертає увагу, що підозрюваний за місцем проживання характеризується позитивно. Вказує, що підозрюваний в судовому засіданні запевнив, що буде своєчасно з`являтися на першу вимогу до слідчого та прокурора і наміру переховуватися від слідства та суду в нього немає, жодним чином не буде впливати на свідків, не буде вчиняти кримінальних правопорушень, оскільки працює неофіційно та має щоденний дохід. Посилається на відповідні рішення Європейського суду з прав людини та вважає, що судом допущено порушення п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2017 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, до 01 серпня 2017 року включно, визначено розмір застави в межах двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 33 680 гривень.

Слідчий суддя виходив з того, що зібрані в кримінальному провадженні докази свідчать, що підозрюваний ОСОБА_7 причетний до вчинення кримінальних правопорушень. Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , вчинений проти власності, згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких. Враховуючи той факт, що підозрюваний ОСОБА_7 , будучи раніше судимим, маючи непогашену та незняту судимість на шлях виправлення не став, а повторно вчинив ряд корисливих злочинів, а також характер, час та місце вчиненого правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_7 , відсутність постійного місця роботи, негативну характеристику підозрюваного, наявність судимості за вчинення корисливого злочину, яка на даний час не знята та не погашена у встановленому законом порядку, крім цього підозрюваному ОСОБА_7 19 січня 2017 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, кримінальне провадження знаходиться на розгляді в Тисменицькому районному суді, рішення по якому не прийнято, можна вважати, що будучи на волі підозрюваний ОСОБА_7 може в подальшому продовжити свою злочинну діяльність, що підтверджується його стійкою злочинною спрямованістю та незаконно вплинути на потерпілих, у зв`язку із тим, що йому відомо місце проживання потерпілих осіб. Слідчим суддею встановлено, що по даному кримінальному провадженню досудове слідство не закінчено. Слідчим у клопотанні та у доданих до нього документах доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 відповідних злочинів. Слідчий суддя враховував тяжкість кримінальних правопорушень, в яких підозрюється ОСОБА_7 те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та дійшов висновку, що докази та обставини на які посилається слідчий і прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, а для запобігання ризиків, які зазначено у клопотанні та наведено у судовому засіданні, вважає недостатнім застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу. Враховуючи матеріальне становище підозрюваного, тяжкість правопорушення, за яке він підозрюється, вважав за необхідне визначити йому заставу у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник ОСОБА_6 та підозрюваний ОСОБА_7 просили задовольнити апеляційну скаргу з мотивів, викладених у ній;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали клопотання, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про наявність достатніх підстав для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є вмотивованим, у зв`язку із чим в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу слідчого судді залишити без змін, з наступних підстав.

ОСОБА_7 02 червня 2017 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України (а.п. 49-51), зокрема він підозрюється у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, та у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимий з корисливі злочини, маючи непогашену та незняту судимість на шлях виправлення не став, а повторно вчинив корисливі злочини. Так, 31 січня 2017 року близько 18 год. ОСОБА_7 та ОСОБА_9 через відчинені двері зайшли у приміщення будинку АДРЕСА_1 , у якому знаходилась власниця ОСОБА_10 . Перебуваючи у приміщенні будинку ОСОБА_7 за попередньою домовленістю із ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з єдиним умислом на відкрите заволодіння чужим майном та маючи на меті незаконне збагачення, із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_10 відкрито викрали: водяний електродвигун іноземного виробництва, бувший у вжитку вартістю 300 гривень, та мобільний телефон марки «Самсунг GT-E1080», бувший у вжитку, вартістю 200 гривень, із сім-картою оператора «МТС» , вартістю 25 гривень, на якій було на рахунку 20 гривень, ювелірний виріб золоте кільце вагою 1,5 грама вартістю 1500 гривень. Після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_9 із викраденим майном з місця події скрились та розпорядились ним на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 2045 грн.

Крім цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 31 травня 2017 року приблизно о 21 год., перебували у гостях в будинку ОСОБА_11 , що в АДРЕСА_2 . Перебуваючи у приміщенні будинку ОСОБА_7 за попередньою домовленістю із ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з єдиним умислом на таємне викрадення чужого майна та маючи на меті незаконне збагачення, користуючись що за їхніми діями власники будинку не спостерігали, таємно викрали: мобільний телефон марки «Нокіа-1202» бувший у вжитку вартістю 200 гривень із сім-картою оператора «МТС» вартістю 25 гривень, на якій знаходились гроші в сумі 100 гривень. Після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_9 із викраденим майном з місця події скрились та розпорядились ним на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 325 грн.

