У х в а л а
іменем україни

31 січня 2017року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0005396, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,

громадянина України, судимого:
11 листопада 1998 року за ч. 2 ст. 140, ст. 44 КК України 1960 року на 1 рік 6 місяців позбавлення волі з відстрочкою виконання покарання на 1 рік;
05 липня 1999 року за ч. 2 ст. 140, ст. 43 КК України 1960 року на 2 роки позбавлення волі;
22 липня 2003 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі;
06 вересня 2005 року за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України на 7 років позбавлення волі;
16 лютого 2007 року за ст. 391, ст. 71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 12 травня 2012 року,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2роки та покладено на нього обовязки, передбачені п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року вирок Оболонського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України скасовано. Ухвалено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 порушує питання про скасування вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_7 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вважає, щоапеляційний суд не врахував повною мірою конкретні обставини справи йособу ОСОБА_7 та дійшов необґрунтованого висновку про неможливість його виправлення без відбування покарання. Вважає, що рішення апеляційного суду про скасування вироку районного суду в частині застосування ст. 75 КК Українипотягло невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості.

ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 07 липня 2014 pоку приблизно о 10.40 год., зайшовши на зупинці громадського транспорту «Вулиця Михайла Майорова», розташованої біля будівлі № 8 на вул. Полярній у м. Києві, до салону автобусу № 99, який рухався маршрутом «Мінський масив станція метро Мінська», таємно викрав з розстібнутої бокової кишені сумки ОСОБА_8 мобільний телефон «Samsung GT-I8580DBASEK», вартістю 2 677 грн., який поклав до своєї сумки та одразу вийшов з автобуса на зупинці «Вулиця Зої Гайдай», розташованої біля будинку № 5 на вул. Зої Гайдай в м. Києві.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка вважала, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і правильність кваліфікації дій засудженого у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи захисника про необгрунтованість рішення апеляційного суду щодо необхідності скасування вироку місцевого суду, яким ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, є безпідставними.

З вироку суду апеляційної інстанції вбачається, що апеляційний суд, перевіряючи вирок районного суду щодо ОСОБА_7 за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва, звернув увагу на те, що суд першої інстанції, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, фактично не врахував тяжкість вчиненого засудженим кримінального правопорушення, не взяв до уваги особу ОСОБА_7 , який вчинив корисливе правопорушення, будучи неодноразово судимим за аналогічні кримінальні правопорушення, та не звернув увагу, що наведені обставини свідчать про те, що застосування ст. 75 КК України не сприятиме виправленню засудженого та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку про неможливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, а отже, і про необгрунтованість рішення суду першої інстанції про звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Скасовуючи вирок місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання та ухвалюючи свій вирок, апеляційний суд навів підстави для прийняття такого рішення. Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 420 КПК України.

Підстав, передбачених ст. 438 КПК України, для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення ізадоволення касаційної скарги захисникаколегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Вирок Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення йоскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3