Провадження №11-кп/772/373/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
Головуючого : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2016 року у кримінальному провадженні по обвинуваченню :
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жабче, Горохівського району, Волинської області, громадянина України, українця, непрацюючого, одруженого, з середньою освітою, без постійного місця проживання та реєстрації, раніше судимого:
-15 червня 2005 року Володимир-Волинським міським судом Волинської області за ст. 186 ч.2 КК України до чотирьох років позбавлення волі, звільненого з іспитовим строком на два роки;
- 27 жовтня 2005 року Володимир-Волинським міським судом Волинської області за ст. 186 ч.2, 71 КК України до п`яти років позбавлення волі;
- 28 вересня 2009 року Володимир-Волинським міським судом Волинської області за ст. 187 ч.2, 357 ч.2, 71 КК України до семи років трьох місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
Звільненого на підставі ухвали Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 січня 2015 року умовно-достроково на один рік вісім місяців 12 днів,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Тарасівка, Києво-Святошинського району, Київської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, без постійного місця проживання та реєстрації, раніше судимого:
-18 червня 1998 року Старокиївським районним судом м. Києва за ст. 142 ч.2 КК України до трьох років позбавлення волі, з конфіскацією майна;
- 06 червня 2001 року Ленінським районним судом Вінницької області за ст. 140 ч.2 КК України до трьох років позбавлення волі, з конфіскацією майна;
- 21 травня 2002 року Ленінським районним судом Вінницької області за ст. 187 ч.2 КК України до семи років позбавлення волі, з конфіскацією майна;
- 28 квітня 2009 року Солом`янським районним судом м. Києва за ст. 186 ч.2 КК України до чотирьох років 6 місяців позбавлення волі;
- 20 березня 2009 року Солом`янським районним судом м. Києва за ст. 185 ч.2 КК України до п`яти років позбавлення волі;
- 10 серпня 2009 року Солом`янським районним судом м. Києва за ст. 185 ч.2, 71 КК України до п`яти років позбавлення волі;
- 04 грудня 2009 року Солом`янським районним судом м. Києва за ст. 185 ч.2, 186 ч.2, 190 ч.2 КК України до шести років позбавлення волі;
- 27 квітня 2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч.1 ст. 162, ч.1 ст. 115, ч.2 ст.15 п.п.9, 13 ч.2 ст. 115, ч.2 ст.185, ч.1 ст. 309, 70 КК України до чотирнадцяти років позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_9
обвинувачених : ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисників : ОСОБА_6 , ОСОБА_10
В с т а н о в и в :
Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2016 року, просила вирок скасувати через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та закрити кримінальне провадження. Цивільний позов потерпілого залишити без розгляду.
Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2016 року скасувати.
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2016 року визнано винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та призначено покарання у вигляді десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків з урахуванням вироку Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 28 вересня 2009 року, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді одинадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 08 квітня 2015 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_11 в якості відшкодування матеріальної шкоди 12010 (дванадцять тисяч десять) грн. 50 коп., відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 (п`ятидесяти тисяч) грн. та 5000 (п`ять тисяч) грн. витрат на юридичну допомогу.
Визнано винним ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України та призначено покарання у вигляді дев`яти років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю вироків з урахуванням вироку Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 квітня 2016 року, шляхом часткового складання покарань, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 27 червня 2016 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто в рівних частинах на користь держави витрати за проведення експертних досліджень та експертиз з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 00 коп.
Вирішено долю речових доказів.
Згідно вироку суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними та засуджено за вчинення наступного.

ОСОБА_8 та ОСОБА_7 28 березня 2015 року о 19:45 год., перебуваючи на території Вінницького національного медичного університету ім. М. І. Пирогова, що по вул. Пирогова, 56 в м. Вінниці, помітили раніше незнайомого ОСОБА_11 та з метою реалізації свого злочинного наміру, вступили в злочинну змову із метою здійснення розбійного нападу на ОСОБА_11 та заволодіння його речами.
Реалізуючи спільний злочинний намір направлений на вчинення нападу на ОСОБА_11 з метою заволодіння майном останнього, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підійшли до нього та вступили в розмову. В ході розмови, ОСОБА_7 , діючи узгоджено за попередньо змовою, несподівано наблизився до ОСОБА_11 ближче, приставив йому до шиї металевий предмет зовні схожий на ніж та почав утримувати його, а ОСОБА_8 почав обшукувати останнього, в результаті чого заволодів золотим ланцюжком вагою 5,3 г., 585 проби, вартістю 1935 грн., золотою підвіскою вагою 1,9 г., 585 проби, вартістю 695 грн., золотим перстнем вагою 5,3 г., 585 проби, вартістю 5035 грн., мобільним телефоном марки «Nokia ASHA 311» ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартість якого згідно висновку експерта № 359 від 30 квітня 2015 року становить 652,05 грн., в якому знаходилася сім - картка оператора мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_2 , вартістю 25 грн., на рахунку якої знаходилися грошові кошти в сумі 4,39 грн. та спортивною курткою, вартість якої згідно висновку експерта № 359 від 30 квітня 2015 року становить 455 грн.
Після цього, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зникли та розпорядились викраденим на свій власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_11 майнової шкоди на загальну суму 8801,44 грн.
Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 мотивовано тим, що стороною обвинувачення кваліфікація дій її підзахисного ОСОБА_7 за ст. 187 ч.2 КК України не була доведена, в результаті чого вирок, який ухвалений судом першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на припущеннях, а також не відповідає вимогам ст.374 КПК України, судове слідство було проведено з грубим порушенням Конституції України, КПК України та інших законів.

