Справа № 676/1742/15-к
Провадження № 1-кп/676/35/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2017 року м. Кам`янець-Подільський
Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
з участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , перекладачів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,
обвинувачених ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,
ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 31 грудня 2014 року за № 0002208 та 22 січня 2015 року за № 0000053, за обвинуваченням:
ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, раніше судимого Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області:
10 червня 2013 року за ч. ч. 1, 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі (звільненого 16 червня 2014 року від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію в 2014 році»);
27 листопада 2014 року ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до 1 року 4 місяців обмеження волі;
2 березня 2015 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 186 КК України;
ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та зареєстрованого на АДРЕСА_2 , громадянина Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_3 , з середньою спеціальною освітою, розлученого, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого:
3 вересня 2014 року Дубровицьким районним судом Рівненської області за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;
27 лютого 2015 року апеляційним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ч. ч. 1, 4 ст. 70, ст. 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 186 КК України;
ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Київ, мешканця АДРЕСА_4 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, раніше судимого:
24 квітня 2012 року Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 69, ч. 2 ст. 186, ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі (звільненого 21 жовтня 2014 року по відбуттю строку покарання),
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України;
ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та мешканця АДРЕСА_5 , громадянина України, з неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, на утриманні 2 малолітніх дітей, раніше судимого 18 вересня 2013 року Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 185 КК України до 100 годин громадських робіт (покарання відбуте 24 лютого 2014 року),
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_19 31 грудня 2014 року близько 00 год. 00 хв. біля вхідних дверей кафе «Бастіон» по вул. Хмельницьке шосе, 9 в м. Кам`янці-Подільському з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яка виразилась в зневажливому ставленні до громадського порядку, ігноруванні існуючих у суспільстві елементарних правил поведінки, добропристойності та моралі, спільно, діючи з єдиним умислом, безпричинно, умисно, по черзі нанесли декілька ударів руками та ногами по різних частинах тіла потерпілого ОСОБА_6 . При цьому, ОСОБА_20 наніс один удар долонею руки по обличчю потерпілого, від чого той впав, після чого наніс ще декілька ударів ногою в область тулуба, чим завдав ОСОБА_6 фізичного болю. Тоді ОСОБА_19 наніс потерпілому декілька ударів руками по тулубу, чим завдав йому фізичного болю. Після цього, ОСОБА_21 наніс ОСОБА_6 декілька ударів руками та ногами по тулубу, чим також завдав фізичного болю. Тоді ж, ОСОБА_22 наніс потерпілому декілька ударів ногами по тулубу, чим завдав фізичного болю, після чого наніс ще один удар в обличчя, чим заподіяв ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження у вигляді чотирьох саден шкіри лівої половини лобної ділянки голови, лівої вилично-щічної ділянки обличчя, крововиливу м`яких тканин лівої навколо-очної ділянки обличчя, локального крововиливу під кон`юнктиву лівого ока.

Відразу ж після вчинення цих хуліганських дій 31 грудня 2014 року близько 00 год. 05 хв., там же, ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_19 з корисливих мотивів, умисно, повторно, відкрито викрали в потерпілого ОСОБА_6 належне йому майно. При цьому, ОСОБА_20 відкрито викрав належну потерпілому золоту обручку вагою 2,71 г вартістю 474 грн. 25 коп., знявши її з безіменного пальця ОСОБА_6 , ОСОБА_19 в`язку ключів від дверей в кількості п`яти штук вартістю по 25 грн. за кожен ключ загальною вартістю 125 грн. та грошові кошти в сумі 100 грн, витягнувши їх з кишені штанів потерпілого, а ОСОБА_21 мобільний телефон марки «Nоkіа 6233» вартістю 300 грн., витягнувши його з внутрішньої кишені куртки потерпілого.

