АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 645/8411/14-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/720/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 і ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

адвоката - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження № 645/8411/14-к за обвинуваченням ОСОБА_8 за ст.286ч.1КК України
за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 на вирок Фрунзенського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2016 року,
У С Т А Н О В И Л А:
Вироком Фрунзенського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою : АДРЕСА_2 , не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та йому призначено покарання в виді обмеження волі на 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки. Згідно ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання, якщо він протягом іспитового строку - 2 роки не скоїть нового злочину. Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, на ОСОБА_8 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи. Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, в розмірі 3316 грн. 52 коп. та на користь ОСОБА_9 20000 грн. як відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
З цим судовим рішенням не погодився захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , який подав апеляційну скаргу і просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження, посилаючись на порушення вимог кримінального процесуального закону та на відсутність складу злочину.

Вислухавши доповідь судді, думки прокурора, адвоката, обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Оскаржуваним вироком суду було встановлено, що ОСОБА_8 18.12.2013 р. приблизно о 6 год. 20 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки ВАЗ-21113, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по пр.Московському в м.Харкові, зі сторони бул.Б.Хмельницького в напрямку вул.П.Свістуна зі швидкістю 50 км/год., і в ході руху в районі станції метро «Імені Масельського» порушив вимоги п.п.1.5, 2.3 б), 12.3 Правил дорожнього руху України, не зорієнтувався в дорожній обстановці і при виникненні для нього небезпеки у вигляді пішохода ОСОБА_9 , яка рухалась у невстановленому місці справа наліво відносно руху автомобіля, яку він міг завчасно об`єктивно виявити, не прийняв своєчасно мір екстреного гальмування, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла отримала закриту тупу травму правої гомілки у вигляді перелому головки малоберцової кістки, яка відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Вину обвинуваченого в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, за обставин, визнаних судом встановленими, було доведено сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів.

Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений, не визнаючи своєї вини, підтвердив, що, керуючи автомобілем, бачив на узбіччі потерпілу з відстані близько 60м. Коли між ними залишилось 30 м, потерпіла раптом почала переходити проїжджу частину вже через 2 секунди стався наїзд правою частиною автомобіля, на його смузі руху. Перед цим він змінив напрямок руху вліво, проте не зміг уникнути наїзду, після чого різко загальмував, і автомобіль, продовжуючи рух, подолав приблизно 15 метрів, після чого зупинився зустрічній смузі. Наїзд стався до початку гальмівного шляху. Після зупинки він підбіг до потерпілої, викликав ДАІ, швидку медичну допомогу. Потерпіла була у стані алкогольного сп`яніння. Не вважає себе винним у ДТП, оскільки не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. На слідчому експерименті, проведеному за його участі під час досудового розслідування, він помилився щодо дійсних обставин справи.

Потерпіла ОСОБА_10 пояснила суду, що в день події вона поверталась додому та на таксі доїхала до станції метро «Імені Масельського». Вийшовши з таксі, вона бачила автомобіль Каруніка, який наближався, але вважала, що встигне перейти дорогу. Вона стала переходити проїжджу частину, дійшла до розподільної лінії, коли зрозуміла, що він не зупиняється, і в цей момент стався наїзд. Отямилась вона в автомобілі швидкої медичної допомоги.

Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що він бачив, як жінка в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за припаркованим автомобілем, стала переходити проїжджу частину. Коли вона пройшла приблизно 5 метрів та знаходилась на другій смузі руху (до розподільної лінії), на неї наїхав автомобіль ВАЗ, який рухався зі швидкістю 50 км/год. по цій же смузі з увімкненим ближнім світлом фар. Вказаний автомобіль свідок бачив на відстані 150 м. від нього. Перед наїздом, за 2-3 метри від потерпілої, автомобіль намагався повернути вліво. Після наїзду автомобіль став гальмувати та виїхав на зустрічну смугу.

Свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що вона працює реалізатором в кіоску «Кулиничі» біля станції метро «Імені Масельського». В денний час біля метро продавали ялинки. Вздовж правого краю дороги стояв припаркований автомобіль сторожа. Наїзд на пішохода вона не бачила, але, почувши різкий звук гальмування, подивилась у вікно та побачила, як водій ОСОБА_13 та свідок Грубник допомагали потерпілій, бачила, як працівники ДАІ робили заміри;

Протоколом огляду місця ДТП від 18.12.2013 р. та схемою до нього, погодженої з водієм ОСОБА_8 , зафіксовано осип уламків освітлювальних приладів на зустрічній смузі відносно руху автомобіля ВАЗ-21113; вказаний автомобіль розташований на зустрічній смузі, на відстані 2,1 м від переднього лівого колеса та на відстані 2,8 метри від заднього лівого колеса до лівого краю проїжджої частини по ходу руху автомобіля; сліди гальмування розпочинаються від розподільної смуги та закінчуються на місці розташування автомобіля. Ширина проїжджої частини у напрямку до вул..Свістуна становить 5,9 метри, ширина зустрічної смуги у напрямку до бул.Хмельницького - 6,1 метри, ширина подвійної розподільної смуги - 0,3 метри.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 18.06.2014 р. убачається, що ОСОБА_8 на місці показав та розповів про обставини та механізм ДТП, зокрема зазначив, що місце наїзду розташоване на відстані 5,6 м від правого краю дороги за напрямком руху автомобіля і на відстані 5,2 м від переднього габариту припаркованого автомобіля;

Згідно висновку експерта-автотехніка № 568/14 від 09.08.2014 р., виконаного за показаннями ОСОБА_8 , в даній дорожній обстановці водій ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. При цьому, в дослідницькій частині висновку експертом зазначено, що дані про те, що автомобіль ВАЗ до наїзду на пішохода рухався на відстані 4,1 м від правого краю дороги, з технічної точки зору є неспроможними. Водій мав технічну можливість запобігти наїзд на пішохода.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 18.08.2014 р. потерпіла ОСОБА_9 на місці показала та розповіла про обставини та механізм ДТП;

З висновку експерта-автотехніка № 762/14 від 22.08.2014 р., виконаного за показаннями потерпілої ОСОБА_9 , в даній дорожній обстановці водій ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України; мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода шляхом виконання вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України; дії водія не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, та з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 1907-С/14 від 28.08.2014 р. у потерпілої ОСОБА_9 мала місце закрита тупа травма правої гомілки у вигляді перелому головки малоберцової кістки, яка відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, та гематома нижньої третини правого стегна, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Зазначені докази в своїй сукупності безумовно доводять вину обвинуваченого. Цим доказам суд першої інстанції дав належну оцінку, правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Судом правильно було оцінено і висновок повторної судової автотехнічної експертизи № 840/16 від 02.11.2016 р. як такий, що неможна враховувати, оскільки цю експертизу було зроблено на підставі вихідних даних, які ОСОБА_8 встановив у грудні 2014 р. шляхом самостійних замірів на місці ДТП. Цей висновок протирічить висновку експерта-автотехніка № 762/14 від 22.08.2014 р., який було зроблено на підставі об`єктивних даних огляду місця ДТП за участі ОСОБА_8 .

Посилання захисту про перебування потерпілої в стані алкогольного сп`яніння на висновки суду щодо винуватості обвинуваченого не впливають.

Розв`язання інших питань судом першої інстанції у вироку: призначення покарання, відшкодування шкоди тощо, в апеляційній скарзі не оспорено.

Судом першої інстанції правильно було призначено покарання з дотриманням вимог ст.ст.50 та 65 КК України.

Разом з тим, підстави звільнення від покарання мають бути змінені.

Суд першої інстанції звільнив обвинуваченого від покарання з випробуванням, що на момент ухвалення вироку також було законним і обґрунтованим, з урахуванням характеру, ступеню тяжкості злочину, даних про особу обвинуваченого.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Злочин невеликої тяжкості, за який засуджено ОСОБА_8 , було ним вчинено 18 грудня 2013 року. Свою винуватість у злочині обвинувачений заперечував, а тому підстав для звільнення його від відповідальності не було. У зв`язку з викладеним ОСОБА_8 має бути звільнений від призначеного покарання на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Фрунзенського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині підстав звільнення від покарання.
Звільнити ОСОБА_8 від призначених цим вироком основного та додаткового покарання на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України. Посилання на застосування вимог ст..ст.75,76 КК України з вироку виключити.
У решті вирок суду від 14 грудня 2016 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення ухвали.

Головуючий-суддя суддя суддя
________________ __________________ __________________

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16