Відповідно до ст. ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Слідчим суддею при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою дотримані вимоги ст. ст. 176, 177, 178, 183 КПК України.

Колегія суддів, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», N 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)» та те, що ч. 3 ст. 17 КПК України імперативно визначено, що підозра не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Як вбачається із матеріалів, ОСОБА_7 обґрунтовано повідомлено про підозру у вчиненні тяжких злочинів. При цьому, ч. 2 ст. 185 КК України передбачено кримінальну відповідальність, крім іншого, у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, а вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, карається позбавленням волі на строк від чотирьох до шести років.

Так, відомості про вчинені злочини внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000232 від 01 червня 2017 року (а.п. 5-6).

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: копіями протоколів про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.п. 7-8, 25); копіями протоколів огляду місця події (а.п. 9-10, 26); копіями протоколів допиту потерпілих (а.п. 11-13, 27-28); копіями протоколів пред`явлення особи для впізнання (а.п. 15-20); копіями пред`явлення речей для впізнання (а.п. 29-30), копіями заяв ОСОБА_9 та ОСОБА_7 (а.п. 21-24) та іншими доказами.

На думку колегії суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку дійшов правильного висновку, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші) свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.

Захисник не наводить жодних тверджень, що стали б підставою для сумніву в обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень.

Також, слідчий суддя вмотивовано прийшов до висновку, дотримавшись вимог закону, навівши це по тексту ухвали, що в даному випадку мають місце відповідні ризики, а саме спроби підозрюваного здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджують матеріали клопотання слідчого та зміст оскарженої ухвали.

Незважаючи на заперечення захисника, судом враховано відомості щодо особи підозрюваного, на які вказують наявні в матеріалах клопотання докази.

На думку колегії суддів, ті обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі як щодо наявності постійного місця проживання, двох неповнолітніх дітей та вагітної дружини, його стану здоров`я, так і що підозрюваний працює неофіційно та має щоденний дохід, жодним чином не виключають наявності встановлених ризиків та не свідчать про те, що інший більш м`який запобіжний захід зможе запобігти цим ризикам, зважаючи на інші відомості, підтверджені сукупністю доказів по клопотанню.

В той час, твердження захисника про те, що підозрюваний позитивно характеризується за місцем проживання спростовується даними, що містяться в матеріалах клопотання. Так, з характеристики на ОСОБА_7 , що підписана сільським головою Вільшаницької сільської ради від 25 травня 2017 року(а.с. 45), вбачається, що зареєстрований в АДРЕСА_3 , разом з батьком та батька братом. Відбував покарання в місцях позбавлення волі. По характеру неспокійний, не врівноважений. До виконкому сільської ради неодноразово надходили скарги в усній формі на його поведінку за час його проживання та ведення способу життя.

Колегія суддів, проаналізувавши наведене, вважає, що така характеристика підозрюваного не є позитивною.

Стороною захисту, всупереч положень ч. 5 ст. 132 КПК України, не було надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність ризиків встановлених стороною обвинувачення, або ж належного обґрунтування про можливість запобігання останнім, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Крім того, підозрюваний раніше неодноразово засуджений до позбавлення волі за корисливі злочини, є судимий, на шлях виправлення не став. Також, на розгляді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження щодо нього.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі і з врахуванням тяжкості злочинів, у яких підозрюється ОСОБА_7 , буде недостатнім та не забезпечить запобігання цим ризикам, оскільки сторона обвинувачення навела переконливі доводи такого.

Слідчий суддя, на думку колегії суддів, вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень та вмотивовано прийшов до висновку, дотримавшись вимог закону, навівши це по тексту ухвали, що в даному випадку мають місце відповідні ризики, при наявності яких застосування іншого запобіжного заходу, в тому числі і з врахуванням тяжкості злочинів, у яких підозрюється ОСОБА_7 , буде недостатнім та не забезпечить запобігання цим ризикам.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, з врахуванням даних про його особу, відповідно до вимог кримінального процесуального закону обґрунтовано прийняв рішення про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слідчий суддя дотримався вимог закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі переконливі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

На даний час підстав для обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 інших більш м`яких запобіжних заходів, зокрема домашнього арешту, колегія суддів не вбачає, що не перешкоджає у подальшому прийняття такого рішення в порядку передбаченому КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про розмір застави 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що є достатнім для мети забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків під умовою звернення внесених коштів в дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про незаконність та невмотивованість ухвали слідчого судді є безпідставними, оскільки вони повністю спростовані при апеляційному розгляді та матеріалами клопотання слідчого.

Інших підстав для скасування ухвали слідчого судді колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 12, 176-178, 182, 183, 194, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2017 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_2