Судом не прийнято до уваги, що ОСОБА_7 вказував на те, що до нього застосовувався фізичний тиск під час затримання, відібрання пояснень, не перевірялось його повідомлення щодо свідка на ім`я « ОСОБА_12 », не враховано показання ОСОБА_8 про те? що кримінальне правопорушення він вчиняв з особою на ім`я « ОСОБА_13 », враховано покази потерпілого, свідків, які захист ставить під сумнів щодо достовірності, слідчий експеримент проведено з порушенням права на захист.

Обвинувачення ґрунтується на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях.

Наявні підстави для закриття кримінального провадження за відсутністю складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 мотивовано тим, що суд призначив покарання у вигляді 11 років, хоча санкція ч.2 ст.187 КК України передбачає покарання до 10 років позбавлення волі, судом не було враховано, що покази потерпілого не відповідають фактичним обставинам справи , відсутні прямі докази щодо того, що він, ОСОБА_7 погрожував потерпілому, а також не допитано свідка, який міг би підтвердити його алібі про те, що він не був на місці злочину.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 , який вважає вирок законним та обґрунтованим, захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які просили задоволити їхні апеляційні скарги, закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 , які покладались на думку суду, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 року № 10 розбій як злочин проти власності ( стаття 187 КК ) - це напад з метою заволодіння чужим майном поєднаний із насильством , небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти умисні дії , спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства , зазначеного в частині першій цієї статті.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства , незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції в дотримання вимог ст.94 КПК України всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку та прийняв судове рішення щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Під час судового розгляду дійсно ОСОБА_7 вину не визнавав, повідомляв, що відносно нього вчинявся фізичний та моральний тиск, наполягав, що його непричетність до вчиненого кримінального правопорушення може підтвердити особа по імені « ОСОБА_14 », або « ОСОБА_15 », ім`я точно він не пам`ятає, з якою перебував на залізничному вокзалі.

Судом дано оцінку щодо заяв про фізичний та моральний тиск, встановлено, що ці обставини не знайшли підтвердження, оскільки допитаний даний свідок ОСОБА_16 , за участі якого проводився слідчий експеримент під час досудового розслідування пояснював ?що ОСОБА_7 не заявляв будь- яких зауважень щодо дій працівників поліції.
Крім того, будь- які докази на підтвердження доводів у апеляційних скаргах щодо неправомірних дій працівників поліції відносно ОСОБА_7 у матеріалах кримінального провадження відсутні.
Таким чином, наявні підстави вважати посилання ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 на порушення його прав при зібранні доказів, які прийняті судом першої інстанції, необґрунтованими.
Вказівки захисника ОСОБА_6 щодо порушень КПК при проведенні слідчого експерименту є безпідставними.
Не приймає суд апеляційної інстанції як доказ невинуватості ОСОБА_7 твердження у апеляційних скаргах на те, що ОСОБА_7 під час вчинення кримінального правопорушення знаходився на залізничному вокзалі із своєю знайомою.
Так, даючи показання у суді першої інстанції, ОСОБА_7 вказував, що його знайому звати « ОСОБА_14 », чи « ОСОБА_15 ».
У суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вказав, що його знайому звати « ОСОБА_17 », яка проживає у Барському районі в с. Ялтушки .
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що особа, на яку ОСОБА_7 посилається, як на свідка, є надуманою, оскільки, вказуючи її, обвинувачений плутається щодо її імені, місце проживання раніше не зазначав. Висновки суду щодо намагання ОСОБА_7 ввести суд в оману з метою уникнення кримінальної відповідальності відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Судом першої інстанції перевірено та оцінено покази обвинуваченого ОСОБА_8 в частині показань, що кримінальне правопорушення ним вчинено з хлопцем на ім`я « ОСОБА_13 » , а не з ОСОБА_7 ..
Суд, оцінивши сукупність зібраних доказів, а саме покази потерпілого ОСОБА_18 - ОСОБА_19 , свідків, матеріали кримінального провадження , які узгоджуються між собою , проаналізувавши покази ОСОБА_8 , дійшов вірного висновку щодо недостовірності показів обвинуваченого ОСОБА_8 ..
Так, потерпілий ОСОБА_11 пояснював, що 28.03.2015 року о 20-00 год. на нього вчинили розбійний напад ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які заволоділи його майном. Під час впізнання за участі понятих він впізнав ОСОБА_7 , як особу, що здійснювала на нього напад з ножем.

