Провадження № 1-кс/308/3634/16
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.01.2017 р. слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження № 0000028 від 30 січня 2015 року,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 звернулася до суду з скаргою на постанову про закриття кримінального провадження № 0000028 від 30.01.2015 р.

В скарзі зазначає, що 23.09.2016 р. рекомендованим листом вона отримала постанову про закриття кримінального провадження № 0000028.
Вказане провадження було відкрито за її заявою про те, що військовослужбовці ОСОБА_4 та невстановлена слідством особа вимагали у державних службовців, посадових осіб, шантажем та погрозами гуманітарну допомогу у вигляді коштів та інших матеріальних благ нібито для воїнів зони АТО, насправді вчинили злочини. Більше трьох місяців військовослужбовець ОСОБА_4 не знаходився на території дислокації своєї частини, а перебував у Закарпатті. У приміщенні Чопської міської ради вони, за попередньою змовою вчинили злочин відносно неї та ще декількох осіб, які чомусь у справі не фігурують. Дії військовослужбовців носили явні ознаки кримінальних правопорушень. Однак слідчим ОСОБА_5 14.09.2016 р. було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000028, з чим вона категорично не згідна.
Вказує, що слідчий не з`ясував та не намагався з`ясувати важливих фактів, що мають відношення до розслідування справи. Слідчим не надано оцінку фактам про які вона повідомляла у своїй заяві та не надав їм належну оцінку. Слідчий не допитав свідків, про яких вона повідомляла у своїй заяві та які були учасниками подій. З метою створити докази невинуватості злочинцям, слідчим навмисно не надано оцінку наявним у матеріалах справи доказам дезертирства ОСОБА_6 . Його командири заявили під час допиту, що ОСОБА_7 знаходився на амбулаторному лікуванні у м. Славянську з 24.02.2015 р. по 22.04.2015 р., але дата на розписки отримання гуманітарної допомоги в м. Берегово Закарпатської області говорить про те, що ні на якому лікуванні ОСОБА_4 не перебував. Він в той час знаходився у м. Берегово, а не у м. Славянську. Крім того, в тексті постанови тричі сказано про те, що під час лікування ОСОБА_7 їздив по світу, збирав та нібито доставляв гуманітарну допомогу у якості волонтера, що суперечить законодавству, режиму лікування. Слідчий не з`ясував причини суттєвих розбіжностей у показах свідків та не провів одночасних допитів. Слідчим не витребувано жодного документу із частини, де ніс службу ОСОБА_4 про оплату його лікарняних листів та інших виплат у той час, коли він займався нібито волонтерством, а насправді шахрайством, вимаганням, перешкоджанням діяльності журналістів, погрозам життю журналістів, самоправством. Не встановлено особу другого військовослужбовця, учасника вказаного у повідомленні злочину. Немає жодних відомостей про місто служби особи, про законність відсутності її на території частини під час скоєння злочину, не встановлено жодних інших даних про нього. Слідчим не проведено відтворення подій на місці, а відтак неправдиві відомості, які надали під час допиту військовослужбовці, навіть стосовно розташування діючих осіб (хто в якому приміщенні перебував) слідчий взяв за основу при винесені постанови про закриття. Насправді, всі події відбувалися не так, як повідомили слідчому. Слідчим не встановлено які саме автомобілі отримали у вигляді допомоги вказані військовослужбовці ( ОСОБА_8 та невстановлена особа), від кого саме, кому саме доставили, та де на даний час знаходяться ці автомобілі. Слідчим не перевірено чому ОСОБА_4 не знаходився у військовій частини НОМЕР_1 протягом трьох місяців, а «липовим» лікарняним прикрив лише два місяці. Слідством не з`ясовано скільки коштів отримав з несення служби ОСОБА_4 та інша, невстановлена слідством особа. Слідчим не витребувано відомості про попередні судимості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на яких вона наполягала. Не допитано працівників міліції та СБУ, які прибули на місце події і були свідками агресивної поведінки потенційних злочинців. Не встановлено з яких підстав потенційні злочинці не були освідченні на предмет вживання алкоголю, адже вона наполягала на цьому під час подій, що зафіксовано на відеокамеру. Слідчий штучно створив докази невинуватості злочинців та нібито «прийшов до висновку», що у діях невідомого слідству військовослужбовця, чи не військовослужбовця, відомості про це у справі вістуні, та ОСОБА_4 не має складу злочину.
З огляду на вищенаведене, вважає, що постанова слідчого ОСОБА_11 є передчасною, незаконною та підлягає скасуванню, а тому просить скасувати постанову про закриття кримінального провадження № 0000028 і направити матеріали для продовження розслідування.
В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала доводи та вимоги скарги, просила скасувати оскаржувану постанову.

