Справа № 359/5472/16-к
Провадження № 1-кп/359/311/2016
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2016 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

за участю потерпілого ОСОБА_3 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000658 від 26.03.2016 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Київ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 15.05.2006 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки; 12.12.2006 року Оболонським районним судом м. Києва за ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ч.4 ст.70, ст.69 КК України до 5 років позбавлення волі та звільненого умовно-достроково згідно постанови Прилуцького міського суду Чернігівської області від 21.04.2009 року на невідбуту частину строком 2 роки 5 місяців 5 днів; 01.04.2010 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області за ч.2 ст.289, ч.2 ст.81, ч.2 ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, -
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, -

встановив :
23.03.2016 року близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_4 , відпочивав разом із своїми наглядно знайомими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 у приміщенні будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . В ході відпочинку ОСОБА_3 заснув поруч із столом, перед цим поклавши належний йому мобільний телефон «Prestigio MUZE С3» вартістю 2 826 гривень 00 копійок до внутрішньої кишені своєї куртки, в яку він був одягнений. В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме вказаного мобільного телефону.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи повторно та умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний характер та за ним ніхто не спостерігає, витягнув з внутрішньої кишені куртки, в яку був одягнений ОСОБА_3 належний останньому мобільний телефон «Prestigio MUZE С3», чим вчинив таємне викрадення майна потерпілого ОСОБА_3 , а саме належного останньому мобільного телефону «Prestigio MUZE С3» вартістю 2 826 гривень 00 копійок.
З викраденим майном ОСОБА_4 зник з місця вчинення злочину, розпорядившись таким майном на власний розсуд.
В результаті злочинних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_3 завдано матеріальної шкоди на загальну суму 2 826 гривень 00 копійок.
В ході судового слідства сторонами було заявлено клопотання про затвердження угоди про примирення обвинуваченого з потерпілим.
Згідно ч.3 ст.474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав укладену угоду про примирення, визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та просив суд затвердити укладену між ним та потерпілим ОСОБА_3 угоду про примирення, пояснивши, що наслідки затвердження даної угоди йому відомі.
Потерпілий ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначив, що він підтримає угоду про примирення, укладену між ним та ОСОБА_4 , а також вказав, що претензій до обвинуваченого ні морального ні матеріального характеру немає. Зі ст. 473 КПК України ознайомлені, наслідки угоди йому зрозумілі. Угода укладена ним добровільно, тобто не є наслідком застосування насильства , примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь яких інших обставин, ніж ті що передбачені в угоді. Обвинуваченим йому було відшкодовано 2 826 грн. Обвинувачений вибачився перед ним.
Прокурор вважає можливим затвердження угоди про примирення, як такої, що відповідає нормам КПК України.
Так, 06.12.2016 року між потерпілим ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 було укладено угоду про примирення. Із змісту якої вбачається, що сторони визначили істотні для кримінального провадження обставини, констатовано факт примирення між потерпілим та обвинуваченим, щире каяття обвинуваченого, а також відшкодування шкоди ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_3 в загальному розмірі 2 826,00 грн. В судовому засіданні потерпілим було подано письмову заяву про те, що він претензій до обвинуваченого немає, та на момент розгляду судом угоди, матеріальну шкоду у розмірі 2 826 грн. йому відшкодовано.
У такий спосіб потерпілий ОСОБА_3 вважає що йому було компенсовано матеріальну шкоду в повному обсязі. Злочин вчинений обвинуваченим кваліфікований за ч. 2 ст. 185 КК України, та відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості. Сторони примирилися між собою обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся та попросив вибачення та потерпілий ОСОБА_3 в свою чергу вибачив обвинуваченого.
Злочин, кримінальна відповідальність за який передбачена ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України, вчинений обвинуваченим ОСОБА_4 , як особою раніше судимою.

Як вбачається з угоди потерпілий ОСОБА_3 зазначив, що при укладенні цієї угоди має місце його вільне волевиявлення, відносно нього не здійснювалось ні фізичного, ні психологічного тиску з метою примусити його до укладення даної угоди. Обвинувачений ОСОБА_4 , також підтвердив, що при укладенні цієї угоди має місце його вільне волевиявлення, відносно нього не здійснювалось ні фізичного, ні психологічного тиску з метою примусити його до укладення даної угоди.

Також узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 за злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України потрібно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на три роки. На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування зазначеного покарання строком на 2 роки.

Наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України зрозумілі та роз`яснені всім учасникам кримінального провадження.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтверджує, що йому відомо про обмеження його права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 Кримінального процесуального кодексу та відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 474 Кримінального процесуального кодексу.

Потерпілий ОСОБА_3 , підтверджує, що йому відомо про обмеження його права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 Кримінального процесуального кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

Суд в даному випадку не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про примирення.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладено угоду про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Відповідно до ч.1 ст. 469 КПК України угода може бути укладена за ініціативою потерпілого підозрюваного або обвинуваченого. Згідно з ч. 5 укладання угоди про примирення або визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 бґрунтовано обвинувачуються у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненого повторно, та його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України. Згідно з положеннями ст. 12 КК України, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 відноситься до злочинів середньої тяжкості.
При цьому судом відповідно до вимог ч. 5 ст. 474 КПК України з`ясовано, що обвинувачений визнає вину в повному обсязі, а також цілком розуміють права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Обвинувачений розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди про примирення між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а тому у суду не виникає необхідності витребувати документи, а також викликати в судове засідання інших осіб та опитувати їх для з`ясування добровільності укладеної угоди. Укладення угоди є правомірним, та таким, що відповідає інтересам потерпілого, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Також судом встановлено, що покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень КК України. Узгоджена сторонами міра покарання передбачена в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України та відповідає загальній меті призначення кримінального покарання, визначена з урахуванням характеру та тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання, та є достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.
Таким чином, перевіривши угоду про примирення між потерпілим ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що умови угоди: не суперечать вимогам кримінально-процесуального кодексу України та кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи сторін та інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості, відсутня очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань, сторони дійсно примирились, що підтверджено в судовому засіданні, і як вбачаться з матеріалів кримінального провадження та погодили вид покарання.
Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне затвердити угоду про примирення, яка укладена, під час судового розгляду кримінального провадження, 06 грудня 2016 року між потерпілим ОСОБА_3 , з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_4 , з іншого боку, на підставі ст.ст. 468, 469, 471 КПК України та призначити обвинуваченому ОСОБА_4 , узгоджену сторонами міру покарання, та покласти на нього обов`язки передбачені ст.76 КК України.

Крім того, з обвинуваченого на користь держави слід стягнути судові витрати за проведення товарознавчої експертизи в розмірі 250 гривень 00 копійок.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 368-371, ч. 2, ст. 373, ст. ст. 374-376, п. 1 ч. 1 ст. 468, ст.ст. 471, 474, 475 КПК України, ч. 2 ст. 185, КК України, суд -
ухвалив:
Угоду про примирення, укладену 06 грудня 2016 року між потерпілим ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, затвердити.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання строком на 2 (два) роки.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, а також періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення товарознавчої експертизи в розмірі 250 (двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_1