Справа № 761/4895/17
Провадження № 1-кс/761/3117/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника заявника ОСОБА_3 , слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_4 , розглянувши скаргу захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_4 , що полягає в неповернення тимчасово вилученого майна, -

В С Т А Н О В И В :
Представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_4 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.

Обґрунтовуючи доводи скарги, заявник зазначає, що 23.12.2016 на виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 23.12.2016 проведено обшук за адресою розташування офісу ТОВ «Акс Енерджі», під час якого, серед інших предметів, було вилучено карабін «Сайга М 3 », пістолет «Фобт -12F», дозвіл на зброю № НОМЕР_1 від 01.11.2002 року, виданий на ім`я ОСОБА_5 , набої до нього, блокнот, розписки, аркуші з рукописним текстом, грошові кошти у сумі 50120 дол. США та 10 000 швейцарських франків, які заявник уважає тимчасово вилученим майном та просить повернути власнику.

Спірне майно уважає тимчасово вилученим, вказуючи на те, що ухвалою слідчого судді надавався дозвіл на відшукання та вилучення речей та документів, які використовувались у протиправній діяльності ТОВ «Акс Енержді» в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні за фактом вчинення злочину за ч.3 ст.258-5 КК України фінансування тероризму.

Вилучені речі не мають жодного відношення до діяльності ТОВ «Акс Енерджі», придбані правомірно, доказів того, що спірне майно використовувалась у протиправній діяльності, або здобуті в результаті вчинення кримінальних правопорушень слідство не має, а тому, посилаючись на норми прямої дії ст. 8,19,41 Конституції України, вказуючи, що слідчий не вертався з клопотанням про накладення арешту на вилучене майно, з цих підстав просив ухвалити рішення, яким зобов`язати старшого слідчого в ОВС третього відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБУ ОСОБА_4 повернути ОСОБА_5 майно, тимчасово вилучене під час обшуку у жилому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_3 вимоги та доводи, викладені у скарзі підтримав, пояснив, що ухвала слідчого судді не містить дозволу на вилучення спірних речей, а слідчим не надано доказів того, що вказане майно використовується у протиправній діяльності фінансуванні тероризму, а тому вилучене майно уважається тимчасово вилученим та підлягає поверненню особі у якої воно було вилучене.

Слідчий ГСУ СБ України, що входить до складу групи слідчих в рамках кримінального провадження № 220 160 000 000 00026 від 11.02.2016 ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення скарги. Зазначив, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні не здобуто даних на підтвердження причетності ОСОБА_5 до вчинення злочину за ознаками, передбаченими ст.258-5 КК України. Не заперечував проти повернення тимчасово вилученого майна власнику ОСОБА_7 .

Підтвердив, що ті речі і документи, щодо яких ставиться питання заявником про їх повернення не містять на собі відомостей, які можуть бути доказами під час судового розгляду, а також не є знаряддями кримінального правопорушення або майном, що здобуте в результаті його вчинення. Підтвердив, що з клопотанням про накладення арешту на спірне майно не звертався, надати докази того, що грошові кошти здобуті злочинним шляхом також не може, у зв`язку з їх відсутністю.

Підтвердив, що разом зі зброєю було вилучено дозвіл на її носіння на імя ОСОБА_7 .

Слідчий суддя, заслухавши учасників, дослідивши надані сторонами матеріали, приходить до висновку, що вказана скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, 23.12.2016 слідчим в ОВС ГСУ СБУ ОСОБА_8 за участю слідчого ОСОБА_4 проведено обшук в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 220 160 000 000 00026 від 11.02.2016 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 14.12.2016 під час провадження якого у квартирі за адресою АДРЕСА_1 виявлено та вилучено з поміж іншого: карабін «Сайга М 3 », дозвіл на зброю № НОМЕР_1 від 01.11.2002 року, виданий на ім`я ОСОБА_5 , набої до нього, пістолет «Фобт-12 F» блокнот, розписки, аркуші з рукописним текстом, грошові кошти у сумі 50120 дол. США та 10 000 швейцарських франків.

