У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_7,
суддів ОСОБА_8, ОСОБА_9

розглянувши у судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6,

у с т а н о в и л а:

Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 травня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за частиною третьою статті 190, частиною другою статті 27, частиною четвертою статті 358 Кримінального кодексу України (далі - КК) і на підставі частини першої статті 70 КК за сукупністю злочинів визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки вісім місяців.

Апеляційний суд Івано-Франківської області ухвалою від 2 липня 2016 року повернув апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5, оскільки вона подана особою, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 22 серпня 2016 року, керуючись пунктом 2 частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 2 липня 2016 року в зв'язку із законністю й обґрунтованістю рішення апеляційного суду та відсутністю підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_4

Захисник ОСОБА_4 звернувся із заявою до Верховного Суду України про перегляд ухвали суду касаційної інстанції щодо ОСОБА_6 з підстави, передбаченої пунктом 3 статті 445 КПК. Посилається на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норми права, передбаченої статтею 24 КПК, викладеному в постанові Верховного Суду України від 3 березня 2016 року в справі № 5-347кс15.

Заявник вважає, що касаційний суд безпідставно погодився із рішенням апеляційного суду про те, що він не має права на оскарження судових рішень щодо ОСОБА_6, оскільки не є учасником цього кримінального провадження, внаслідок чого позбавив права ОСОБА_5 і її захисника на перегляд судового рішення. Просить скасувати ухвали судів апеляційної і касаційної інстанцій щодо ОСОБА_6 і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви і долучені до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

У статті 445 КПК визначено вичерпний перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, який розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до пункту 3 статті 445 КПК підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України.

Перегляд судових рішень з цієї підстави передбачає перевірку висновку щодо застосування норм права судом касаційної інстанції в оспореному рішенні у зіставленні з правовим висновком про застосування цих же норм у постанові Верховного Суду України.

Як видно зі змісту постанови Верховного Суду України від 3 березня 2016 року, на яку посилається захисник, предметом розгляду цієї справи була неоднакова правова позиція суду касаційної інстанції в оспореному та порівнюваному судових рішеннях щодо застосування положень частини четвертої статті 394 КПК. При цьому ключовим було з'ясування питання, чи насправді вирок щодо ОСОБА_2 стосувався інтересів ОСОБА_1 тією мірою, що надає останньому, згідно із частиною другою статті 24 КПК, право оскаржити його до вищих судових інстанцій.

У цій постанові Верховний Суд України зазначив, що фактичний висновок у вироку суду щодо ОСОБА_2 про те, що суддею постановлено завідомо неправосудне судове рішення, є констатацією винуватості судді ОСОБА_1, який не був визнаний учасником цього кримінального провадження, у постановленні такого рішення. Встановивши, що така преюдиція щодо винуватості судді входить в колізію з нормами КПК щодо вільної оцінки доказів та суперечить загальним засадам кримінального провадження, Верховний Суд України дійшов висновку про неправильне застосування судом касаційної інстанції норм, передбачених пунктами 1, 2, 10, 17 статті 7, частини шостої статті 9, статті 24, частини четвертої статті 394 КПК, у зв'язку із обмеженням права ОСОБА_1 як особи, прав, свобод та інтересів якого стосується вирок на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_2 на його апеляційне оскарження.

Натомість в оспорюваному рішенні суд касаційної інстанції із посиланням на положення статті 393, пункту 2 частини третьої статті 399 КПК визнав правильним рішення апеляційного суду про повернення апеляційної скарги захиснику, зазначивши, що захисник ОСОБА_4, який представляє інтереси обвинуваченої ОСОБА_5, не є особою, яка має право на оскарження вказаного судового рішення, оскільки вирок ухвалено щодо іншої обвинуваченої і права його підзахисної цим рішенням не порушені.

Висновок про те, як саме повинні застосовуватися норми, передбачені статтею 393, пунктом 2 частини третьої статті 399 КПК, у постанові Верховного Суду України від 3 березня 2016 року в справі № 5-347кс15 відсутній.

Отже, висновок Верховного Суду України в зазначеній постанові стосувався інших норм КПК, ніж ті, щодо яких міститься висновок в оскаржуваному рішенні суду касаційної інстанції, що виключає наявність підстави, передбаченої пунктом 3 статті 445 КПК, для перегляду судових рішень Верховним Судом України.

Крім того, захисник ОСОБА_4 не погоджується з ухвалою місцевого суду про виділення з первинного кримінального провадження за епізодом обвинувачення його підзахисної та ОСОБА_6 лише матеріалів щодо останньої та вважає, що це рішення порушує процесуальні права ОСОБА_5 Однак такі доводи захисника не є предметом перегляду Верховним Судом України і виходять за межі його повноважень.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що заява захисника ОСОБА_4 про перегляд судових рішень є необґрунтованою і не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 444, 445, 451 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску справи до провадження Верховного Суду України за заявою захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_5 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9