справа № 462/991/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 березня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000226 про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Наконечне-І Яворівського району Львівської області, із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, військовозобов`язаного, який зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 , раніше судимого: 31.01.2017 року Залізничним районним судом м.Львова за ч.1 ст.185 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, суд

в с т а н о в и в :
ОСОБА_6 20.01.2017 року в період часу з 03.00 год. до 06.00 год. перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту з вітчимом ОСОБА_4 , маючи умисел на заподіяння умисного тілесного ушкодження, наніс ОСОБА_4 удар кулаком лівої руки у ділянку правого ока та один удар правою ногою у праву гомілку, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_4 згідно висновку судово-медичної експертизи №86 від 27.01.2017 року синці в ділянці правого ока, на чолі, на правій гомілці, крововилив в білковій оболонці правого ока, поверхневу ерозію рогівки, поверхневі рани-садна верхньої і нижньої повік, які відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, визнав повністю, підтвердив фактичні обставини викладені в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження доведена повністю і його дії органом досудового слідства правильно кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 є щире каяття, обставини, якіобтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлені.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, вчиненим умисно; особу винного, який раніше судимий 31.01.2017 року Залізничним районним судом м.Львова за ч.1 ст.185 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян /матеріали кримінального провадження, арк.74, 79/; неодружений, не працює, на обліку в психоневрологічному диспансері не перебуває /матеріали кримінального провадження, арк.77/, згідно довідки з КЗ ЛОР «Львівський обласний державний клінічний наркологічний диспансер» №284 від 25.01.2017 року ОСОБА_6 з 23.10.2012 року перебуває на обліку в наркологічному диспансері з розладами психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю /матеріали кримінального провадження, арк.76/, згідно висновку спеціальної медичної наркологічної комісії №19 від 22.02.2017 року ОСОБА_6 перебуває на обліку в наркологічному диспансері з розладами психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю /матеріали кримінального провадження, арк.107-108/, згідно наданої характеристики за місцем проживання скарг щодо нього не поступало /матеріали кримінального провадження, арк.78/, а тому виходячи з наведеного, враховуючи думку потерпілого ОСОБА_4 , який у вирішенні питання про покарання поклався на розсуд суду, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.125 КК України, що є достатнім для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню ним нових злочинів, що відповідає особі та є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання.

Згідно з ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
З матеріалів провадження убачається, ОСОБА_6 засуджений 31.01.2017 року Залізничним районним судом м.Львова за ч.1 ст.185 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Між тим, під час даного судового розгляду встановлено, що ОСОБА_6 винний в іншому злочині, тобто до постановлення вказаного попереднього вироку.
При цьому, з врахуванням вимог ч.3 ст.72 КК України, згідно якої основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно, вирокЗалізничного районного суду м.Львова від 31.01.2017 року,яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, слід виконувати самостійно.
При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_6 сплачено штраф за вирокомЗалізничного районного суду м.Львова від 31.01.2017 року.
Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

Підстав, передбачених ст.176, 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого запобіжних заходів суд не вбачає.
Керуючись ст.368-371, 373-375 КПК України, суд

з а с у д и в:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 /п`ятдесяти/ неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 850 /вісімсот п`ятдесят/ гривень.

На підставі ч.4 ст.70, ч.3 ст.72 КК України вирокЗалізничного районного суду м.Львова від 31.01.2017 року,яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень виконувати самостійно.
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: /підпис/
З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1