Крім цього, ОСОБА_21 27 грудня 2014 року близько 00 год. 30 хв. з корисливих мотивів та з метою таємного викрадення чужого майна, переліз через огороджувальний паркан на територію домоволодіння АДРЕСА_6 , де шляхом зривання навісного замка на вхідних дверях за допомогою металевого предмета, схожого на шматок труби, який знайшов на території того ж домоволодіння, проник у приміщення гаража, звідки умисно таємно викрав належні потерпілому ОСОБА_7 шліфувальну кутову машинку «DWT WS13/180» вартістю 800 грн., кутову шліфувальну машинку «Арсенал УШМ 125/920» вартістю 450 грн., білий поліетиленовий мішок вартістю 3 грн., в якому знаходився металобрухт кольорових металів 15 кг міді вартістю 65 грн. за 1 кг на загальну суму 975 грн., чим завдав ОСОБА_7 майнову шкоду в розмірі 2228 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_19 свою винуватість у вчиненні інкримінованих діянь визнав частково та пояснив, що у вечір події, перебуваючи у приміщенні кафе-бару «Бастіон», бачив, що потерпілий ОСОБА_6 справив малу природню потребу в стакан, після чого у нецензурній формі вимагав у бармена-жінки помити цей стакан, при цьому, вміст стакану виплеснув на бармена. ОСОБА_20 та ОСОБА_21 зробили йому зауваження та вийшли з потерпілим на вулицю, при чому, потерпілий йшов самостійно, а не під примусом. Вийшовши на вулицю на перекур з ОСОБА_23 , чув, як з-за палатки перед приміщенням бару лунали образи на адресу ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , які висловлював потерпілий. У конфлікт не втручався, бачив, як потерпілий штовхав ОСОБА_21 , а той його штовхав у відповідь. ОСОБА_22 , який теж підійшов до них, відтягувала ОСОБА_24 . Потім учасники конфлікту зникли за палаткою. Повернувшись у приміщення бару, невдовзі побачив, як ОСОБА_21 вів потерпілого вмиватися. Вкотре вийшовши на перекур, помітив, як потерпілий зайшов за палатку, опираючись на її стіни, тому допоміг йому піднятися і, ведучи до автомобіля таксі, непомітно з кишені потерпілого, який перебував у безпорадному майже несвідомому стані, викрав 100 грн., в`язку ключів та телефон, а з пальця руки зняв колоту обручку. На вулицю з бару почали виходити відвідувачі, ОСОБА_21 викликав потерпілому швидку допомогу. Викрадений мобільний телефон передав ОСОБА_21 , не вказуючи, що він крадений, та попросив здати у ломбард, оскільки не мав необхідних документів. Після цього разом з ОСОБА_23 та ОСОБА_22 поїхали на таксі до ОСОБА_22 . Викрадену обручку продав приватній особі, а в`язку ключів видав співробітникам міліції. Заперечив нанесення ним ударів потерпілому. Визнаючи свою винуватість у вчиненні крадіжки майна потерпілого, просив відповідним чином перекваліфікувати його діяння та суворо не карати.
Обвинувачений ОСОБА_20 свою вину у інкримінованих діяннях визнав частково, вважаючи, що вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126 КК України. Суду підтвердив, що у приміщенні кафе-бару «Бастіон» в ніч з 30 на 31 грудня 2014 року потерпілий ОСОБА_6 виплеснув на бармена-жінку рідину невідомого походження зі стакана та жбурнув у неї стакан, у нецензурній формі вимагаючи помити цей посуд. Він ( ОСОБА_20 ) з ОСОБА_21 зробили йому зауваження, вимагаючи, щоб він попросив вибачення у бармена, на що ОСОБА_6 запропонував вийти на розмову. На вулиці поблизу палатки перед приміщенням бару потерпілий не заспокоювався, почав нецензурно лаятися на їх адресу, тому ОСОБА_21 його вдарив, від чого потерпілий впав, а ОСОБА_21 , зігнувшись, наніс йому декілька ударів. Також ОСОБА_6 ображав ОСОБА_22 , який підійшов, але як той наносив удари потерпілому йому невідомо, оскільки він ( ОСОБА_20 ) тримав ОСОБА_21 , перешкоджаючи продовженню конфлікту. Вказав, що автомобіля свідка ОСОБА_25 на парковці не бачив. Після того, як підійшли дівчина, яка в подальшому утримувала ОСОБА_22 від продовження бійки, з потерпілим повернулися у приміщення бару, де він таки попросив вибачення у бармена. ОСОБА_19 в цей час стояв біля входу у бар. Подальший перебіг подій за участю потерпілого йому невідомий, однак невдовзі у бар забіг музикант та повідомив, що на парковці біля бару лежить потерпілий, якому необхідно викликати швидку допомогу. По приїзду міліції потерпілий не вказував на обвинувачених як на осіб, які йому заподіяли тілесні ушкодження та пограбували, будь-яких претензій не пред`являв. Наголосив, що роботу закладу не було зірвано описаним вище конфліктом. Вважає ініціатором конфлікту саме потерпілого, а його метою з`ясування стосунків з потерпілим лише було бажання змусити його попросити вибачення у бармена, яку він ( ОСОБА_20 ) знає протягом тривалого часу. Заперечив нанесення тілесних ушкоджень потерпілому та причетність до заволодіння його майном. Визнав свою винуватість лише у шарпанні потерпілого за одяг в ході словесної перепалки з ним за палаткою, що вважає діянням, передбаченим ст. 126 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_21 частково визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих діянь та пояснив, що у вечір події у приміщенні кафе-бару «Бастіон» потерпілий ОСОБА_6 справив малу природню потребу в стакан, після чого у нецензурній формі вимагав у бармена-жінки помити цей стакан, при цьому, вміст стакану виплеснув на бармена. Разом з ОСОБА_20 зробили йому зауваження та на пропозицію потерпілого вийшли з ним на вулицю. ОСОБА_6 на вулиці продовжив нецензурно висловлюватися, штовхався, на що він ( ОСОБА_21 ) вдарив його у лоб, від чого потерпілий впав, а він, зігнувшись до нього, ще декілька разів вдарив його по обличчю. Зауважив, що не бачив, як ОСОБА_22 наносив удари потерпілому. Після того, як ОСОБА_20 відтягнув його ( ОСОБА_26 ) від потерпілого, всі разом повернулися у приміщення бару, де потерпілий таки попросив вибачення у бармена, вмився та невдовзі вийшов на вулицю. По спливу декількох хвилин теж вийшов на вулицю та побачив, що потерпілий лежить на парковці, тому повернувся у приміщення бару та попросив музиканта викликати швидку допомогу. По приїзду лікарів та міліції будь-яких претензій до обвинувачених потерпілий не пред`являв. ОСОБА_19 , витягнувши з телефона сім-карту, пославшись на відсутність паспорта, попросив здати цей телефон у ломбард, а виручені кошти домовилися спільно витратити у барі. Однак після повернення з ломбарду ОСОБА_19 в барі не застав, тому витратив кошти сам. Вважає, що його діяння слід перекваліфікувати на ч. 2 ст. 125 КК України.
Щодо інкримінованої крадіжки, то свою винуватість у її вчиненні обвинувачений ОСОБА_21 визнав повністю та повідомив, що після закінчення коштів в ході перебування у барі «Скіф», згадав, що здавав потерпілому ОСОБА_7 мідь, тому приїхавши до його домоволодіння, переліз через паркан, зірвав навісний замок на дверях у гараж, звідки викрав дві болгарки, які здав у ломбард, а також брухт міді, яку здав на металобрухт. Висловив щире каяття у вчиненому, просив суворо не карати.
Обвинувачений ОСОБА_22 в судовому засіданні свою винуватість у вчиненні інкримінованого діяння визнав частково та повідомив, що у ніч події бачив, як у приміщенні кафе-бару «Бастіон» тривав конфлікт за участю бармена, ОСОБА_6 , ОСОБА_21 та ОСОБА_20 . Невдовзі, вийшовши на перекур, чув, як відбувався конфлікт на території за задньою стінкою палатки, що розміщена перед входом у бар. Підійшовши, побачив, що ОСОБА_21 кулаками б`є ОСОБА_6 , а ОСОБА_20 перебуває поряд. Розборонивши бійку, з`ясував у чому справа: потерпілий розповів, що він вимагав у бармена помити стакан, у який він попередньо справив малу природню потребу. Обурившись поведінкою потерпілого, ОСОБА_22 вимагав, щоб той просив вибачення у бармена, на що ОСОБА_6 нецензурно вилаявся на замахнувся, щоб вдарити, тому наніс йому удар кулаком у обличчя та груди, від чого той впав, а він двічі ногою вдарив його по тулубу і один раз в обличчя. У цей час підійшли ОСОБА_19 з ОСОБА_23 , яка забрала ОСОБА_22 у приміщення бару. Всі учасники конфлікту теж зайшли у бар, але потерпілий потім вийшов на вулицю. Вийшовши знову з приміщення бару, побачив значну кількість людей біля потерпілого, який лежав на стоянці біля бару, а ОСОБА_19 намагався його підняти. Викликавши таксі, поїхав додому з ОСОБА_23 та ОСОБА_19 додому. Вважає себе винуватим у нанесенні легких тілесних ушкоджень, просив суворо не карати, врахувавши перебування на його утриманні малолітніх дітей.
Не зважаючи на заперечення обвинуваченими своєї винуватості у вчиненні хуліганства та грабежу, їх винуватість об`єктивно підтверджена сукупністю досліджених судом доказів.