Слідчим, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання 18.01.2017 р. не з`явився. В судовому засіданні 08.11.2016 р. слідчий просив відмовити у задоволенні скарги, вважаючи таку безпідставною.

Слідчим суддею, з урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, та положень ч. 3 ст. 306 КПК України, визнано можливим розгляд скарги у відсутності слідчого.

На вимогу слідчого судді про надання матеріалів кримінального провадження № 0000028, органом досудового розслідування направлено вказані матеріали кримінального провадження до суду.

Заслухавши пояснення особи, яка подала скаргу в обґрунтування доводів та вимог скарги, вивчивши скаргу та дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000028, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Стаття 2 КПК України визначає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За приписами ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
З системного аналізу зазначених норм чинного кримінально-процесуального законодавства вбачається, що завданнями кримінального провадження в першу чергу є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.
І з метою досягнення вказаних завдань кримінального провадження, законодавцем на орган досудового розслідування (слідчого, прокурора) покладено цілий ряд зобов`язань, зокрема останні зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, встановити всі обставини і надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, що є гарантією того, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, а жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений.
Крім того, прокурор, слідчий зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Судовим розглядом встановлено, що слідчим відділенням Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області здійснювалося досудове розслідування по кримінальному провадженню, відомості про яке 30.01.2015 р. внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000028, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 129 ч. 1, 171 ч. 1, 296 ч. 2, 356 КК України, на підставі заяви ОСОБА_3 , за фактом того, що 23.12.2014 р. в приміщенні Чопської міської ради невідомі особи у військовій формі їй, керівнику ГО «Муза» ОСОБА_12 , журналісту видання «Трибуна» ОСОБА_13 , журналісту видання «Правозахист» ОСОБА_14 , журналісту видання «Трибуна» ОСОБА_15 та члену ГО СНК ОСОБА_16 перешкоджали журналістській діяльності, погрожували вбивством, займалися самоправством та вчиняли хуліганські дії в адміністративній будівлі Чопської міської ради.

Постановою слідчого СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_17 від 14.09.2015 р. кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000028 від 30.01.2015 р. закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Однак, як вбачається із матеріалів кримінального провадження № 0000028 у ході проведених органом досудового розслідування заходів не було повно і неупереджено досліджено обставини кримінального провадження та перевірено факти, викладені у заяві ОСОБА_3 .

