Справа № 308/4144/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.05.2017 м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000880 від 30.03.2017 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ужгорода Закарпатської області, українця, громадянина України, непрацюючого, із середньою освітою, неодруженого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
30 березня 2017 року, о 02 год. 00 хв., ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном та незаконного збагачення, шляхом віджиму вхідних дверей на підвальному приміщенні, що розташовується за адресою: АДРЕСА_2 , проник всередину, звідки таємно викрав належні ДВНЗ «УжНУ» миючий засіб фірми «Пуся», синього кольору, ємкістю 1 літр в кількості 3 штук, кальциновану соду фірми «Подолянка», ємкістю 700 гр. в кількості 2 штук, упаковку прального порошку фірми «Подолянка» ємкістю 400 гр., вимірювальний пристрій «Еквівалент Е4» та вимірювальний пристрій «Земля», чим завдав ДВНЗ «УжНУ» матеріальної шкоди на суму 197,78 грн., і виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, даний злочин не закінчив з причин, які не залежали від його волі, оскільки був зупинений органами поліції.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта відповідно до вимог ст. 337 КПК України.

При роз`ясненні судом обвинуваченому ОСОБА_4 суті обвинувачення останній повідомив, що йому воно зрозуміле, також зауважив, що визнає себе винним у вчиненому правопорушенні, а також вказав про бажання давати показання.

Учасникам кримінального провадження роз`яснено положення ч. 1 ст. 91 КПК України, за якими у кримінальному провадженні підлягають доказуванню в тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, розмір шкоди тощо.

Оскільки прокурор, представник потерпілого, обвинувачений не заперечили щодо фактичних обставин справи стосовно часу, місця, способу вчинення злочину, винуватості обвинуваченого, розміру заподіяної шкоди, а обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення в повному обсязі, судом встановлено той факт, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження з урахуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України, судом роз`яснено норми ч. 3 ст. 394 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, та визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, а саме, щодо події злочину часу, місця, способу, винуватості обвинуваченого, розміру шкоди, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням даних, що характеризують особу.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро розкаявся. Згідно з його показаннями щодо обставин вчинення ним злочину ОСОБА_4 пояснив, що у 2017 році близько 02 години у зв`язку з відсутністю коштів, зламавши вхідні двері приміщення як йому стало пізніше відомо УжНУ, почав збирати металобрухт, миючі засоби з метою їх подальшого продажу, однак свій намір до кінця не довів, оскільки був затриманий органами поліції.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за викладених в обвинувальному акті обставин доведена повністю.

Як роз`яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» 06.11.2009 року № 10, крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але одразу була викрита. Пунктом 22 даної постанови передбачено, що під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Поняття «інше приміщення» включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо).
Визнаючи ОСОБА_4 винним у вчиненому діянні, суд кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає визнання своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.

За положеннями ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р., зі змінами від 06.11.2009 року, звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, його особу, який є молодим за віком, на спеціальних обліках не перебуває, раніше не судимий, вину у вчиненому визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, пом`якшуючі покарання обставини, особу обвинуваченого, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення з його боку нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства, а тому відносно нього необхідно і доцільно обрати покарання у виді позбавлення волі на певний строк, із звільненням його від відбування покарання з випробуванням та покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків.
Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи в даному кримінальному провадженні в сумі 494,35 грн., покласти на обвинуваченого.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно обвинуваченого ОСОБА_4 залишити попередній домашній арешт.
Питання щодо речових доказів вирішується в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 100, 368, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання за ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній домашній арешт.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 494 (чотириста дев`яносто чотири) гривні 35 коп. процесуальних витрат за проведення товарознавчої експертизи.
Речові докази по справі, а саме:

металеву фомку, електричний шокер, матерчаті рукавиці білого кольору в кількості 3 штук, що направлені на зберігання в камеру речових доказів Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області знищити;

миючий засіб фірми «Пуся», синього кольору, ємкістю 1 л в кількості 3 штук, кальциновану соду фірми «Подолянка» ємкістю 700 гр. в кількості 2 штук, упаковку прального порошку фірми «Подолянка» вагою 400 гр., вимірювальний пристрій «Еквівалент Е4», вимірювальний пристрій «Земля», що повернуті на відповідальне зберігання представнику потерпілого ОСОБА_5 вважати повернутими власнику за належністю.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча ОСОБА_1