Так, з показань в суді потерпілого ОСОБА_27 встановлено, що у ніч події у нього з барменом-жінкою виник конфлікт з приводу її небажання помити стакан. У конфлікт втрутилися ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , які вимагали, щоб він попросив вибачення у бармена. Відмовившись виконувати їх вимоги, запропонував вийти на розмову. На вулиці зайшли за палатку, де ОСОБА_20 раптово наніс йому рукою у голову удар, від якого він впав, а ОСОБА_21 та ще двоє хлопців, які підійшли, били його руками та ногами по голові та тулубу. Прикривши голову руками, відчув, як хтось з цих осіб сказав іншим перевірити його кишені, внаслідок чого відкрито заволоділи його ключами, телефоном, грошима в сумі 100 грн., а ОСОБА_20 зняв з його руки обручку. Лише ОСОБА_22 не брав участі у заволодінні його майном. З викраденого майна слідчий йому повернув лише ключі. При призначенні покарання поклався на розсуд суду.
Свідок ОСОБА_25 суду пояснив, що близько 23 год. вночі перед новим 2014 роком він знаходився в салоні свого автомобіля на стоянці біля кафе-бару «Бастіон». Був очевидцем того, як з приміщення кафе хлопець з борідкою ( ОСОБА_20 ) та хлопець у чорному пальто ( ОСОБА_21 ) вивели особу у нетверезому стані. До них приєднався ОСОБА_19 , однак ОСОБА_21 повернувся у приміщення бару, звідки вийшов з ОСОБА_22 та дівчиною. ОСОБА_20 за палаткою на території перед входом у бар вдарив потерпілого у обличчя і той впав. Після цього всі четверо хлопців зігнулися над ним, напевно, наносячи удари, оскільки чув гупання. Втрутилася дівчина, яка з криками взялася розбороняти бійку, після чого всі, включаючи потерпілого, повернулися у приміщення бару. Свідок підтвердив, що після впізнання інших учасників конфлікту перед впізнанням ОСОБА_20 він бачив, як його у кайданках вели для проведення впізнання. І саме ОСОБА_20 він впізнав за борідкою та рисами обличчя.
Як вбачається з даних протоколу проведення слідчого експерименту від 13 січня 2017 року, призначеного ухвалою суду від 14 грудня 2016 року (т. 6 а.с. 171-176), свідок ОСОБА_25 у присутності прокурора та всіх захисників на місці події вказав своє місце розташування на парковці та місце, де відбувалося побиття потерпілого. Враховуючи показання свідка під час первинного допиту в суді 26 жовтня 2016 року в частині розташування місця, де побили потерпілого, суд не вважає неспроможними такі показання свідка з огляду на те, що на момент його допиту минуло майже 2 роки з моменту у події, а на час проведення слідчого експерименту понад 2 роки. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що як за умови розміщення місця події справа за боковою стіною палатки, так і зліва ці місця проглядаються з місця, на яке вказав свідок ОСОБА_25 як на місце розміщення його транспортного засобу.
При цьому, як зауважив обвинувачений ОСОБА_22 , події розгорталися за задньою стінкою палатки з подальшим зміщенням вліво, якщо споглядати з боку парковки, та вправо, якщо споглядати від входу у кафе, тобто свідок ОСОБА_25 мав змогу бути очевидцем цієї події.
Відповідно до даних протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 31 грудня 2014 року (т. 2 а.с. 8) о 00 год. 20 хв. від потерпілого ОСОБА_6 надійшла заява про те, що 31 грудня 2014 року близько 00 год. 00 хв. неподалік кафе-бару «Бастіон» по проспекту Грушевського в м. Кам`янці-Подільському невстановлена особа, застосувавши насильство, що не є небезпечним для життя в момент заподіяння, умисно відкрито заволоділа майном ОСОБА_6 , спричинивши йому майнову шкоду на загальну суму 3000 грн. При цьому, потерпілий зазначив, що зможе впізнати особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, по характерних рисах обличчя.