Відповідно до ч.7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу вважаються тимчасово вилученим майном.

Частиною 1 ст. 167 КПК України визначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Як підтвердив у судовому засіданні слідчий, зброя з дозволом на її носіння вилучалась у зв`язку з тим, що були сумніви відносно того, що набої до неї є бойовими. Втім, це не знайшло свого підтвердження.

Отже вказані речі є тимчасово вилученим майном, оскільки щодо них не надавався дозвіл ухвалою слідчого судді, а власник володіє зазначеними речами у відповідності до вимог закону, що підтверджується дозволом на зброю № НОМЕР_1 від 01.11.2002 року, який був вилучений разом зі зброєю та перебуває у розпорядженні слідчих у кримінальному провадженні № 220 160 000 000 00026 від 11.02.2016.

Зіставляючи зміст ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 14.12.26.10.2016 з даними, що містяться у протоколі обшуку, приходжу до висновку, що вказане судове рішення містить пряму вказівку та надає дозвіл слідчому на відшукання та вилучення речей які є знаряддями кримінального правопорушення за ознаками вчинення злочину, передбаченого ст.258-5 КК УКраїни або майном, що здобуте в результаті його вчинення.

Тобто, слідчий наділений правом вилучити ті документи і речі, які містять на собі ознаки, щодо яких прямо вказано в ухвалі суду.

Таким чином, обов`язковою ознакою, що надає право слідчому утримувати спірні речі та документи без наступного накладення арешту у встановленому законом порядку є наявність достатніх та допустимих доказів, що вказують на приналежність до дій, пов`язаних з фінансуванням та матеріального забезпечення терористичних організацій. В судовому засіданні слідчий підтвердив, що таких даних не встановлено, доказів причетності ОСОБА_7 до вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.258-5 КК України не здобуто.

Відповідно до ч.7 та 8 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор мають, зокрема оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Таким чином, згідно до вимог ч.2 ст.167 КПК України на момент вилучення спірних речей, документів та грошових коштів не було доказів на підтвердження їх належності до тих речей і документів, на які прямо надано дозвіл в ухвалі слідчого судді.

Отже вилучене майно, грошові кошти та документи набули статусу тимчасово вилученого майна, а слідчий повинен був діяти у відповідності до ч.5 ст.171 КПК України, звернувшись з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Наслідками не звернення з клопотанням є припинення тимчасового вилучення майна та його повернення особі, у якої воно було вилучене, що закріплено приписами ст.169 КПК України.

Приписами ч.1 ст.40 КПК України визначено, що слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

У відповідності до ч.1 ст.9 КПК України слідчий під час кримінального провадження та інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, вимог інших актів законодавства.

У відповідності до ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, зазначене гарантується ст.41 Конституцією України.

Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

З врахуванням вищевикладеного, позиції слідчого органу досудового розслідування, який підтримав доводи заявника, наявності дозволів на зброю, що була вилучена у ОСОБА_5 , приходжу до висновку, що скарга є законною та обґрунтованою та підлягає задоволенню, а тимчасово вилучене майно поверненню власнику.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 306, 169, 171, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Скаргу захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_4 , що полягає в неповернення тимчасово вилученого майна задовольнити.

Зобов`язати слідчого ГСУ СБ України ОСОБА_4 або іншого слідчого ГСУ СБ України якому доручено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 220 160 000 000 00026 внесеного в ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення за ч.3 ст.258-5 КК України повернути ОСОБА_5 вилучене під час проведення обшуку АДРЕСА_1 карабін «Сайга М 3 », дозвіл на зброю № НОМЕР_1 від 01.11.2002 року, виданий на ім`я ОСОБА_5 , набої до нього, пістолет «Фобт-12 F» блокнот, розписки, аркуші з рукописним текстом, грошові кошти у сумі 50120 дол. США та 10 000 швейцарських франків.

Ухвала оскарженню не підлягає і відповідно до ст. 309 КПК України, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1