Номер провадження: 11-кп/785/112/17
Номер справи місцевого суду: 496/2571/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Біляївського райсуду Одеської області від 23.11.2016 року відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Бондарівна Веселинівського району Миколаївської області, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 12.01.2015 р. Веселинівським райсудом Миколаївської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік 6 місяців,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

встановив:
Вищевказаним вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до п.п. б) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України переведено покарання у виді 2 років обмеження волі за вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 січня 2015 року на покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком суду та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на два роки шість місяців, з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі.

Після набрання вироком законної сили, відносно ОСОБА_7 слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 відраховувати з моменту взяття під варту.

Окрім того, вироком суду вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 вчинив злочин за наступних обставин.

03 вересня 2015 року приблизно о 12 годині, ОСОБА_7 , знаходячись на узбіччі польової дороги біля с.Поділля Веселинівського району Миколаївської області, побачив дикоростучі рослини коноплі. Реалізуючи раптово виниклий злочинний намір, спрямований на незаконне придбання наркотичного засобу, ОСОБА_7 зірвав стебла з листям рослин коноплі, які поклав до своєї спортивної куртки, після чого повернувся додому за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де висушив зірвані стебла з листям рослин коноплі (тобто виготовив наркотичний засіб) та, в подальшому, став незаконно зберігати за вказаною адресою для власного вживання без мети збуту.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , 14 вересня 2015 року перевіз раніше придбаний та виготовлений ним наркотичний засіб до розташування військової частини № НОМЕР_1 , що знаходиться в АДРЕСА_2 .

В той же день, приблизно о 07 год. 45 хв. в приміщенні вказаної військової частини т.в.о. командира батальйону управління військової частини № НОМЕР_1 ОСОБА_8 проведено огляд особистих речей військовослужбовця ОСОБА_7 , в ході якого в кишенях спортивної куртки останнього виявлено речовину рослинного походження сіро-зеленого кольору.

По прибуттю на місце події співробітників Біляївського РВ, командиром батальйону управління військової частини № НОМЕР_1 ОСОБА_9 , в присутності понятих ОСОБА_7 , добровільно видав полімерний пакет з речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору масою 96,1 грамма, яка являється особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, маса канабісу у висушену становить 83,36 грамма.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оскаржуючи доведеність своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильності кваліфікації його дій, вважає що вирок занадто суворий у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Обвинувачений зазначає, що суд 1-ої інстанції, призначаючи йому покарання, не врахував пом`якшуючих обставин та даних про його особу, а саме: відсутність обтяжуючих обставин, повне визнання своєї вини та його щире каяття, а також те, що він має тяжку хворобу, у зв`язку з чим у 2016 році перебував на стаціонарному лікуванні, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, 2003 р.н. та 2006 р.н.

На підставі викладеного ОСОБА_7 просить вирок суду змінити та пом`якшити призначене йому покарання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, фактичні обставини справи та правильність кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не оспорюються та повністю підтверджуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження та зазначеними в мотивувальній частині вироку суду 1-ої інстанції.
У судовому засіданні суду 1-ої інстанції обвинувачений повністю визнав себе винним в інкримінованому йому злочині, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 309 КК України, як у незаконне придбання, виготовлення, зберігання та перевезення наркотичних засобів без мети збуту, вчинене повторно.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд 1-ої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, призначаючи ОСОБА_7 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.
Так, оцінюючи особу обвинуваченого, суд 1-ої інстанції прийняв до уваги наявність у нього позитивної характеристики за місцем служби, суспільну небезпеку і характер вчиненого ним злочину, тяжкість скоєного, те, що не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності.
Разом з тим, суд також врахував той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше засуджувався до позбавлення волі із застосуванням іспитового строку, належних висновків для себе не зробив, та знову вчинив умисний злочин, що характеризує його як особу, яка не стала на шлях виправлення.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_7 про те, що суд не врахував стан його здоров`я, та наявність на утриманні неповнолітніх дітей, оскільки дані про особу обвинуваченого були досліджені під час судового розгляду.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, обставини, які пом`якшують покарання, були враховані при постановленні вироку та покарання призначено
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суд 1-ої інстанції, з урахуванням обставин вчинення злочинів та даних про особу обвинуваченого, дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_7 лише в умовах його ізоляції від суспільства, призначивши йому мінімальне покарання, передбачене санкцією ст. 309 ч.2 КК України.
На думку колегії суду, дані про особу обвинуваченого не дозволяють застосувати до нього положення ст. 69 КК України та призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 309 КК України.
З аналогічних підстав, апеляційний суд вважає за неможливе застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 дію ст. 75 КК України.
Апеляційний суд вважає, що суд 1-ої інстанції, з урахуванням обставин вчинення злочинів та даних про особу обвинуваченого, дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_7 лише в умовах його ізоляції від суспільства.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 необґрунтованою в цілому, у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок - без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
ухвалив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 23.11.2016 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4