АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1005/17 Справа № 205/4859/17 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2017 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2017 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 24 грудня 2016 року Петріківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА :
Оскаржуваною ухвалою відмовлено в задоволені клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою; задоволено клопотання підозрюваного і його захисника ОСОБА_8 та застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 60 діб, а саме до 25 вересня 2017 року, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, а також врахував наявність ризиків, на які посилався прокурор, однак, при цьому вважав, що слідчим та прокурором не доведено необхідність застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, який, в розумінні КПК України, є виключним запобіжним заходом, оскільки останнім не надано переконливих доказів про те, що інший, більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, у зв`язку з чим, вважав, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту буде достатнім для забезпечення правослухняної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 та запобіганню ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що слідчий суддя не врахував, що слідчим в клопотанні заявлялись два ризики, а саме передбачені пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, яким слідчий суддя не надав належної оцінки. Також, вважає, що слідчим суддею не враховано, що домашній арешт не зможе запобігти таким ризикам, оскільки ОСОБА_7 офіційно не працює, вчинив злочин в період іспитового строку, а також в період, коли до нього вже був застосований аналогічний запобіжний захід в іншому кримінальному провадженні, що залишилось без належної уваги слідчого судді.
Прокурор, підозрюваний та його захисник в засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, дані про поважність неявки до суду від учасників процесу не надходило. Тому колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу прокурора за відсутністю учасників кримінального провадження, відповідно до вимог ст. 405 КПК.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки слідчого судді про відсутність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованими та підтверджуються дослідженими слідчим суддею матеріалами.

Як убачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, слідчий суддя перевірив обставини, на які були посилання в клопотанні про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою та прийшов до висновку про те, що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не може запобігти доведеним під час розгляду справи ризикам.

Як зазначив слідчий суддя, підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, тобто у вчиненні злочину середньої тяжкості - є обґрунтованою.

Судом встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 , раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, судимість не знята та не погашена в передбаченому законом порядку, під час випробувального терміну належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення на став та повторно вчинив умисний, корисливий злочин.

Врахувавши всі обставини по справі слідчий суддя пришов до висновку, що підозрюваному необхідно обрати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який просив застосувати до нього слідчий, а саме цілодобовий домашній арешт, з покладенням на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язків, відповідно до вимог ст. 194 КПК України, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти визначеним ризикам.

Судове рішення щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тому, врахувавши положення ст.ст. 177, 178, 181 КПК України, а також вагомість наявних доказів про вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість покарання за вчинений злочин, дані про особу підозрюваного, який не працює, не одружений, дітей не має, слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілободового домашнього арешту за місцем його фактичного мешкання, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, що буде достатнім для мінімізації тих ризиків, які знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, а доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині даних, які характеризують особу підозрюваного, а саме те, що ОСОБА_7 не має постійного місця роботи, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, вчинив злочин в період іспитового строку, а також в період, коли до нього вже було застосовано аналогічний запобіжний захід в іншому кримінальному провадженні, що залишилось без належної уваги суду першої інстанції, хоча й заслуговують на увагу, однак оскільки вони були враховані судом першої інстанції в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні і самі по собі, без врахування наведених ризиків, в даному випадку не можуть бути підставою для обрання більш суворого запобіжного заходу, так як не ставлять під сумнів висновки суду щодо наявності обґрунтованої в ухвалі мети та підстав для обрання саме зазначеного слідчим суддею запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 у виді цілодобового домашнього арешту, тому колегія суддів вважає такими, що не можуть бути підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Також слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, оскільки відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" (п.55 Рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді не вбачається, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою і вмотивованою та скасуванню не підлягає, тому апеляційну скаргу прокурора - необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 177-178, 181, 183, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2017 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4