Справа № 442/7381/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/27/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючої - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

адвокатів ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляцію прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_8 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Трускавця Львівської області, росіянина, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 18 травня 2011 року Трускавецьким міським судом Львівської області за ч.1 ст.263 КК України на 2 роки позбавлення волі з іспитовим терміном на 1 рік, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

встановила:
цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.118 КК України, та призначено йому покарання 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до даного покарання повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Трускавецького міського суду від 18 травня 2011 року у виді 2 (двох) років позбавлення волі та остаточну міру покарання ОСОБА_6 визначено 4 (чотири) роки позбавлення волі.

Термін покарання ОСОБА_6 рахується з 20 серпня 2011 року, тобто із часу його затримання.

Міру запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу змінено із взяття під варту на підписку про невиїзд.

Вирішено питання з судовими витратами та речовими доказами.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди в сумі 110 000 грн. залишено без розгляду.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 визнано винним в тому, що ввечері 19 серпня 2011 р. ОСОБА_6 і ОСОБА_11 із знайомим відзначали з розпиттям спиртного день народження останнього та свято Спаса в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , яке обидва винаймали.

Біля 23:30 год. того ж дня ОСОБА_11 зайшов у кімнату ОСОБА_6 , де в нецензурній формі почав сварити ОСОБА_6 та погрожувати тому за голосну музику. Після того ОСОБА_11 повернувся до своєї кімнати, де зі столу взяв кухонний ніж господарського призначення, та, дочекавшись виходу ОСОБА_6 в коридор, знову застосовував насилля до ОСОБА_6 , а саме погрожував ножем і спробував нанести удар.

ОСОБА_6 з метою захисту своїх життя і здоров`я від суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_11 для його негайного припинення навмисно наніс ОСОБА_11 три удари кухонним ножем господарського призначення із заподіянням трьох колото-різаних ран на передньо-боковій поверхні грудної клітки ліворуч, одна з яких сліпа, що закінчувалась на внутрішній поверхні кісткової пластинки 5-го ребра, ближче до середньо-підпахвової лінії, без ушкодження пристінкової плеври та проникнення її в плевральну порожнину; дві проникаючі в ліву плевральну порожнину - на рівні 7-го міжребер`я між середньо-ключичною та передньо-підпахвовою лініями з наскрізним пораненням колосерцевої сорочки і верхівки лівого шлуночку серця з кровотечею й тампонадою серця: третя рана була у 8-му міжребер`ї ближче до середньо-підпахвової лінії, проникала в плевральну порожнину й сліпо закінчувалась в боковій часточці лівої легені з кровотечею в ліву плевральну порожнину. Дві проникаючі колото-різані рани, які проникали в ліву плевральну порожнину з наскрізним пораненням серця та сліпим пораненням лівої легені з внутрішньою кровотечею, як кожне зокрема, так і в сукупності, у живих осіб відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що були небезпечні для життя в час їх спричинення, а тому й призвели до смерті ОСОБА_11 і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю останнього, що явно не відповідало небезпечності посягання і обстановці захисту.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, прокурор Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_8 подав апеляцію, в якій, покликаючись на незаконність й необґрунтованість вироку, просить його скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи та призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого, та ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, й призначити покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 8 років позбавлення волі. Згідно зі ст.71 КК України до призначеного покарання приєднати невідбуте засудженим покарання терміном 2 роки за попереднім вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 18 травня 2011 року і визначити остаточне покарання у виді 10 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що досудовим слідством вина підсудного ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, доведена повністю, проте судом невірно кваліфіковані його дії.

Як зазначає прокурор, свідок ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_13 змінили свої показання, які надавалися ними під час досудового слідства та в ході попередніх судових розглядів, проте судом в порушення вимог ст.279 КПК України в редакції 1960 року діям останнього не надано належної правової оцінки та не обґрунтовано чому взято до уваги показання, які надані під час судового розгляду, ніж ті, які давалися на попередніх судових засіданнях та досудовому розслідуванні.

Окрім цього, прокурор зазначає, що судом першої інстанції взято до уваги показання ОСОБА_6 , які, на його думку, явно суперечать висновку судово-медичної експертизи від 23.08.2011 року №689.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої апеляції, засудженого ОСОБА_6 та його адвоката ОСОБА_7 , який вважає таку безпідставною, а рішення суду законним, перевіривши матеріали справ та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до переконання, що така підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.323 КПК України в редакції 1960 року, вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та прийнятим законним складом суду.

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти особи кримінального обвинувачення.

У практиці Європейського суду недодержання вимог щодо складу суду визнається порушенням положень п. 1 ст. 6 Конвенції про необхідність розгляду справи незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Такі порушення, зокрема, констатовано в рішеннях «Фельдман проти України» від 08 квітня 2010 року, «Лавенс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року та в інших.

Важливою обставиною, що впливає на законність складу суду, є додержання процедури визначення судді (колегії суддів) для конкретного судового провадження.

