Дата документу Справа № 311/2692/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №311/2692/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1060/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 серпня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Фєвральськ Селемджинського району Амурської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції із Вільнянським районним судом Запорізької області,
ВСТАНОВИЛА:
прокурор Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 11 квітня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні та виправдано за недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, відповідно до п.3 ч.1 ст.373 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вищевказаний вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним за пред`явленим йому обвинуваченням та призначити покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.71 КК України остаточно призначити покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 5 років. Застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під вату в залі суду.

В обґрунтування своїх вимог вказує на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, оскільки судом, на його думку, надано неоднозначну оцінку показанням потерпілого ОСОБА_10 , не наведено належного обґрунтування та мотивів не визнання в одній частині показань потерпілого належним доказом та прийняття до уваги його показань в іншій частині. Також зазначає, що вина ОСОБА_6 у вчиненому повністю підтверджена наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, у тому числі і відеозаписом з ломбарду, де ОСОБА_6 , маючи одяг червоного кольору, на який вказав і потерпілий у своїх поясненнях, закладав у заставу мобільний телефон викрадений у ОСОБА_10 . На думку апелянта, показання свідка ОСОБА_11 , які надані ним у судовому засіданні, мають сприйматися критично, оскільки вони прямо суперечать наданим ним показанням в ході досудового розслідування. Крім того зазначає, що у вироку суду не наведено належні та достатні мотиви прийняття до уваги одних доказів та відкидання інших.

За вироком суду, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він 02 липня 2016 року, приблизно о 10-00 годині, в м.Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, через незачинені вхідні двері, пройшов до квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 , знаходячись в якій, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, зі столу в коридорі вказаної квартири таємно, повторно викрав мобільний телефон «Fly Ezzi Trendy» в корпусі чорного кольору, який належить ОСОБА_10 , вартість якого складає 511 грн 67 коп., після чого зник з місця вчинення злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 511 грн 67 коп.

Дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу частково, просила скасувати оскаржуваний вирок суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції з підстав істотного порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та вважали, що зазначений вирок суду є законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно з положеннями ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинене кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Статтею 374 КПК України передбачено, що у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
На думку колегії суддів, вказаним вимогам закону оскаржуваний вирок суду першої інстанції не відповідає.
Зокрема, суд у вироку суперечливо виклав підстави для виправдання ОСОБА_6 .
Так, згідно з правовою позицією, викладеною у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» ( яка узгоджується і з положеннями ч.1 ст.374 КПК України), зазначено, що виправдувальний вирок постановляється:

- за відсутністю події злочину, коли судовим розглядом справи встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачувався підсудний, взагалі не мало місця або відсутній причинний зв`язок між діянням підсудного і шкідливими наслідками, настанням яких обумовлюється злочинність діяння, зокрема, коли шкідливі наслідки настали внаслідок дій особи, якій заподіяно шкоду, або в результаті дії сил природи тощо;

- за відсутністю в діянні підсудного складу злочину, коли встановлено, що діяння, яке ставилось у вину підсудному, ним вчинено, але кримінальним законом воно не визнається злочинним, зокрема, якщо воно лише формально містить ознаки злочину, але через малозначність не являє суспільної небезпеки; відсутні інші умови, за яких діяння визнається злочинним (повторність діяння, попереднє притягнення до адміністративної відповідальності тощо); діяння вчинено у стані необхідної оборони чи крайньої необхідності; мала місце добровільна відмова від вчинення злочину, а фактично вчинене не містить складу іншого злочину; підсудний не є суб`єктом злочину через відсутність спеціальних ознак, встановлених для суб`єкта даного складу злочину; підсудний не досяг віку, з якого він може нести кримінальну відповідальність;

- за недоведеністю участі підсудного у вчиненні злочину, коли факт суспільно небезпечного діяння встановлено, але досліджені судом докази виключають або не підтверджують вчинення його підсудним.

Разом з цим, у мотивувальній частині вироку суд вказав про те, що вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, стороною обвинувачення не доведена, а в резолютивній частині зазначив про виправдання ОСОБА_6 за недоведеністю того, що в діянні останнього є склад інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Вказане свідчить про суперечливі формулювання, допущені судом у вироку, стосовно підстав для виправдання ОСОБА_6 , що не відповідає положенням ч.1 ст.373, 374 КПК України.
Крім того, згідно з оскаржуваним вироком, суд не прийняв в якості належних та достатніх доказів, в розумінні положень ст.ст.84-86 КПК України, протокол проведення слідчого експерименту від 02 вересня 2016 року за участю свідка ОСОБА_11 та диск з відеозаписом даної слідчої дії, які долучені до матеріалів кримінального провадження прокурором, пославшись на те, що сам текст протоколу не містить доказових даних, а наданий диск не містить інформацію про проведену слідчу дію.
Проте, в матеріалах кримінального провадження відсутній аудіозапис судового засідання та журнал судового засідання, де зафіксовано, що суд взагалі намагався цей доказ дослідити.
На думку колегії суддів, у вироку не наведено переконливих мотивів, за яких суд прийняв одні докази та відкинув інші.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок суду не може бути визнаний законним та обґрунтованим, а тому, на підставі ст.ст.409, 412 КПК України, підлягає безумовному скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, усунути вищевказані недоліки, всебічно, повно і неупереджено дослідити всі обставини провадження, і в залежності від встановленого прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Враховуючи вимоги ч.2 ст.415 КПК України, інші доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, підлягають перевірці при новому розгляді.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора Василівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 11 квітня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні та виправдано за недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, відповідно до п.3 ч.1 ст.373 КПК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4