Справа №297/713/16к
Номер рядка статистичного звіту - 19

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2017 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисників обвинуваченого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України,
в с т а н о в и в:
Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що близько 22 години 17 грудня 2015 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля недобудованої церкви, що розташована по вул. Л. Українки в смт. Батьово Берегівського району, з метою незаконного заволодіння майном ОСОБА_7 наздогнав останню, яка в цей час рухалась в напрямку вул. Мункачі разом зі своєю донькою ОСОБА_8 та вирвав у неї сумку. При цьому наніс ОСОБА_7 один удар рукою в обличчя зліва, в результаті чого спричинив потерпілій ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження та відкрито заволодів її жіночою сумочкою, в якій знаходились гроші в сумі 2350 гривень, золота підвіска у формі хрестика та прикраса виготовлена із жовтого металу у формі ланцюжка, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 2 350 грн.
Наведені вище дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоровя потерпілого, вчиненене повторно.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині заперечив та пояснив, що до пограбування ОСОБА_7 не причетний. 17 грудня 2015 року декілька разів заходив в кафе, де працює потерпіла. Вечером того ж дня брав у дружини 200 грн., переодягався в іншу куртку та вживав спиртне з друзями.
На неодноразові виклики потерпіла ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_8 до суду не зявилася. У березні 2017 року потерпіла подала до суду заяву, в якій просила дане кримінальне провадження розглядати у її відсутності, оскільки перебуває у Чехії на заробітках та лікуванні, а тому немає можливості прибути в суд. В заяві зазначає про те, що претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 немає.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що її колишній чоловік ОСОБА_4 в період з 22 по 23 години 17 грудня 2015 року прийшов в своє помешкання, взяв 200 грн. однією копюрою, переодягнув мокру куртку і пійшов з дому. Повернувся додому приблизно через 1-2 години. Про обставини вчиненого пограбування ОСОБА_7 їй нічого не відомо.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що працює в магазині на привокзальні площі в смт. Батьово Берегівського району, про вчинений грабіж їй нічого невідомо.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що працює в барі Міленіум в смт. Батьово Берегівського району, про обставини скоєння злочину нічого пояснити не може.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що близько 22 години в середині грудня 2015 року до неї на роботу прибігла потерпіла ОСОБА_7 разом зі своєю донькою та попросила викликати міліцію. Зі слів потерпілої дізналася про те, що останню побили та обікрали. Про обставини скоєного злочину їй нічого невідомо.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала, що працює в кафе на залізничному вокзалі смт. Батьово, про обставини скоєння злочину відносно потерпілої ОСОБА_7 , що мало місце у грудні 2015 року їй нічого не відомо.
Оцінюючи покази вищенаведених свідків, що були допитані в судовому засіданні суд констатує, що жоден із свідків не навів даних про об`єктивну обґрунтованість участі обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні.
На підтвердження винуватості ОСОБА_4 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України стороною обвинувачення надані докази, які були досліджені судом: - протокол огляду місця події від 17.12.2015 року, об`єктом якого була ділянка асфальтованої доріжки, яка веде від вул. Мункачі до вул. Вашута в смт. Батьово (т.1 а. с. 70-73); - протокол предявлення особи для впізнання від 19.12.2015 року, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_7 (т.1 а.с.86-90); - протокол предявлення особи для впізнання від 19.12.2015 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_8 (т.1 а.с.91-95); - протокол пред`явлення речей для впізнання від 08.02.2016 року, згідно якого свідок ОСОБА_14 серед пред`явлених їй для впізнання чоловічих курток показала на темно-синю куртку під № 1 та пояснила, що в таку куртку був одягнутий громадянин на ім`я ОСОБА_15 17.12.2015 року (а. с. 96-100); -протокол пред`явлення речей для впізнання від 09.02.2016 року, згідно якого свідок ОСОБА_16 серед пред`явлених йому для впізнання чоловічих курток показав на темно-синю куртку під № 4 та пояснив, що в таку куртку був одягнутий громадянин на ім`я ОСОБА_15 ввечері 17.12.2015 року (а. с. 101-104); -протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.02.2016 року, згідно свідок ОСОБА_14 показала, що особа зображена на фотознімку №4 (на якому зображений обвинувачений ОСОБА_4 ) на ім`я ОСОБА_15 (а. с. 105-108); - протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.02.2016 року, згідно якого свідок ОСОБА_17 показав, що особа зображена на фотознімку №2 (на якому зображений обвинувачений ОСОБА_4 ) на ім`я ОСОБА_15 (т.1 а.с. 109-111); - протокол проведення слідчого експерименту від 09.02.2016 року, згідно якого вбачається, що даний слідчий експеримент був проведений на залізничному вокзалі смт. Батьово Берегівського району, де свідок ОСОБА_17 показав, що 17.12.2016 року близько 22:00 годин бачив знайомого йому чоловіка на ім`я ОСОБА_15 , який знаходився біля кафе-бару «Міленіум», після чого направився в сторону асфальтної доріжки, що веде до вул. Мункачі (т.1 а.с. 112-116).