Посилання захисту на вказівку потерпілим в усній заяві про вчинене кримінальне правопорушення невідомої особи, а не групи осіб, суд до уваги не приймає, оскільки, як вбачається із самого формулювання змісту заяви у протоколі, у ньому наведено суто формулювання, якими може оперувати особа, що володіє відповідними знаннями у галузі права, що свідчить про те, що черговий слідчий, який приймає такі заяви, з огляду на виклад заявником обставин справи сформулював короткий зміст заяви, який надалі в ході досудового розслідування підлягає конкретизації та уточненню.

Перебування потерпілого ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння на момент події підтверджено даними висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, № 574 від 31 грудня 2014 року (т. 2 а.с. 9), згідно з яким станом на 1 год. 30 хв. 31 грудня 2014 року ОСОБА_6 перебував у стані сп`яніння (0,7 проміле), що, однак, не спростовує його здатність адекватно сприймати дійсність, як на тому необґрунтовано наголошувала сторона захисту, оскільки нерозбірливість почерку у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення не є показником неадекватності людини.

Заподіяння обвинуваченим ОСОБА_22 потерпілому ОСОБА_6 під час вчинення хуліганських дій легких тілесних ушкоджень у вигляді чотирьох саден шкіри лівої половини лобної ділянки голови, лівої вилично-щічної ділянки обличчя, крововиливу м`яких тканин лівої навколо-очної ділянки обличчя, локального крововиливу під кон`юнктиву лівого ока підтверджується даними висновку судово-медичної експертизи № 491 від 12 червня 2015 року (т. 1 а.с. 119-120), яким уточнено висновок судово-медичної експертизи № 33 від 12 січня 2015 року (т. 2 а.с. 11), згідно з яким виявлені у потерпілого ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді синяка в області лівого ока, крововиливу під кон`юнктиву лівого ока, 4-х саден в області обличчя зліва помилково кваліфіковано як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Даними товарного чека № ФРН-000297 від 17 липня 2008 року (т. 2 а.с. 19), який добровільно надав потерпілий ОСОБА_6 згідно з відповідною заявою (т. 2 а.с. 18), підтверджена вартість золотої обручки, яку в потерпілого відкрито викрав обвинувачений ОСОБА_20 , у розмірі 474 грн. 25 коп.

Вартість викраденого у потерпілого ОСОБА_6 майна також підтверджена даними довідок приватного підприємця ОСОБА_28 (т. 2 а.с. 29), згідно з якими станом на день вчинення діяння 31 грудня 2014 року вартість мобільного телефона «Nokia 6233» становила 290 грн., а сім-карти оператора мобільного зв`язку «Київстар» 10 грн.

Відповідно до заяви ОСОБА_19 (т. 2 а.с. 20) він добровільно видав співробітникам міліції зв`язку з 5-ти ключів, що належать потерпілому ОСОБА_6 , та які було оглянуто згідно з протоколом огляду доказів (т. 2 а.с. 22).

Згідно з даними протоколів пред`явлення особи для впізнання від 22 січня та 4 лютого 2015 року (т. 2 а.с. 173-175, 181-183, 190-192) потерпілий ОСОБА_6 впізнав за рисами обличчя в ОСОБА_19 , ОСОБА_22 та за рисами обличчя та бородою в ОСОБА_20 осіб, які нанесли йому тілесні ушкодження, при чому, ОСОБА_19 відкрито викрав у потерпілого в`язку ключів та 100 грн.

Посилання захисту на недопустимість як доказу протоколу пред`явлення особи для впізнання, згідно з яким ОСОБА_6 впізнав ОСОБА_20 за борідкою ти рисами обличчя суд оцінює критично та з огляду на сукупність інших доказів по справі. Дійсно, особи, серед яких ОСОБА_20 пред`являвся для впізнання, не мали характерної ознаки, на яку вказав потерпілий як на визначальну, борідку, однак сам ОСОБА_20 та інші обвинувачені не заперечили факту його перебування на місці події, а свідок ОСОБА_25 підтвердив, що саме ОСОБА_20 розпочав побиття потерпілого, тому суд оцінює цей доказ в сукупності з проаналізованими вище і вважає його допустимим.

