Справа № 755/5582/13-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" лютого 2017 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 перевіривши виконання вимог ст. 379 КПК України за заявою ОСОБА_2 про виправлення описки в судовому рішенні,
Заявник подав дану заяву про виправлення описки в судовому рішенні від 20.06.2013 у справі № 755/5582/13-к, в частині, яка стосується його особисто, а саме зміни статей КК України за якими його було визнано винним з одних на інші, зміни міри остаточного покарання визначеного за ст. 70 вказаного Кодексу.
Відповідно до ст. 35 КПК України, автоматизованою системою документообігу суду було визначено склад суду для розгляду цієї заяви та передано її судді ОСОБА_1 23.02.2017, а тому перевіриши виконання вимог ст. 379 КПК України, за нею приходжу до наступного.
Згідно положень ч. 1 ст. 379 КПК України, суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадженнячи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Тобто, в силу положень ст.ст. 22, 26 КПК України, на заявника покладається обов`язок доведення обставин того, що він є учасником кримінального провадження чи іншою заінтересованою особою у цьому провадженні; долучення належним чином завіреної копії судового рішення у якому наявна описка; надання документів, які б вказували на те, що описка дійсно є наявною.
Але, у даному випадку, заявник вказаних вимог не дотримався.
Так, до клопотання заявником долучено копію судового рішення від 20.06.2013, яке не оформлене, як це передбачено п.п. 13.6, 13.7 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах м. Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 173 (надалі - Інструкція), а саме, копії судових рішень, що набрали законної сили, мають бути підписані відповідальним працівником (особою) суду та суддею, а також скріплені відбитком гербової печатки суду. У разі якщо судове рішення не набрало законної сили, про це працівником апарату суду зазначається на копії, що видається. На копії судового рішення, що набрало законної сили, зазначається дата набрання ним чинності. Копії судових рішень мають бути належним чином оформлені та засвідчені відбитком гербової печатки суду. Якщо копія судового рішення складається з кількох аркушів, вона має бути прошнурована нитками на п`ять проколів, а на зворотному боці останнього аркуша - скріплена підписом судді, працівника апарату суду, засвідчена відбитком гербової печатки суду, із зазначенням кількості зшитих аркушів.
Однак, у цій ситуації заявник вказаних вимог Інструкції не дотримався, що в світлі позиції ВССУ, зокрема висвітленої у справах 5-1762ск16, 5-1759ск16, 5-1736ск16, 5-1666ск16, свідчить про невідповідність такого звернення нормам КПК України та позбавляє суд, до якого подано таке звернення, перевірити факт достовірності відображених у них відомостей.
Вказана позиція ВССУ у вищезазначених справах враховується слідчим суддею з урахуванням положень ст. 32 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Також, особою, яка підписала цю заяву, не враховано, що однією з гарантій забезпечення правової впевненості, елементом стабільності судового рішення та його законної сили є його незмінність.
З огляду на, що суд, який ухвалив (постановив) рішення, після його проголошення, не має права його змінити або скасувати, оскільки згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005року, одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.
Допущені ж в судовому рішенні помилки, внаслідок яких воно стає незаконним і необґрунтованим, виступають підставою для зміни і скасування рішення в апеляційному і касаційному порядку та у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Незмінність є елементом законної сили судового рішення суду, але не правовим наслідком набрання ним цієї сили. Вона є властивістю рішення суду як процесуального документа, як акту правосуддя, що набувається ним незалежно від набрання законної сили. Моменти набрання судовим рішенням законної сили та виникнення у нього властивості незмінності різні. Незмінним судове рішення стає ще до набрання ним законної сили. Статичний елемент законної сили судового рішення (стабільність рішення) не вичерпується виключністю та неспростовністю, а включає в себе також властивість незмінності.
У зв`язку з чим передбачену ст. 379 та ч. 5 ст. 371 КПК України можливість усунення судом окремих недоліків свого рішення не можна вважати його зміною. Саме тому у ньому можуть бути виправлені описки та арифметичні помилки.
Так, описка це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо).
Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання ПІБ, найменувань речей, предметів, майна, зазначення дат та строків.
Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприйняття: неправильне розташування розділових знаків, неправильні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо.
Арифметична помилка це помилка у визначенні результату підрахунку.
Уданому випадку заявник у своїй заяві просить унести в судове рішення такого роду зміни, які не є опискою чи арифметично помилкою у розумінні ст. 379 КПК України.
У цій ситуації фактично ідеться мова про допущені в судовому рішенні помилки, внаслідок яких воно стає незаконним і необґрунтованим, що виступає підставою для зміни і скасування рішення в апеляційному і касаційному порядку.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 26, 369-376, 379, 392 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в :
Заяву ОСОБА_2 про виправлення описки в судовому рішенні, повернути заявнику разом із усіма доданими до неї матеріалами.
Повернення заяви не є перешкодою для повторного звернення до слідчого судді/суду в порядку Кримінального процесуального Кодексу України.
Ухвала, яка набрала законної сили в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним Кодексом України, є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню на всій території України.
Слідчий суддя: ОСОБА_1