За результатами проведеної судово-медичної експертизи №272 від 18.12.2015 року, встановлено наявність в потерпілої ОСОБА_7 тілесних ушкоджень у вигляді одного синця на шкірних покровах лівої параорбітальної ділянки лиця, яке виникло від дії тупого твердого предмету і за своїм характером вкладається в час пригоди, що мала місце 17.12.2015 року та могло виникнути при обставинах, вказаних потерпілою ( т.1 а.с. 79-81).
Дослідивши докази, представлені стороною обвинувачення, вислухавши показання обвинуваченого, свідків, суд з урахуванням ст. 22 ч.1 КПК України приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення за ст. 186 ч.2 КК України не знайшло свого підтвердження, доводи сторони обвинувачення про умисел ОСОБА_4 на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, вчиненого повторно, грунтується на припущеннях та не підтверджуються належними і допустимими доказами, з огляну на наступне.
Протокол огляду місця події від 18.12.2015 року, згідно якого в коридорі квартири АДРЕСА_2 , за місцем фактичного проживання обвинуваченого ОСОБА_4 , було виявлено та вилучено чоловічу куртку темно-синього кольору з капюшоном (а. с. 74-75, 72-73), суд вважає недопустимим доказом, оскільки він отриманий з порушенням порядку, встановленого КПК України, а саме під виглядом огляду місця проживання ОСОБА_4 органом досудового розслідування фактично було проведено несанкціонований обшук.
Суд також не приймає до уваги висновок експерта № 11/192 від 15.03.2016 року, оскільки такий зроблений на припущеннях щодо стану та вартості жіночої сумки, ланцюжка та підвіски (т.1 а.с. 122-128).
Відповідно до ст. 228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу.
Крім того, неможливість допиту в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8 , присутність яких на забезпечила сторона обвинувачення, позбавило суд можливісті перевірки достовірності проведеного впізнання зазначеними особами обвинуваченого як особи, що вчинила відкрите викрадення майна.
Оцінюючи в якості доказів протоколи предявлення особи для впізнання від 19.12.2015 року, проведені за участю потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8 (т.1 а.с. 86-90, а.с. 91-95), такі не містять даних про те, що слідчим було попередньо, тобто перед предявленням осіб для впізнання, опитано потерпілу ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8 щодо зовнішнього вигляду та прикмет особи, яка скоїла пограбування. В протоколах не зазначено за якими ознаками зовнішнього вигляду, прикметами потерпіла ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_8 може впізнати обвинуваченого. Обидва протоколи містять ідентичні ознаки, за якими відбувалось це впізнання.
Згідно ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладається на слідчого та прокурора.
Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України саме на прокурора та слідчого покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до вимог ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях й ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи в учиненні кримінального правопорушення. Підставою для обвинувального вироку суду є така сукупність достовірних доказів, що отримані з додержанням законодавства, розглянуті в судовому засіданні та є достатніми для безспірного висновку про те, що подія кримінального правопорушення мала місце, наявні ознаки складу кримінального правопорушення, вчинив це діяння обвинувачений і його вина у вчиненні цього кримінального правопорушення доведена судом. Забезпечення доведеності вини є одним з основних конституційних принципів основ судочинства (п.3 ч.3 ст.129 Конституції України, п.10 ч.1 ст.7, ст.17 КПК України).
Відповідно до роз`яснень п. 23 Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані - суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.
Згідно зі ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання, чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
За змістом ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Таким чином, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, аналізуючи та оцінюючи в сукупності всі докази, що були досліджені у судовому засіданні, приходить до висновку, що стороною обвинувачення не здобуто достатньо доказів, які могли б довести участь обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України і він підлягає виправданню.
Речові докази по справі, вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати відповідно до ст. 124 КПК України слід здійснити за рахунок коштів Державного бюджету України.
Цивільний позов не заявлявся.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в:
Визнати ОСОБА_4 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 186 ч.2 КК України та виправдати за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Запобіжний захід - тримання під вартою, обраний ОСОБА_4 - скасувати, звільнивши ОСОБА_4 з-під варти в залі судового засідання.
Речовий доказ: куртку темно синього кольору, яка поміщена в чорний полімерний пакет та зберігається в кімнаті речових доказів Берегівського ВП ГУНП України в Закарпатській області, після набрання вироком законної сили, повернути обвинуваченому ОСОБА_4 за належністю.
Процесуальні витрати здійснити за рахунок коштів Державного бюджету України.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1