Згідно з даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 23 січня 2015 року (т. 2 а.с. 188-189) потерпілий ОСОБА_6 впізнав за рисами обличчя в ОСОБА_21 одну з осіб, які з метою викрадення його майна нанесли йому тілесні ушкодження. Зауваження захисника ОСОБА_12 щодо того, що у потерпілого до проведення впізнання не з`ясовано за якими ознаками він впізнає особу та не з`ясовано чи готовий він впізнавати спростовуються даними вказаного протоколу, в якому чітко вказано, що потерпілий спроможний впізнати особу за рисами обличчя, про готовність до впізнання свідчить те, що потерпілий визначився зі своїм вибором, як видно із запису «впізнаю № 2» та «за рисами обличчя».

Посилання обвинувачених на недопустимість як доказу протоколу проведення впізнання ОСОБА_20 свідком ОСОБА_25 з огляду на те, що свідок бачив, як на впізнання ОСОБА_20 вели у кайданках, при чому, лише ОСОБА_20 серед осіб, які пред`являлися для впізнання, мав борідку, суд відхиляє, оскільки стороною обвинувачення цей доказ суду на дослідження не пропонувався.

Судом було вжито всіх визначених Законом заходів щодо виклику та забезпечення явки до суду свідків ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , однак ці заходи виявилися безрезультатними, водночас, ні сторона обвинувачення, ні сторона захисту не вжила будь-яких заходів щодо забезпечення явки до суду цих свідків і врешті-решт зняли клопотання про їх допит в судовому засіданні.

Судом критично оцінюються показання обвинувачених про те, що ОСОБА_20 та ОСОБА_19 не наносили ударів потерпілому ОСОБА_6 та про те, що ОСОБА_20 та ОСОБА_21 не викрадали відкрито майно потерпілого ОСОБА_6 , натомість все майно у потерпілого таємно викрав ОСОБА_19 , скориставшись його безпорадним станом, оскільки такі показання в цій частині спростовуються проаналізованими вище доказами по справі: показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який категорично ствердив, що саме ОСОБА_20 зняв з його пальця золоту обручку, а удари йому наносили всі четверо фігурантів по справі, що не заперечив в суді й свідок ОСОБА_25 , а також даними довідки Кам`янець-Подільського відділення № 21 ПТ «Ломбард «Скарбниця» від 20 січня 2015 року (т .2 а.с. 27-28), згідно з якою саме обвинувачений ОСОБА_21 31 грудня 2014 року о 3 год. 46 хв., тобто невдовзі після вчинення грабежу, здав до ломбардного відділення ПТ «Ломбард-Скарбниця» під заставу викрадений у потерпілого ОСОБА_6 мобільний телефон «Nokia 6233».

Такі висновки суду підтверджені й даними протоколів проведення слідчих експериментів від 22 січня 2015 року (т. 2 а.с. 176-180, 184-187), відповідно до яких обвинувачені ОСОБА_19 та ОСОБА_20 з участю захисників ОСОБА_13 та ОСОБА_14 добровільно, у довільній формі розповіли та в деталях продемонстрували як та за яких обставин ОСОБА_19 наніс потерпілому ОСОБА_6 два удари кулаком в ліве плече, після чого з лівої кишені штанів потерпілого відкрито викрав в`язку ключів та грошові кошти в сумі 100 грн., а ОСОБА_20 шарпав обома руками потерпілого за куртку, наніс йому один удар долонею в обличчя та зняв з пальця потерпілого золоту обручку. Крім того, як вбачається з даних протоколу проведення слідчого експерименту від 4 лютого 2015 року (т. 2 а.с. 193-195), обвинувачений ОСОБА_22 добровільно, у довільній формі розповів та в деталях продемонстрував як та за яких обставин з хуліганських спонукань спільно з ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 , вказавши, що в момент, коли потерпілий лежав на асфальті, він наніс йому один удар ногою в область обличчя.

При цьому, суд зауважує, що слідчі експерименти з обвинуваченими ОСОБА_19 та ОСОБА_20 були проведені згідно з вимогами чинного КПК України, у присутності їхніх захисників, які ні у протоколі цих слідчих дій, ні в ході судового розгляду не повідомляли суд про незаконний вплив співробітників органів досудового розслідування на їхніх підзахисних, а обвинувачені ОСОБА_19 та ОСОБА_20 не зверталися до суду з приводу надання їм неефективного захисту захисниками за призначенням.

Таким чином, вказані докази узгоджені між собою та з іншими доказами по справі, що свідчить про їх об`єктивність та правдивість, а тому в суду відсутні підстави для піддання їх сумніву.

Твердження захисту про те, що хуліганства у діях обвинувачених немає, оскільки в судовому засіданні сам ОСОБА_6 вважав свою поведінку неправильною і такою, що могла спровокувати конфлікт, суд відхиляє, оскільки переоцінка власної поведінки та вчинків є правом та визначальною характеристикою людської свідомості, а не підставою для спростування використання винуватими незначного приводу для вчинення суспільно небезпечного посягання.