Свідок ОСОБА_20 під час судового розгляду пояснювала, що її сина ОСОБА_18 - ОСОБА_19 28.03.2015 року пограбували. Потерпілий впізнав ОСОБА_7 безпосередньо, а ОСОБА_8 по фотографії .
Свідок ОСОБА_16 пояснював, що він був запрошений в якості понятого під час слідчого експерименту. 08 квітня 2015 року обвинувачений ОСОБА_7 без будь-якого фізичного або морального тиску пояснив, що 28 березня 2015 року в м. Вінниці на алеї медичного університету ім. М.І.Пирогова він разом з ОСОБА_8 здійснили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_11 , в ході якого погрожували йому ножем та заволоділи його мобільним телефоном, курткою та золотими виробами. В подальшому усі учасники експерименту поїхали до ломбарду на який вказував ОСОБА_7 «Соломон», за адресою: АДРЕСА_1 , де обвинувачений на свій паспорт здав золоті вироби потерпілого, вилучені кошти обвинувачені поділили навпіл.
Покази потерпілих, свідків логічні та послідовні.
З матеріалів провадження вбачається, що згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28 березня 2015 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_11 просить прийняти міри до невідомих осіб, які 28 березня 2015 року о 19:45 год. на території медичного університету ім. М.І. Пирогова, погрожуючи предметом схожим на ніж, заволоділи його майном, а саме золотим ланцюжком з хрестиком, перстнем, курткою та мобільним телефоном марки «Нокіа 311», чим завдали останньому матеріальної та моральної шкоди,
- згідно протоколу огляду місця події від 28 березня 2015 року, за участю понятих, спеціалістів та потерпілого ОСОБА_11 оглядалася пішохідна доріжка медичного університету ім. М.І.Пирогова, що по вул. Пирогова у м. Вінниці. Вказана територія освітлюється ліхтарями,
- протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02 квітня 2015 року, проведеного за участю понятих, потерпілий впізнав особу, яка 28 березня 2015 року на території медичного університету ім. М.І.Пирогова здійснила розбійний напад на нього, в результаті якого заволоділа його майном - ОСОБА_7 ,
- протоколу проведення слідчого експерименту від 08 квітня 2015 року, за участю підозрюваного ОСОБА_7 , понятих ОСОБА_16 , ОСОБА_21 , потерпілого ОСОБА_11 , який проводився за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, 56 на території медичного університету ім. М.І.Пирогова, в ході якого ОСОБА_7 , без фізичного або морального тиску вказав на місце де 28 березня 2015 року о 19-45 год. він разом з ОСОБА_8 вчинили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_11 , в ході якого погрожували останньому ножем та відібрали його телефон, куртку та золоті вироби. В подальшому ОСОБА_7 показав ломбард в якому він здав золоті вироби потерпілого на свій паспорт. Мобільний телефон залишився у ОСОБА_8 , куртка у ОСОБА_7 , а грошові кошти отримані за золото вони поділили порівно.
- протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 квітня 2015 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_11 серед представлених фото впізнав особу, яка 28 березня 2015 року на території медичного університету ім. М.І.Пирогова здійснила розбійний напад на нього, в результаті якого заволоділа його майном - ОСОБА_8 ,
- протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16 квітня 2015 року, відповідно до якого підозрюваний ОСОБА_22 серед представлених фото впізнав особу, з якою він 28 березня 2015 року на території медичного університету ім. М.І.Пирогова здійснили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_11 , в результаті якого заволоділи його майном - ОСОБА_8 ..
Таким чином, посилання у апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 як на доказ невинуватості ОСОБА_7 на показання обвинуваченого ОСОБА_8 , щодо особи на ім`я « ОСОБА_13 », з якою він вчиняв кримінальне правопорушення є не переконливими .
Доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведеності вини ОСОБА_7 не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду.
Суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження .
Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 187 КК України.
На думку суду апеляційної інстанції підстави для скасування судового рішення , передбачені ст.409 КПК України відсутні.
Вирок суду відповідає вимогам ст.ст. 370,374 КПК України.
Призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст.ст.65, 50 КК України, роз`ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг є безпідставними.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України , суд апеляційної інстанції ,-
П о с т а н о в и в:
В задоволенні апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 відмовити.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 24.11.2016 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 187 КК України, щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.187 КК України залишити без змін.
Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженими , які утримуються під вартою в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3 .

Згідно з оригіналом:

Суддя: