Справа № 676/701/17
Провадження № 1-кп/676/184/17
У Х В А Л А
4 травня 2017 року м.Кам`янець Подільський

Кам`янецьПодільський міськрайонний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з участю прокурора Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Кам`янець-Подільському обвинувальний акт та угоди про визнання винуватості та угоду про примирення у кримінальному провадженні про обвинувачення: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, з вищою освітою, не працюючого, не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.191 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
До Кам`янець-Подільського міськрайонного суду надійшов для розгляду обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.191 КК України з угодою про визнання винуватості від 3 лютого 2017 року укладену між прокурором та обвинуваченим у кримінальному провадженні.
Одночасно, під час підготовчого судового засідання 4 травня 2017 року представник потерпілого ОСОБА_5 подала іншу угоду від 4 травня 2017 року про примирення укладену між представником потерпілого та обвинуваченим.
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він перебуваючи на посаді лісника обходу №4, Кадиївецького лісництва, ДП «Кам`янець-Подільський лісгосп», що знаходиться в с. Кадиївці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, відповідно до наказу №33 К від 9 березня 2016 року порушив свої обов`язки посадової інструкції лісника та всупереч інтересів служби, з метою незаконного обернення чужого майна на свою користь, вирішив збагатитися за рахунок привласнення та розтрати належних ДП «Кам`янець-Подільський лісгосп» матеріальних цінностей, а саме деревини, яка була йому ввірена. Так, 03 січня 2017 року близько 13 год. ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на привласнення деревини, що належить ДП «Кам`янець-Подільський лісгосп», перебуваючи в лісовому масиві, що на окраїні с. Кадиївці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області під приводом вивезення дров (ГОСТ 3243-88 для палива), умисно незаконно заволодів, з обходу №4 кварталу 32 виділу 16, деревиною твердої породи «Дуб», пиловик ІІІ сорту, а саме полінами діаметром 38 см, 36 см, 23 см, 40 см, 29 см, довжиною по 3 м, кожне, та поліном діаметром 42 см довжиною 2,2 м., загальним об`ємом 2,0285 м3 завдавши ДП «Кам`янець-Подільському лісовому господарству» матеріальних збитків на загальну суму 15622 грн. 32 коп. Дії ОСОБА_7 кваліфіковані прокурором за ч.1 ст.191 КК України, як привласнення чужого майна, яке було йому ввірено.
В судовому засіданні прокурор орієнтував суд відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, яку він уклав з обвинуваченим 3 лютого 2017 року та просив затвердити угоду про примирення, яку уклав обвинувачений з представником потерпілого 4 травня 2017 року.
Аналогічну думку висловили і інші учасники.
Суд заслухавши учасників, дослідивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні та вивчивши угоду про визнання винуватості від 3 лютого 2017 року та угоду про примирення від 4 травня 2017 року, вважає, що в затвердженні обох угод слід відмовити та повернути обвинувальний акт прокурору з наступних підстав.
Угода про визнання винуватості від 3 лютого 2017 року, яка укладена між прокурором та обвинуваченим суперечить інтересам Державного Підприємства «Кам`янець-Подільський лісове господарство», яке, за обставинами кримінального провадження зазнало матеріальних збитків від дій ОСОБА_7 та мало б бути злучене слідчими органами до справи як потерпіла особа, в силу вимог ст.ст. 55, 56 КПК України. Проте, укладаючи угоду від 3 лютого 2017 року прокурор на вказану обставину не звернув уваги, а уклав угоду про визнання винуватості, тобто уклав угоду не маючи права на ініціювання її укладення в силу вимог ч.1ст.469 КПК України. Відмовляючи в угоді про визнання винуватості суд виходить і з того, що її умови також суперечать інтересам обвинуваченого, оскільки згідно п.2, п.п.б) згаданої угоди, обвинувачений ОСОБА_7 зобов`язувався відшкодувати шкоду в розмірі 15622,32 грн. до 3 травня 2017 року, в той час коли, шкода могла бути відшкодована шляхом повернення арештованих речових доказів (вилученої деревини, яка зберігається на штрафмайданчику органу поліції). Очевидно, що повернення за рішенням суду речових доказів і одночасне відшкодування обвинуваченим 15622,32 грн. за угодою, приведе до подвійного відшкодування матеріальних збитків спричинених ДП «Кам`янець-Подільський лісгосп». Таким чином, п.2, п.п.б) угоди про визнання винуватості суперечить інтересам обвинуваченого, оскільки необґрунтовано встановлює необґрунтовану матеріальну відповідальність обвинуваченого, яка могла бути усунута шляхом повернення речових доказів. На виконання такої умови угоди обвинувачений не погодився у судовому засіданні, що є безумовною підставою для відмови в затвердженні угоди. Відмовляючи в затвердженні угоди суд враховує думку всіх учасників, які не вбачали підстав для її затвердження і орієнтували суд відмовити в її затвердженні.

Відсутні правові підстави і для затвердження угоди про примирення укладеної 4 травня 2017 року між представником потерпілого та обвинуваченим.

Укладаючи угоду від 4 травня 2017 року, прокурор та інші учасники не звернули увагу на вимоги ч.8 ст.474 КПК України, згідно якої, повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.
Одночасно, відмовляючи в угоді про примирення суд враховує, що умови цієї угоди також суперечать інтересам обвинуваченого оскільки істотні умови цієї угоди, які пов`язані з відшкодуванням збитків виписані сторонами нечітко, не категорично і є умовними. Так, згідно п. 7 угоди від 4 травня 2017 року, обвинувачений зобов`язується відшкодувати ДП «Кам`янець-Подільський лісгосп» невизначену різницю збитків вразі втрати деревиною своїх властивостей. Така умова угоди суперечить інтересам обвинуваченого і потерпілого, свідчить, що сторонами не досягнуто всіх умов примирення, оскільки угода не містить чітко визначеної суми збитків, а визначена сума є умовною, а тому, така угода не може бути затверджена судом.

Відмовляючи в угоді про примирення суд враховує і те, що згідно припису ч.3п.3ст.58 КПК України повноваження представника стверджуються дорученням, якщо представником є працівник юридичної особи. Представник користується процесуальними правами потерпілого, інтереси якого він представляє, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо потерпілим і не може бути доручена представнику (ч.4ст.58 КПК України). Очевидно, що право на укладення угоди (як і право давати свідчень, право безпеку тощо), є безпосереднім невід`ємним правом потерпілого і воно не може бути доручене представнику у сумнівний спосіб. При вивченні повноважень представника юридичної особи встановлено, що ОСОБА_5 згідно довіреності №19 від 18 січня 2017 року наділена повноваженнями цивільного позивача та відповідача, з правом укладення мирової угоди. Виписані в довіреності повноваження стосуються цивільного процесу, а тому, у суду немає підстав вважати, що ОСОБА_5 вправі була укласти угоди про примирення. Отже, угоду від імені державного підприємства підписала юрисконсульт , який за представленими у суді документами не мав права на її укладення, тобто не має повноважень бути стороною в такій угоді. Через відсутність належно оформлених повноважень суд позбавлений вважати, що потерпілий (власник майна) має намір на укладення угоди. З думки обвинуваченого ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні зрозуміло, що злочин він не завершив, оскільки деревину він не вивіз за межі обходу, а тому, підстав вважати, що обвинувачений беззастережно визнав вину немає, оскільки він фактично визнав лише замах на цей злочин

Викладене свідчить, що угода про примирення не відповідає вимогам КПК України, умови угоди порушують інтереси сторін, обвинувачений не визнав всіх істотних умов угоди і такі умови угоди щодо відшкодування збитків є умовними і нечіткими.

Таким чином, згідно з ч. 7 ст. 474 КПК України, суд зобов`язаний відмовити в затвердженні поданих угод з підтсав : умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися. Обов`язковою умовою затвердження угоди про визнання винуватості є те, що умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в затвердженні угод про слід відмовити.

Незважаючи на доводи прокурора про завершення досудового слідства, суд позбавлений можливості призначити кримінальне провадження до розгляду, оскільки обвинувальний акт складений з порушенням вимог КПК.

Обвинувальний акт, як документ обвинувачення повинен містити чіткі реквізити виписані у ст. 291 КПК України.

Проте, всупереч вимогам ч.2п.3 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт не містить жодних відомостей про потерпілого. Більше того, в підготовчому судовому засіданні, встановлено, що потерпілий до досудового розслідування не залучався і таким не визнавався, хоча збитки були спричинені державному підприємству. Отже, права потерпілого слід відновити з стадії досудового розслідування, для цього обвинувальний акт слід повернути прокурору.

Крім цього, фактичні обставини кримінального правопорушення описані так, що ОСОБА_7 вчинив окрім привласнення, ще й розтрату, проте, така дія об`єктивної сторони, як «вчинення розтрати» не зазначена у кваліфікації, хоча інкримінована ОСОБА_7 у формулюванні обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні чітко пояснив, що злочин він не завершив, оскільки деревину він не вивіз за межі обходу, був впійманий на місці, розпорядитись деревиною за призначенням в лісі не міг, а тому підстав вважати, обвинувачений беззастережно визнав вину немає, оскільки він визнав лише замах на цей злочин. При проведені досудового слідства сторона обвинувачення має врахувати такі доводи ОСОБА_7 та вказати вірну кваліфікацію, так як того вимагає ст. 291 п.5 ч.2 КПК України.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.291, 314, 474, 372 КПК України, -

У Х В А Л И В :
Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості від 3 лютого 2017 року укладеної між прокурором Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_7 , захисником ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000013.
Відмовити в затвердженні угоди про примирення від 4 травня 2017 року укладеної між ОСОБА_5 юрисконсультом ДП «Кам`янець-Подільський лісгосп» та обвинуваченим ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000013.
Повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000013 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.191 КК України прокурору Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури для продовження досудового розслідуванняв порядку передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Кам"янець-Подільського
міськрайонного суду ОСОБА_1