Крім того, суд відхиляє посилання захисту на короткотривалість конфлікту, його ініціювання потерпілим та подальшу безперервну роботу кафе-бару згідно з графіком роботи як на відсутність підстав для кваліфікації діянь обвинувачених як хуліганства, оскільки побиття потерпілого є явно неспіврозмірним його аморальному вчинку щодо бармена ОСОБА_30 , щодо якої у суду відсутні відомості про її звернення до правоохоронних органів про вчинення щодо неї ОСОБА_6 хуліганських дій, як і відомості про те, що в ході конфлікту з потерпілим бармен зверталася за допомогою чи захистом до обвинувачених, з чого суд дійшов висновку про те, що привід, під яким обвинувачені вчинили щодо потерпілого хуліганство, є малозначним. При цьому, тривалість хуліганських дій не має значення для кваліфікації діяння як хуліганства, а зрив роботи закладу харчування чи розважального закладу є однією з можливих форм об`єктивної сторони цього злочину і аж ніяк не обов`язковою ознакою складу, як на тому необґрунтовано наголошував захист.

Вимоги захисту щодо визнання недопустимими довідок про вартість майна, виданих приватними підприємцями з огляду на відсутність предметів оцінки суд вважає необґрунтованими, оскільки за відсутності предметів оцінки проведення товарознавчих експертиз неможливе, при чому, як в ході досудового розслідування, так і під час судового слідства захистом розмір завданої шкоди не оспорювався, проведення альтернативної оцінки не ініціювалося.

Посилання захисту на недопустимість як доказу довідок з ломбардного відділення у зв`язку з тим, що вони містять інформацію з обмеженим доступом, суд відхиляє, оскільки у чинному законодавстві відсутня заборона на звернення з відповідним запитом до підприємств, установ та організацій, при чому, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 160 КПК України слідчий у разі звернення до слідчого судді з клопотанням про тимчасовий доступ повинен обґрунтувати неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою документів, до яких планується отримання тимчасового доступу. Оскільки співробітники ломбардного відділення, не вважаючи витребувану слідчим інформацію такою, що має обмежений доступ та вимагає процедури, визначеної Главою 15 КПК України, надали відповідну інформацію, суд підстав для визнання таких даних недопустимими не вбачає.

Часткове визнання обвинуваченими своєї винуватості у вчиненні інкримінованих їм хуліганства та грабежу суд вважає спробою уникнення відповідальності за вчинені суспільно небезпечні діяння.

По епізоду таємного викрадення належного потерпілому ОСОБА_7 майна винуватість ОСОБА_21 , крім його визнавальних показань, об`єктивно підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.
Так, потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що вранці 27 грудня 2014 року він виявив, що навісний замок на дверях сараю на території його домоволодіння АДРЕСА_6 зірваний, а з приміщення викрадено металобрухт міді та 2 болгарки (шліфувальні машинки).
Відповідно до даних протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22 січня 2015 року (т. 3 а.с. 8) потерпілий ОСОБА_7 повідомив про проникнення шляхом зривання навісного замка в приміщення сараю на території домоволодіння АДРЕСА_6 невідомої особи в період з 26 по 28 грудня 2014 року та викрадення з цього приміщення належних йому шліфувальних машинок «DWT» та «Арсенал».
Даними протоколу огляду місця події з фототаблицею від 22 січня 2015 року (т. 3 а.с. 10-14) зафіксовано зривання навісного замка на вхідних дверях приміщення сараю на території домоволодіння АДРЕСА_6 та відсутність у приміщенні сараю двох шліфувальних машинок та брухту міді. При цьому, в ході проведення огляду виявлено, вилучено та в подальшому оглянуто згідно з протоколом огляду речових доказів від 23 квітня 2015 року (т. 3 а.с. 23) металевий навісний замок з ознаками пошкодження, при дослідженні якого експертом встановлено, що чисельні сліди експлуатації у вигляд вм`ятин та подряпин для ототожнення слідоутворюючого об`єкта непридатні, як вбачається з даних висновку судової трасологічної експертизи № 17р від 4 лютого 2015 року (т. 3 а.с. 20-22).
Даними довідки Кам`янець-Подільського відділення № 21 ПТ «Ломбард «Скарбниця» від 6 березня 2015 року (т. 3 а.с. 42) підтверджено, що обвинувачений ОСОБА_21 27 грудня 2014 року о 00 год. 58 хв. одразу після вчинення інкримінованої крадіжки здав до ломбардного відділення ПТ «Ломбард-Скарбниця» під заставу викрадені у потерпілого ОСОБА_7 кутові шліфувальні машинки «DWT WS13/180» та «Арсенал УШМ 125/920».
Вартість викраденого у потерпілого ОСОБА_7 майна підтверджена даними довідок приватних підприємців ОСОБА_31 та ОСОБА_32 , Кам`янець-Подільського заготівельно-виробничого цеху Хмельницького ПАТ «Втормет» (т. 3 а.с. 51-54), згідно з якими станом на день вчинення крадіжки (27 грудня 2014 року) вартість поліпропіленового мішка білого кольору 3 грн., шліфувальних кутових машинок «DWT WS13/180» та «Арсенал УШМ 125/920», що були у користуванні, 800 грн. та 450 грн. відповідно, 1 кілограма брухту міді 65 грн.
Таким чином, оцінивши належні, допустимі та достовірні докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд дійшов таких висновків.
Діяння, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , мали місце, дії обвинувачених містять склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 186 КК України, і становлять собою відповідно грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю (хуліганство), вчинене групою осіб, а також відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, крім цього, дії обвинуваченого ОСОБА_21 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і становлять собою таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в приміщення.
Досудовим розслідуванням ОСОБА_22 обвинувачується у тому, що діючи з єдиним умислом спільно з ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , 31 грудня 2014 року близько 00 год. 00 хв. біля вхідних дверей кафе-бару «Бастіон» по вул. Хмельницьке шосе, 9 в м. Кам`янці-Подільському, вчинив хуліганство, будучи раніше судимим за хуліганство.

