АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000762, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року щодо
ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпро, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченої у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Оскаржуваною ухвалою суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 повернуто прокурору в порядку п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України як такий, що не відповідає пунктам 5 та 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме: органом досудового розслідування ОСОБА_8 інкримінуються дії щодо привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою службовим становищем, що завдало ПАТ «Державний Ощадний банк України» матеріальну шкоду на загальну суму 10 606 грн. 96 коп., однак до обвинувального акта представником потерпілого було долучено позовну заяву, у якій зазначено іншій розмір матеріальної шкоди, а саме 12 520 грн. 31 коп. При цьому суд зазначив, що, обґрунтовуючи позовні вимоги, представник потерпілого також посилається на матеріали досудового розслідування, на підставі яких встановлено саме такий розмір матеріальної шкоди, завданої банківській установі, та прийшов до висновку, що органом досудового розслідування не було у повному обсязі встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення в частині розміру завданої шкоди, що є порушенням вимог кримінального процесуального закону та є підставою, яка перешкоджає призначенню даного обвинувального акта до судового розгляду.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає, що вказані судом підстави для повернення обвинувального акту є необґрунтованими, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема в ньому вказані всі фактичні обставини злочину, які встановлені органом досудового розслідування і з дотриманням вимог вказаної статті, відображені в обвинувальному акті. Вважає, що посилання суду як на підставу для повернення обвинувального акту, на невідповідність розміру позовних вимог та розміру збитків, які прокурор вважає встановленими, є незаконним і в розумінні ст. ст. 291, 314 КПК України та не може бути підставою для прийняття такого рішення. Зазначає про істотні порушення судом вимог процесуального закону, які, на його думку, виразились в порушенні вимог ст. 323 КПК України, оскільки обвинувачена в підготовче судове засідання не з`явилась, однак суд, відповідно до вказаної статті, не відклав судове засідання та не вжив заходів до забезпечення її прибуття. Стверджує, що суд здійснив оцінку тих обставин, які не можуть бути предметом розгляду на даній стадії провадження і, не досліджуючи доказів, дійшов до передчасних висновків щодо невідповідності фактичних обставин кримінального провадження та вийшов за межі підготовчого провадження. Також зазначає, що таке рішення суду не сприяє швидкому та справедливому судовому розгляду справи, а призводить до необґрунтованого затягування судового розгляду.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в розгляді справи в суді першої інстанції і просив ухвалу суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Перевіряючи доводи прокурора щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального кодексу, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до пунктів 5 та 7 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити зокрема такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам статей 291, 292 КПК, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному; у документі наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; він не підписаний слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджений прокурором; до нього не долучено передбачені законом додатки, однак про наявність вказаних порушень судом в ухвалі не зазначено.

Суд в ухвалі вказав на порушення стороною обвинувачення вимог ст. 291 КПК України щодо викладення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, в частині встановлення розміру заподіяної злочином шкоди.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Дослідивши обвинувальний акт та перевіривши ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що стороною обвинувачення сформульовано обвинувачення і викладено в ньому фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими.

При цьому колегія суддів вважає, що прокурор, зазначивши в обвинувальному акті встановлений ним розмір матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, тим самим виконав вимоги п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, і той факт, що цивільний позивач з приводу розміру згаданої шкоди має іншу думку, не може братися до уваги при вирішенні питання про повноту дотримання прокурором вимог ст. 291 КПК України.

Позиція цивільного позивача у цій частині має бути обговорена та оцінена судом при вирішенні питань про доведеність розміру заподіяної шкоди та обґрунтованість пред`явленого цивільного позову та розміру позовних вимог, тобто тих питань, що не можуть бути предметом розгляду на стадії підготовчого провадження.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 368 КПК України такі питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, а також чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку, суд повинен вирішити ухвалюючи вирок.
Колегія суддів вважає, що якщо в ході судового розгляду будуть встановлені нові фактичні обставини кримінального провадження, або не знайдуть підтвердження фактичні обставини, які прокурор вважав доведеними, якщо не знайде підтвердження кваліфікуюча ознака складу злочину, в якому обвинувачується особа, або взагалі суд прийде до висновку про відсутність складу, події злочину або про недоведеність вини, то КПК України передбачає процесуальні рішення, які належить прийняти за таких обставин.
Однак, до таких висновків суд може прийти тільки після проведення судового розгляду, з дослідженням всіх доказів у кримінальному провадженні, що не передбачено на стадії підготовчого провадження, а тому висновки суду про невідповідність встановленого прокурором розміру заподіяної майнової шкоди і розміру заявлених позовних вимог є передчасними та не можуть вважатися належною підставою для повернення обвинувального акту.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи прокурора є обґрунтованими, а апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000762, за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 191 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4