В постанові на обґрунтування своїх висновків слідчий послався на пояснення потерпілої ОСОБА_3 , покази якої, як зазначено у постанові, підтвердили ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , на покази в якості свідка Чопського міського голови ОСОБА_18 , покази якої, у зазначено у постанові, підтвердили працівники Чопської міської ради ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , на покази допитаного в якості свідка ОСОБА_4 , покази якого, як зазначено у постанові підтвердив інший учасник АТО ОСОБА_26 .
Слідчий в оскаржуваній постанові зазначає, що в ході досудового розслідування було проведено огляд відеозаписів які надані ОСОБА_3 , під час огляду якого встановлено, що подія відбувалася в приймальні Чопської міської ради, між деякими цивільними громадянами та чоловіками у військовій формі відбувався словесний конфлікт із застосуванням нецензурної лексики чоловіків у військовій формі. Також під час перегляду відеозапису слідчим встановлено, що жодних погроз вбивства, а також фізичної розправи, жодна зі сторін не висловлювала та тілесні ушкодження нікому не заподіяні. Досудовим розслідуванням встановлено, що жодних погроз вбивства жодна зі сторін конфлікту нікому не висловлювала, а згідно ст. 129 КК України погроза вбивством має бути конкретною і реальної, що згідно огляду відеозапису наданого ОСОБА_3 не виявлено. Водночас, досудовим розслідуванням встановлено, що ні ОСОБА_3 ні іншими присутніми в момент події журналістами, про яких вказує заявниця, жодних редакційних завдань чи інших документів, які б підтверджували факт здійснення ними журналістського розслідування в приміщенні Чопської міської ради 23.12.2014 р. на надано. В ході відеозапису огляду відеозапису не виявлено, що хтось із присутніх представлявся журналістом або виконував редакційне завдання.
Посилаючись на коментар визначення перешкоджання законній професійній діяльності журналістів, а також статті ст. 296 КК України, слідчий дійшов висновку, що діях ОСОБА_26 та ОСОБА_4 відсутні ознаки складу злочинів, передбачених ст.ст. 129, 171, 296 КК України, а їх дії підпадають норму ст. 173 КУпАП, а саме дрібне хуліганство.
В той же час як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження в них містяться вказівки прокурора військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_27 від 27.05.2015 р. надані слідчому, а саме для всебічності, об`єктивності та повноти розслідування, оперативності, встановлення винних осіб та притягнення їх до відповідальності необхідно виконати наступне: допити з приводу подій, які відбувалися у Чопській міській раді 23.12.2014 р. свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_28 , ОСОБА_26 ; прийняти процесуальне рішення щодо процесуального статусу ОСОБА_3 та ОСОБА_12 ; оглянути наявні в матеріалах кримінального провадження газети та відеозапис, на предмет наявності чи відсутності ознак кримінальних правопорушень, у разі наявності підстав провести одночасні допити учасників події; виконати інші необхідні слідчі та процесуальні дії.
Пункт 4 ч. 2 ст. 36 КПК України визначає, що прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом.
За приписами ч. 4 ст. 40 КПК України слідчий зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі.
Аналізом встановлених обставин та доводів, які містяться в оскаржуваній постанові слідчого, встановлено, що слідчий під час проведення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні не виконав вказівки, надані прокурором, а саме, такі слідчі дії як допит свідка ОСОБА_29 та одночасний допит учасників події.
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження слідчим СВ Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_30 було надано у порядку ст. 40 КПК України доручення про проведення слідчих дій від 01.06.2015 р. працівникам ДСБЕЗ Ужгородського РВ УМВС України в Закарпатській області, а саме допитати про обставини вчинення правопорушення ОСОБА_31 , однак, даної слідчої дії проведено не було.
Слідчим суддею також встановлено, що допиту члена ГО СНК ОСОБА_16 , з приводу обставин подій, які відбувалися у Чопській міській раді 23.12.2014 р., про якого вказувала у своїй заяві ОСОБА_3 , слідчим під час досудового розслідування не проводилося.
В той же час, відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Відповідно до положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
У свою чергу, слідчий, під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву. Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.
Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).
Проте, обставини, викладені у заяві особи, що подала скаргу, не в повній мірі стали предметом контролю слідчого при проведенні досудового розслідування, так як постанова слідчого про закриття кримінального провадження вказаним нормам КПК України не відповідає, являється по суті не вмотивованою, оскільки в ній не в повній мірі викладено суть заяви особи, яка звернулася з відповідною заявою та не надано обґрунтовані відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття.
Слідчий суддя також зазначає, що оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України в порушення ст. 110 КПК України в частині кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, взагалі упущена слідчим та не мотивована.
Крім того, в оскаржуваній постанові не зазначено в діянні саме якої чи яких осіб відсутній склад кримінального правопорушення, не зазначено, який елемент складу кримінального правопорушення: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єктивна сторона чи суб`єкт виключає вчинення зазначених кримінальних правопорушень.
Між тим, закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення можливо у разі встановлення, що діяння мало місце, але відсутній один чи декілька складових складу кримінального правопорушення, або якщо воно лише формально містить ознаки складу злочину, але внаслідок малозначності не становить суспільної небезпеки, відсутні інші умови, за яких діяння визнається злочинним; діяння вчинено в стані необхідної оборони або крайньої необхідності; мало місце добровільна відмова від вчинення злочину; особа не є суб`єктом злочину або не досягла віку, з якого наступає кримінальна відповідальність.
Відповідно до ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Виходячи з викладеного, оскільки в ході досудового розслідування допущена істотна неповнота, усунення якої потребує виконання слідчих та інших процесуальних дій, спрямованих на збирання та перевірку доказів, зміст оскаржуваної постанови не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про передчасність та необґрунтованість викладеного висновку в постанові слідчого, формальне відношення слідчого до проведення досудового розслідування, та вважає недотриманими при винесенні оскаржуваної постанови вимог ст.ст. 2, 284 КПК України, у зв`язку з чим постанова підлягає скасуванню, а скарга ОСОБА_3 задоволенню.
При новому розслідуванні належить перевірити викладені потерпілою ОСОБА_3 обставини, в залежності від встановленого, виконати необхідні слідчі дії щодо з`ясування обставин про наявність чи відсутність складу (події) кримінального правопорушення, в достатньому для встановлення об`єктивної істини обсязі, і в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо подальшого провадження у справі, яке у будь-якому випадку має бути належним чином обґрунтованим з всебічним аналізом фактичних обставин справи та доводів заявника.
Керуючись ст.ст. 303, 304, 306, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В:
Скаргу задовольнити.
Постанову слідчого СВ Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_17 від 14 вересня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0000028 від 30 січня 2015 року скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1