Вказані дії ОСОБА_22 кваліфіковані за ч. 3 ст. 296 КК України.

На думку суду, така кваліфікація дій обвинуваченого є неправильною з таких міркувань.

Так, ОСОБА_22 було засуджено 30 грудня 2013 року Тульчинським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 296, ст. ст. 75, 104 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, однак ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 травня 2014 року його звільнено від відбування покарання на підставі п. а ст. 1 Закону України Про амністію у 2014 році.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 88 КК України особи, засуджені за вироком суду із звільненням від покарання, визнаються такими, що не мають судимості. Підставою цього може слугувати й акт амністії. Питання ж погашення судимості щодо особи, до якої застосовано амністію, вирішується відповідно до положень статей 88-91 КК України, з огляду на вид і строк фактично відбутого покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості, при чому, строки погашення судимості обчислюються з дня відбуття основного і додаткового покарання, як визначено ч. 1 ст. 90 КК України.

Стаття 91 КК України щодо зняття судимості може бути застосована лише до осіб, які реально відбувають покарання.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_22 , який був засуджений 30 грудня 2013 року до покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, строки погашення судимості можливо обраховувати лише згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України, якою визначено, що такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до ст. 75 КК України, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасовано з інших підстав, визначених законом.

Оскільки іспитовий строк ОСОБА_22 фактично передчасно закінчився в силу постановлення ухвали про звільнення від відбування покарання, то й строк погашення судимості слід рахувати, виходячи з вимог п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України.

При цьому, строки погашення судимості обчислюються окремо стосовно раніше вчиненого і нового злочину, а відповідно ОСОБА_22 не можна вважати таким, що раніше судимий за хуліганство, натомість він є раніше судимий (в загальному розумінні) за вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області Хмельницької області від 18 вересня 2013 року, яким його засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до 100 годин громадських робіт, оскільки призначене покарання він відбув 24 лютого 2014 року (судимість обраховується згідно з вимогами п. 5 ч. 1 ст. 89 КК України).

Таким чином, суд дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 296 КК України не відповідає Закону, тому дії ОСОБА_22 слід перекваліфікувати з ч. 3 ст. 296 КК України на ч. 2 ст. 296 КК України, і саме за вказаною нормою Закону дії обвинуваченого ОСОБА_22 судом кваліфікуються як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю (хуліганство), вчинене групою осіб.

Суд дійшов переконання, що вина обвинувачених у вчиненні вказаних діянь повністю доведена в судовому засіданні і вони підлягають покаранню за їх вчинення.

На виконання вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання обвинуваченим суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, що є злочинами середньої тяжкості та тяжкими злочинами, особи винуватих, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинувачених за ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 186 КК України, судом не встановлено.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_21 за ч. 3 ст. 185 КК України, є активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_22 , є рецидив злочинів.
Обвинувачені ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 раніше неодноразово судимі за корисливі злочини проти власності, обвинувачений ОСОБА_22 раніше судимий за корисливий злочин, на психіатричному та наркологічному обліках не перебувають, компрометуючими даними щодо обвинувачених комунальні підприємства за місцем їх проживання не володіють, ОСОБА_19 та ОСОБА_21 одружені, ОСОБА_22 перебуває у фактичних шлюбних відносинах, в яких виховує двоє малолітніх дітей.
Враховуючи обставини справи, особи обвинувачених, які є людьми молодого віку, ОСОБА_22 має на утриманні малолітніх дітей, суд вважає за необхідне призначити покарання ближче до мінімальної межі: ОСОБА_19 та ОСОБА_20 у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 2 ст. 296 та ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_21 у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 2 ст. 296, ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України та ОСОБА_22 у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 296 КК України.

