Справа № 317/ 308/17
№/п 1-в/317/34/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2017 р.

Запорізький районний суд Запорізької області

у складі: головуючого - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

за участю представника адміністрації БВК УДПтС України в Запорізькій області ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференц зв`язку в залі суду м.Запоріжжя клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Орлянське Вільнянського району Запорізької області, гр. України, українця, освіта середня, не одруженого, до арешту мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , про умовно-дострокове звільнення
ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення. В своєму клопотанні засуджений ОСОБА_5 зазначив, що на теперішній час відбув більш ніж 2/3 частини призначеного покарання, повністю визнав свою провину, розкаявся, тому просив суд застосувати відносно нього пільгу, передбачену ст. 81 КК України.

ОСОБА_5 засуджений 15.07.2015р. Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська за ст.185 ч.2, ст. 15 ч.3, ст. 358 ч.4, ст. 70 ч.1,4 КК України до 3 років позбавлення волі. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 16.02.2016 року засудженому ОСОБА_5 було зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 21.01.2015 року по 17.08.2016 року включно.

Початок строку: 21 січня 2015 року

Кінець строку: 24 червня 2017 року.

Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 23.01.2015 року. Під час тримання у Дніпропетровському слідчому ізоляторі УДПтС України в Запорізькій області характеризувався негативно. Вчинив порушення режиму тримання, яке виразилось у зберіганні саморобних карт. За що притягувався до дисциплінарної відповідальності один раз правами начальника СІЗО. Стягнення накладене до набранням вироком законної сили.

В судовому засіданні представник адміністрації Біленьківської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області №99 ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання засудженого, оскільки вважає, що ОСОБА_5 не довів свого виправлення.

Засуджений ОСОБА_5 підтримав своє клопотання, зазначив, що він розкаюється, усвідомлює свою провину. Вважає що довів своє виправлення, працевлаштований і має лише два заохочення, оскільки адміністрація установи недооцінює його старання.

Прокурор ОСОБА_3 висловив думку про необхідність відмовити в заявленому клопотанні, оскільки засуджений не довів своє виправлення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши засудженого ОСОБА_5 представника адміністрації колонії, висновок прокурора, суд вважає, що в поданні слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Згідно наданої суду характеристики, підписаної начальником відділення СПС Біленьківської ВК № 99, узгодженої з заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи і затвердженої начальником установи, ОСОБА_5 відбуває покарання в Біленьківській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області з 13.09.2015 р., за вказаний час має за сумлінну поведінку та ставлення до праці заохочувався чотири рази, одне з яких, а саме від 01.07.2016 року зняте у зв`язку із накладенням стягнення 02.07.2016 року у зв`язку з порушення режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашено у встановленому законом порядку. На виробництві працевлаштований на ділянці «Бункери» різноробочим, до праці ставиться сумлінно.

Не приділяє необхідної уваги до дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійсненням за ними належного догляду, використанням їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. До виконання робіт із благоустрою ставиться з розумною ініціативою. Порушень вимог пожежної безпеки та безпеки праці не допускає.

28.01.2016 р. комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 100, 101 КВК України, у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації, за бажанням засудженого

12.05.2016 р. комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України, у вигляді заміни не відбутої частини строку покарання більш м`яким за заявою засудженого.

30.06.2016р. комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України, у вигляді умовно-дострокового звільнення, так як не в повній мірі довів свого виправлення.

27.07.2016 року Запорізьким районним судом Запорізької області засудженому ОСОБА_5 було відмовлено у застосуванні ст. 82 КК України.

При цьому суд зауважує, що засуджений ОСОБА_5 передчасно звернувся до суду із вказаним клопотанням, оскільки не пройшов той строк, через який у відповідності до чинного законодавства засуджений має право звернутись із клопотанням повторно.

Судом встановлено, що поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить те, що він не заслуговував на заохочення та мав одне стягнення. Незважаючи на те, що на теперішній час стягнення погашено у встановленому законом порядку, проте враховується судом як характеристика поведінки засудженого протягом всього періоду відбування покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 працевлаштований, однак позов на суму 393,12 гривні, який він має не погашений, згідно наданої суду довідки виконавчі листи до виправної установи не надходили, однак і засуджений навіть не намагався погасити заборгованість.

Суд не може не врахувати, що у судовому засіданні представник адміністрації ОСОБА_4 зазначив, що поведінка засудженого дійсно не була стабільно позитивною протягом усього часу відбування покарання.

Таким чином, суд констатує, що засуджений ОСОБА_5 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч. 3 ст.107, ст. 118 КВК України та розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а його поведінка протягом часу відбування покарання не була стабільно позитивною та активною.

При визначених обставинах, на теперішній час суд не знаходить достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 , оскільки встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не свідчать про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

У разі подання апеляції прокурором, виконання зупиняється.

Суддя ОСОБА_1