Відповідно до ст.17 КПК України в редакції 1960 року кримінальні справи про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, розглядаються в суді першої інстанції колегіально судом у складі трьох осіб, якщо підсудний заявив клопотання про такий розгляд, а про злочини, за які законом передбачена можливість призначення покарання у виді довічного позбавлення волі, - у складі трьох осіб незалежно від наявності клопотання підсудного про такий розгляд.

Суддя чи склад колегії суддів для розгляду конкретної справи визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 16-2 цього Кодексу, що створює правові передумови для формування законного складу суду, який забезпечуватиме право на справедливий розгляд і вирішення справи незалежним та неупередженим судом.

Відповідно до ч.3 ст.16-2 КПК України в редакції 1960 року та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідної кримінальної справи, скарги, подання чи іншого процесуального документа за принципом вірогідності, який ураховує кількість справ, що знаходиться на розгляді у суддів, заборону брати участь у перевірці вироків, ухвал та постанов для судді, який брав участь в ухваленні вироку, ухвали та постанови, про перевірку яких порушується питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну їх повноважень. Справи розподіляються з урахуванням спеціалізації суддів. Після визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи, внесення змін до реєстраційних даних щодо цієї справи, а також видалення цих даних з автоматизованої системи документообігу суду не допускається, крім випадків, установлених законом.

Згідно з вимогами ст.374 КПК України 1960 року, апеляційний суд скасовує вирок (постанову) і повертає справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції, якщо при розгляді справи в суді першої інстанції були допущені такі істотні порушення кримінально-процесуального закону, які виключали можливість постановлення вироку чи постанови, зокрема, порушення, зазначені в пунктах 2, 3, 4, 6-10, 13 частини другої статті 370 цього Кодексу.
Відповідно до ст.370 КПК України в редакції 1960 року, вирок (постанову) в усякому разі належить скасувати, зокрема, якщо вирок винесено незаконним складом суду.
Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, така надійшла до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області після скасування Апеляційним судом Львівської області вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 березня 2014 року (т.4 а.с.150-152), який був ухвалений за результатами розгляду справи, що відбувався колегією у складі трьох суддів на підставі клопотання засудженого ОСОБА_6 від 02 жовтня 2013 року відповідно ч.2 ст.17 КПК України в редакції 1960 року.
Після надходження кримінальної справи № 442/7381/13-к відносно ОСОБА_6 згідно з довідкою (т.5 а.с.86), автоматизованою системою документообігу суду було визначено колегію суддів для розгляду вказаної справи у складі: ОСОБА_1 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
Однак, 15 квітня 2015 року, після автоматизованого розподілу справи та визначення колегії суддів, ОСОБА_6 подано клопотання, згідно з яким останній просить розгляд даної кримінальної справи проводити суддею одноособово, в результаті чого в порушення вимог кримінально-процесуального законодавства такий проводився у складі одного судді - ОСОБА_1 .
З огляду на зазначене, суд першої інстанції після автоматизованого розподілу кримінальної справи 442/7381/13-к відносно ОСОБА_6 та визначення колегії суддів, розглянув дану справу незаконним складом суду у складі одного судді, істотно порушивши при цьому вимоги кримінально-процесуального законодавства та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, що, на переконання колегії суддів апеляційного суду, є безумовною підставою для скасування рішення.
Окрім цього, відповідно до вимог ст. 334 КПК України, мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити чітке формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину. В цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази, мотиви зміни обвинувачення, у разі визнання частини обвинувачення необґрунтованою - підстави для цього.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції вказаних вимог кримінально-процесуального закону не дотримався, зокрема перекваліфікувавши діяння та визнавши ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.118 КК України, мотивувальна частина вироку розпочинається із наведення обвинувачення за ч.1 ст.115 КК України, пред`явленого органами досудового слідства, а не з визнаного судом доведеним.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до переконання, що вказані порушення є істотними, відтак оскаржуваний вирок суду підлягає до скасування, а справа - направленню на новий судовий розгляд, під час якого суду першої інстанції належить вжити всіх передбачених законом заходів для повного, всебічного та об`єктивного вирішення справи, дослідити наявні у справі докази в їхній сукупності,надати їм належну правову оцінку, зокрема в частині наявних у показаннях свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 протиріч, та ухвалити судове рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінально-процесуального закону.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи має місце неточність в частині анкетних відомостей засудженого, а саме в написанні його прізвища, зокрема згідно з долученою копією паспорта такий є « ОСОБА_6 » (т.5 а.к.с.216), в той час як в обвинувальному висновку та у вироку зазначено « ОСОБА_6 », що при новому розгляді підлягає уточненню.
Керуючись ст.ст.366, 370, 377 КПК України у редакції 1960 року, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
апеляцію прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2015 року відносно ОСОБА_6 скасувати, справу направити в той же суд на новий судовий розгляд.
Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту постановлення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4