При цьому, згідно з вимогами ч. 1 ст. 70 КК України, враховуючи дані про особи обвинувачених ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують їх покарання за ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 186 КК України, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання виключно обвинуваченого ОСОБА_21 і лише за ч. 3 ст. 185 КК України, форму вини й мотиви вчинених злочинів, тяжкість їх наслідків, обставини, за яких були вчиненні злочини та їх кількість, а також вид сукупності, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченим покарання за сукупністю вчинених злочинів шляхом часткового складання призначених покарань.
Враховуючи ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_22 раніше судимий, обвинувачені ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 раніше неодноразово судимі за вчинення корисливих злочинів проти власності, ОСОБА_19 та ОСОБА_21 вчинили інкриміновані їм злочини через незначний період часу після звільнення з місць відбуття покарання у виді позбавлення волі, а ОСОБА_20 у період тривалості іспитового строку, що свідчить про їх явне небажання ставати на шлях виправлення, з огляду на тяжкість і суспільну небезпечність вчинених злочинів, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання виключно обвинуваченого ОСОБА_21 і лише за ч. 3 ст. 185 КК України, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченим покарання у виді обмеження волі за ч. 2 ст. 296 КК України, а також підстав для застосування при призначенні покарання ст. 69 КК України та звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
З огляду на те, що інкриміновані діяння ОСОБА_19 вчинив до постановлення попереднього вироку, яким його засуджено до реального позбавлення волі, при призначенні йому покарання суд керується вимогами ч. 4 ст. 70 КК України та вважає за необхідне призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань з огляду на обставини справи, думку потерпілого, особу обвинуваченого, який є людиною молодого віку. При цьому, у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, слід зарахувати покарання, частково ним відбуте за попереднім вироком від 2 березня 2015 року.
Водночас, на виконання вимог п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_20 суд не застосовує принцип складання призначеного покарання за цим вироком та вироком апеляційного суду Хмельницької області від 27 лютого 2015 року, оскільки ОСОБА_20 вчинив інкриміновані йому злочини, за які він засуджується до покарання, що належить відбувати реально за цим вироком, 31 грудня 2014 року, тобто до постановлення вироку в першій справі (27 лютого 2015 року), яким його було звільнено від відбування покарання з випробуванням. За таких обставин кожен вирок підлягає самостійному виконанню.
На глибоке переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинувачених, запобігання вчинення нових злочинів як самими обвинуваченими, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тому строк попереднього ув`язнення обвинувачених підлягає зарахуванню у строк відбуття ними покарання з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З врахуванням обраного ОСОБА_20 виду покарання та вкрай невеликого строку невідбутої його частини (кілька днів), що суд вважає винятковими обставинами, які позбавляють суд можливості залишити чинним обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили за умови, що лише строк на його оскарження триватиме у декілька разів довше, ніж обвинуваченому ОСОБА_20 належить відбувати покарання. Такі обставини дають суду підстави з огляду на вимоги ч. 3 ст. 377 КПК України змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили з тримання під вартою на особисте зобов`язання, поклавши на нього обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Оскільки ОСОБА_19 та ОСОБА_21 суд призначає покарання у вигляді реального позбавлення волі, а ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не змінилися, з метою забезпечення виконання вироку на підставі п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України суд вважає на необхідне до набрання вироком законної сили залишити попередні запобіжні заходи тримання під вартою.
З огляду на те, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_22 слід вважати таким, що відбув покарання, необхідності у застосуванні до нього запобіжного заходу суд не вбачає.
Цивільні позови потерпілими заявлені не були.
Питання процесуальних витрат слід вирішити в порядку ч. 2 ст. 124 КПК України, доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України,
у х в а л и в:
Визнати ОСОБА_19 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:
- ч. 2 ст. 296 КК України, та призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі;
- ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, визначити ОСОБА_19 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, призначених за цим та попереднім вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 2 березня 2015 року, визначити ОСОБА_19 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 8 (вісім) місяців.
Строк покарання ОСОБА_19 обчислювати з 10 лютого 2017 року, зарахувавши в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 14 січня 2015 року по 9 лютого 2017 року включно з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (згідно з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України), в тому числі покарання, частково відбуте ним за попереднім вироком від 2 березня 2015 року, з 2 березня 2015 року по 9 лютого 2017 року включно.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_19 до набрання вироком законної сили залишити попередній тримання під вартою.
Визнати ОСОБА_20 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:
- ч. 2 ст. 296 КК України, та призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі;
- ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, визначити ОСОБА_20 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.
Строк покарання ОСОБА_20 обчислювати з моменту приведення вироку у виконання, зарахувавши в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 14 січня 2015 року по 9 лютого 2017 року включно з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (згідно з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України).
Цей вирок та вирок апеляційного суду Хмельницької області від 27 лютого 2015 року щодо ОСОБА_20 виконувати самостійно.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_20 змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, поклавши на нього обов`язки: не відлучатись за межі м. Кам`янця-Подільського Хмельницької області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
ОСОБА_20 звільнити з-під варти в залі судового засідання негайно.

Визнати ОСОБА_21 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:
- ч. 2 ст. 296 КК України, та призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі;
- ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;
- ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначити ОСОБА_21 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.
Строк покарання ОСОБА_21 обчислювати з 10 лютого 2017 року, зарахувавши в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 14 січня 2015 року по 9 лютого 2017 року включно з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (згідно з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України).
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_21 до набрання вироком законної сили залишити попередній тримання під вартою.
Стягнути з ОСОБА_21 на користь держави 471 грн. 74 коп. процесуальних витрат на залучення експерта (т. 3 а.с. 19).
Визнати ОСОБА_22 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

В строк відбуття ОСОБА_22 покарання зарахувати згідно з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України (з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі) строк попереднього ув`язнення з 18 серпня 2015 року по 14 березня 2016 року включно та вважати його таким, що відбув покарання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_22 обраний не був.
Цивільні позови заявлені не були.
Речові докази:
- п`ять металевих ключів, що передані на зберігання потерпілому ОСОБА_6 (т. 2 а.с. 23), йому залишити;
- навісний замок, що зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Кам`янець-Подільського РВП Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області (т. 3 а.с. 25), повернути потерпілому ОСОБА_7 .
Вирок набирає законної сили у разі неподання апеляційної скарги до апеляційного суду Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право на отримання копії вироку в суді.
Суддя ОСОБА_33 -Годлевська